OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nebulosa Roja Quadrada

La Nebulosa Roja Quadrada és un objecte celeste situat a la zona del cel ocupat per l'estel MWC 922. Les primeres imatges d'aquesta nebulosa bipolar, preses pel telescopi Hale de l'Observatori Palomar i el telescopi Keck-2 en Mauna Kea, van ser fetes públiques a l'abril de 2007. És molt recognoscible per la seva forma quadrada, que d'acord amb l'astrofísic Peter Tuthill de la Universitat de Sydney, la fan un dels objectes celestes més simètrics mai descoberts.
L'explicació proposada per Tuthill i els seus col·laborador James Lloyd de la Universitat de Cornell és que aquesta forma sorgeix de dos cons de gasos expel·lits recentment, que curiosament formen angles rectes des del punt de vista de la Terra. Això també explica el "doble anell" vist en la supernova SN 1987A, vists des d'un altre angle. Això sembla indicar que l'estel MWC 922 podria esclatar també en forma de supernova.

## Referències

* ↑ Rachael Beaton «High-resolution H-band spectroscopy of Be stars with SDSS-III/APOGEE: I. New Be stars, line identifications, and line profiles» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 03-12-2014, pàg. 7. DOI: 10.1088/0004-6256/149/1/7.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: UCAC4 Catalogue (Zacharias+, 2012). Autor: Arne Henden. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juliol 2012.
* ↑ Robert Nemiroff et Jerry Bonnell (traducció Didier Jamet). «MWC 922, nébuleuse du Carré Rouge» (en francés). Astronomy Picture of the Day (traducció Ciel des Hommes).
* ↑ Saleh, Anna «Dazzling red square found in space». ABC Science Online, 13-04-2007 [Consulta: 16 abril 2007].

## Enllaços externs

* "Near-Perfect Symmetry Revealed in Red Cosmic Square" space.com (12 April 2007)
* "Astronomers Obtain Highly Detailed Image of the 'Red Square'" physorg.com (13 April 2007)
* Abstract of "A symmetric bipolar nebula around MWC 922" by Peter Tuthill, in Science (13 April 2007)
# Cantó de Saint-Jean-le-Blanc

El cantó de Saint-Jean-le-Blanc és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte d'Orleans. Té 3 municipis i el cap és Saint-Jean-le-Blanc.

## Municipis

* Saint-Cyr-en-Val
* Saint-Denis-en-Val
* Saint-Jean-le-Blanc

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1982- | Antoine Carré | UDF, després UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.192 | 7.980 | 11.566 | 13.325 | 16.287 | 18.950 | 18.573 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sébastian Jacot

Sébastian Jacot (Ginebra, Suïssa, 12 d'agost, 1987), és un flautista clàssic suís. És un dels flautistes principals de l'Orquestra Filharmònica de Berlín.
Jacot va començar a tocar la flauta als 8 anys. Va estudiar amb Isabelle Giraud i Jacques Zoon, graduant-se al Conservatori de Música de Ginebra el 2010.
Als 18 anys, Jacot va ser nomenat assistent de flauta principal de l'Hong Kong Philharmonic Orchestra sota Edo de Waart. Va ocupar aquest càrrec durant dos anys, posteriorment va tocar amb l'Orquestra de Mozart amb Claudio Abbado, l'Orquestra de cambra Mahler, l'Orquestra de cambra de Munic i la Saito Kinen Orquestra. Va ser membre del jurat de l'edició 2021 Concurs Internacional de Música de Cluj. El maig de 2022, Jacot va guanyar el càrrec de flauta principal amb l'Orquestra Filharmònica de Berlín, en substitució de Mathieu Dufour. Jacot era membre anteriorment amb la Leipzig Gewandhaus Orchestra.
Jacot va guanyar el primer premi al Concurs Internacional de Flauta de Kobe 2013, el premi al primer lloc i "Millor Interpretació d'una Creació Contemporània" al Concurs Internacional de Flauta Carl Nielsen de 2014, i el primer premi al Concurs Internacional de Música AR] 2015. Jacot interpreta un dels tres Haynes de fusta de cocus fets el 1999, un Parmenon daurat fet a mida de 14k i un Miyasawa de plata.

## Referències

* ↑ https://convention.latraversiere.fr/en/artistes/sebastian-jacot October 21, 2022.
* ↑ «SÉBASTIAN JACOT».
* ↑ «Sébastian Jacot gewinnt Probespiel für die Stelle der Soloflöte», 27-05-2022. Arxivat de l'original el 2023-03-30. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Lebrecht, Norman. «-principal-flute/ EXCLUSIU: LA FILHARMONICA DE BERLIN NOMENA LA FLAUTA PRINCIPAL», 27-05-2022.
* 1 2 «/sebastian-jacot Sébastian Jacot flauta».
# L'Auberola

L'Auberola és una partida rural del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble del Meüll.
Està situada a l'extrem occidental del terme municipal, al sud-est de Casa Auberola, en un coster que té al capdavall aquesta casa i al capdamunt, i al sud, el Mas de Falset. És a l'extrem nord-est de l'Obagueta de Falset, en un espai delimitat a llevant pel barranc Gros i a ponent pel barranc del Coscó.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# L'Aubert (Tavertet)

L'Albert o l'Aubert és un mas a mig camí dels nuclis de Cantonigròs i Tavertet (Osona) a poc menys de dos-cents metres al NO del mas de la Serra.

## Arquitectura

Masia de planta quadrada coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a migdia. L'edifici presenta un petit annex a la façana est, i un de gran a la planta baixa de la façana oest. S'observen diverses fases constructives. Les obertures no presenten cap eix de composició aparent, i moltes d'elles estan molt reformades recentment. Els escaires i els emmarcaments de les obertures són de pedra picada. A l'interior, la llinda del portal d'entrada està datada (1683), i una altra al portal de la cuina (1786). La part més antiga presenta ràfecs de llosa.

## Història

Masia del segle xvii. Es diu que junt amb la Torre de la Vall, és la casa més antiga de Tavertet. Va ésser cremada per les tropes franceses, en la Guerra dels Segadors, segons el diari de Joan de la Guàrdia. Es troba registrada en els fogatges del "Terme y quadra del Castell de Cererolls fogajat a 5 d'octubre 1553 per Sagimon Trasserra balle com apar en cartes 222" on apareix un tal "Bertomeu Brugaroles sta al MasAlbert".

## Referències

* 1 2 «Mas l'Aubet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# L'Economat social de Sants

L'Economat social de Sants és un grup de consum agroecològic que va néixer l'any 2012 al barri de Sants de Barcelona en format de cooperativa de treball, sense ànim de lucre, amb la voluntat de crear una solució a mig camí entre la cooperativa de consum i el comerç de barri.
L'objectiu del grup de consum va ser oferir a les persones associades les millors condicions de preu, qualitat i equitat social, per tal de garantir una alimentació sense productes químics ni manipulacions transgèniques (amb certificació CCPAE). La seva proposta d'organització va combinar tres modalitats: socis de treball, responsables de fer funcionar el circuit de consum, i famílies sòcies col·laboradores, que utilitzen el circuit de consum i configuren l'Ateneu de l'Economat amb tasques més «lleugeres» (sense obligatorietat) i sobre noves propostes, foment de cooperativisme i cultura en el barri, etc.
Totes les decisions sobre el funcionament general de la cooperativa i, especialment, en relació amb el circuit de consum es prenen a l'assemblea, on cada membre té un vot i on els socis de treball representen el 60% del pes global i el conjunt de sòcies col·laboradores el 40%.
La cooperativa també organitza activitats culturals i lúdiques a l'Ateneu del seu propi local, i d'aquesta manera es genera activitat social de grup. En aquest context, es destina un 20% del fons cooperatiu a l'educació. La cooperativa cerca així complicitats amb altres entitats d'economia social de Sants (Can Batlló, la Lleialtat Santsenca, La Borda) i cooperatives pròximes, treballant amb proveïdors comuns o participant conjuntament amb col·lectius a esdeveniments del barri.
L'Economat Social, pel seu format, és una de les organitzacions de consum agroalimentari arrelada a l'Economia Social i Solidària amb més creixement a Barcelona; actualment aglutina més de 150 unitats familiars i és un dels pocs projectes existents a la ciutat que compta amb persones alliberades treballant a la cooperativa.

## Referències

* ↑ Cooperativisme i agroecologia a Barcelona : 25 anys, 1993-2018. 1. ed. Barcelona: Comanegra, 2018. ISBN 9788417188733.
* ↑ «Mapping agro-food consumption groups in the city of Barcelona». Proceedings of the XXVI ESRS Congress. Aberdeen: The James Hutton Institute., 2015.
# La Reina

La Reina és una comuna residencial de Xile. Forma part de la regió Metropolitana de Santiago i està ubicada al sector centre-orient de la capital. El 2017 tenia 92.787 habitants.

## Referències

* ↑ «La Reina» (en castellà). DataChile. Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 20 juny 2021].
# La Trinité (Eure)

La Trinité és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Trinité era de 95 persones. Hi havia 35 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 15 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 38 habitatges eren cases. Dels 36 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 2 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 4 habitatges hi havia un automòbil i a 30 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Trinité el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 12 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 12 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 60 persones, 49 eren actives i 11 eren inactives. De les 49 persones actives 45 estaven ocupades (23 homes i 22 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 11 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a La Trinité hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Trinité a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Trinité a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# La sala d'espera

La sala d'espera és una comèdia en un acte i en prosa, original d'Àngel Guimerà, que es va estrenar per primera vegada al teatre Novetats de Barcelona, per la companyia de Teatre Català, la vetlla del 2 de desembre de 1890. Aquesta comèdia té un plantejament i solucions de caràcter realista i social

## Repartiment de l'estrena

* Rosa: Concepció Palà.
* Donya Esperanceta: Carme Parreño.
* Senyora Menciona: Elvira Morera.
* Gila: Caterina Fontova.
* Miqueló: Antoni Tutau.
* Guixots: Hermenegild Goula.
* Joan: Miquel Pigrau.
* Ramon: Ramon Soler Maimó
* Xibecs: Frederic Fuentes.
* Rafel: Josep Asperó.
* Don Sebastià: Enric Guitart.
* Tramulles: Josep Ferràndiz.
* Anton: Joan Oliva.
* Tomàs: Lluís Muns.
* Director artístic: Antoni Tutau.

## Referències

* ↑ McGraw-Hill Encyclopedia of World Drama (en anglès). McGraw-Hill, 1972, p. 276. ISBN 978-0-07-079567-9.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Guimerà, Àngel. La Sala d'espera: comedia en un acte y en prosa. La Renaixensa,, 1890.
# Labeobarbus cardozoi

Labeobarbus cardozoi és una espècie de peix pertanyent a la família dels ciprínids.

## Descripció

* Fa 53 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: el riu Dja i la conca del riu Shiloango a Angola i la República Democràtica del Congo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ De Weirdt, D., A. Getahun, S. Tshibwabwa i G.G. Teugels, 2007. Cyprinidae. P. 466-572. A: M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.). The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París; Muséum National d'Histoire Naturelle, París i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Labeobarbus compiniei

Labeobarbus compiniei és una espècie de peix pertanyent a la família dels ciprínids.

## Descripció

* Fa 73 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: els rius del Gabon i de la república del Congo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ De Weirdt, D., A. Getahun, S. Tshibwabwa i G.G. Teugels, 2007. Cyprinidae. P. 466-572. A: M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.). The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París; Muséum National d'Histoire Naturelle, París i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* ↑ Mve, R.O. i J.D. Mbega, 2003. Noms communs d'espèces importantes de poisson en langue Fang, Gabon. p. 243-245. A: M.L.D. Palomares, B. Samb, T. Diouf, J.M. Vakily i D. Pauly (eds.) Fish biodiversity: local studies as basis for global inferences. ACP-EU Fish. Res. Rep. 14: 281 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La marcha verde

La marcha verde és una pel·lícula espanyola de comèdia surrealista del 2002 dirigida per José Luis García Sánchez amb guió de Rafael Azcona, basada en fets reals però amb evidents llicències històriques.

## Argument

En 1975, mentre Francisco Franco agonitzava, el Príncep, Cap d'Estat en funcions, es va veure involucrat en un difícil problema: Hassan II, davant la imminent mort del Dictador, va organitzar la «marxa verda» sobre el Sàhara espanyol, la qual cosa col·locava a l'Exèrcit en una situació molt delicada: el Marroc no havia declarat la guerra a Espanya, no hi havia, doncs, que enfrontar-se a cap exèrcit enemic. El que es va fer va ser assistir passivament a la invasió de la colònia espanyola per grans masses enfervorides de marroquins. En aquest context, a algú del Ministeri d'Informació i Turisme se li ocorre enviar a Al-Aaiun una companyia de revistes musicals, la de Gloria del Toro, ja molt de mal borràs, per a aixecar la moral de les tropes. L'arribada de Gloria, amb la seva filla Chichi, compromesa, culta i esquerrana, i la resta de membres de la companyia, revoluciona tot el destacament de soldats, inclosos el coronel i al tinent.

## Repartiment

* Fedra Lorente - Gloria del Toro
* Inma del Moral - Chichi
* Álvaro de Luna Blanco - Coronel
* Pepón Nieto - Tinent
* Ricardo Palacios... Perales
* Antonio Gamero... Pozas
* Jordi Dauder ... Comandant
* Luis Perezagua ... Pater
* Teté Delgado ... Lupe

## Producció

Fou rodada en cinc setmanes a Madrid i a l'aeròdrom de Tardienta, als Monegros (província d'Osca) amb un equip de 90 persones i uns 500 extres, en una zona de caràcter desèrtic i on hi havia alguns camells aclimatats. El pressupost va ser d'entre 225 i 300 milions de pessetes.

## Referències

* ↑ García Sánchez recupera el cine de sainete en 'La marcha verde', El País, 18 d'abril de 2002
* ↑ La marcha verde a Fotogramas
* ↑ 'La marcha verde' avanza en Los Monegros, El País, 18 de maig de 2001
* ↑ García Sánchez recrea a ritmo de revista 'La marcha verde', El País, 7 d'abril de 2001

## Enllaços externs

* Gloria. Entrevista a Fedra Lorente sobre "La marcha verde" - videoteca, a la Biblioteca Cervantes Virtual
# Casa del Baró de la Blava

La Casa del Baró de la Blava és una obra amb elements barrocs i eclèctics de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici situat a la cantonada i, per tant, amb dues façanes. És de planta baixa, amb dos pisos superiors i golfes. El portal principal està situat al carrer de la Ramada i és d'arc de mig punt i adovellat. Les obertures dels pisos superiors són de llinda plana i estan distribuïdes asimètricament per les dues façanes. A les golfes s'obre una galeria de finestretes d'arc de mig punt, algunes de les quals estan tapiades.

## Referències

* ↑ «Casa del Baró de la Blava». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Castell de Tales

Les restes del castell de Tales (Plana Baixa, País Valencià) se situen en la part més alta del nucli urbà. L'accés al lloc és molt senzill, ja que es troba senyalitzat en el nucli urbà. La seua funció estratègica era la defensa del poble.
Probablement és d'origen àrab, com la majoria dels castells que queden a la Serra, encara que el seu estat actual i la falta de bibliografia sobre la fortalesa dificulten en gran manera la seua datació exacta. Sent d'origen àrab, es podria datar la seua construcció en el segle xii.
Es donen tres fases constructives clares:
En l'actualitat, a pesar del seu estat de ruïna, el castell encara conserva el parapet exterior. És una construcció petita a la qual es devia accedir per un camí estret que devia partir del Calvari fins a arribar al punt més alt de la foresta. L'entrada es faria en franquejar una porta protegida per una torrassa, de la qual encara s'aprecien les restes. Les muralles encara romanen dempeus, així com tres torres. En l'interior del recinte s'observa un aljub de grandària mitjana.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Cantó de Sant Farciau

El cantó de Sant Farciau (en francès Canton de Saint-Félicien) és un cantó del departament francès de l'Ardecha, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Està inclòs al districte de Tornon i té 8 municipis. El cap cantonal és Sant Farciau.

## Municipis

* Arlebosc
* Bozas
* Colombier-le-Vieux
* Lafarre
* Pailharès
* Sant Farciau
* Sant Victor
* Vaudevant

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1955-1961 | M. Bouvet | Divers droite |
| 1961-1967 | Paul Perrève | Divers droite |
| 1967-1973 | Just Foriel-Destezet | Divers droite |
| 1973-1998 | Jean-Pierre Frachisse | RI, després UDF |
| 1998-2004 | Pierre Jouvencel | PS |
| 2004- | Jean-Paul Chauvin | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 3.921 | 4.525 | 3.838 | 3.760 | 3.733 | 3.639 | 3.917 |
# Catarsi (psicologia)

* Per a altres significats, vegeu «catarsi».
La catarsi en certs mètodes de piscoteràpia és l'efecte alliberador i curatiu que podria provocar l'expressió dramatitzada d'experiències i records dolorosos, en presència d'una persona de confiança respectada o en una teràpia de grup.
Més que un mètode és un fet present en diversos tipus de psicoteràpia i la vida quotidiana. Fora del món de la teràpia, desvelar un secret en veu alta també pot tenir un efecte alliberador, com per exemple es pot observar en el fenomen de la sortida de l'armari, per la qual, un secret que turmenti una persona en esdevenir públic, perd la seva força turmentadora. Això es troba també en el concepte de ‘catarsi política’ desenvolupat per Antonio Gramsci.
El concepte prové del món de les arts. Segons els grecs antics, la contemplació d'un obra d'art o d'una peça de teatre o de música, pot provocar emocions curatives en l'espectador, que «netegen» (o purifiquen) el seu espèrit. La catarsi per l'art és l'efecte de les emocions que una obra desperta en l'espectador, que ell, del seu costat, no ha de fer res. Hauria estat un dels efectes de l'anomenat mètode catàrtic, inventat a la fi del segle xix per Josef Breuer i Sigmund Freud.

## Referències

* ↑ «catarsi». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Costa i Molinari, Josep M. Manual de psiquiatría. Bellaterra, Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 1994, p. 261. ISBN 84-7929-692-5.
* ↑ La psicoteràpia a la xarxa pública de salut mental i addiccions. Barcelona: Departament de Salut - Generalitat de Catalunya, s.d, p. 25.
* ↑ Escoffier, Jeffrey. American Homo. University of California Press, 1998 [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ Nelson Coutinho, Carlos; Tafalla, Joan (trad.) «Gramsci i la catarsi». Catarsi, 27-01-2019.
* ↑ Soave, Alberto. «catarsi» (en italià). [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ Muñoz, Òscar «Tragèdia i experiència catàrtica». Assaig de teatre: revista de l’Associació d’Investigació i Experimentació Teatral, Núm. 1, 1994, pàg. 27-45.
* ↑ «6 tipus de psicoteràpia amb poca o nul·la eficàcia comprovada», 2022. [Consulta: 2 gener 2022].