OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Florit de Sant Genís

Can Florit de Sant Genís és una masia gòtica de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita masia situada davant l'església de sant Genís de Palafolls, formant el petit nucli de Sant Genís. Masia coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. El portal d'accés és de mig punt adovellat i centra la composició de la façana, al seu damunt hi ha una finestra esculpida amb llinda amb arquets lobulats. Queden restes de l'arrebossat original a la façana.

## Referències

* 1 2 «Can Florit de Sant Genís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Can Matabous

Can Matabous és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

També coneguda com a Mas Vallera, actualment forma part del Veïnat de Matamala situat al nord de la població de Cassà de la Selva tocant al Massís de Les Gavarres. El nom probablement prové de la riera que hi ha a poc metres anomenada Matabous, possiblement quan hi havies crescudes els bous que hi anaven a veure s'hi quedaven encallats i hi morien. Primitivament l'edifici devia presentar una estructura molt clara en tres crugies. Posteriorment aquesta masia s'hauria anat reformant i ampliant. La part més antiga correspon a un sector de planta baixa i presenta murs de pedra gruixuts amb voltes rebaixades. Es conserva la primitiva porta dovellada amb la inscripció de la data de construcció, 1674. La reforma afecta principalment tota la façana de ponent i migdia. Al primer pis hi ha terrassa amb balustrada clàssica. Hi ha una capella construïda el 1942 amb falsa porta dovellada. El marc de la llar de foc del segle xix és de fusta, d'estil isabelí amb baixos relleus de temes florals. Hi ha un pou de pedra amb relleus autèntics.

## Història

Antiga masia segurament amb orígens al s. XV o XVI. Hi va viure tres generacions de la família Vallera, notaris de la Cassà de la Selva. La capella existent és de culte públic i està dedicada a la Mare de Déu de Montserrat de Matabous. L'any 1942, quan es fa la reforma o ampliació, la casa del Sr. Poms, químic i perfumista de Cassà. Després passà als Sr. Ametller, que el 1973 se la van vendre a Francisco Izquierdo que hi va viure fins al 2016. Actualment està en fase de restauració i consolidació tant de la part interior com exterior.

## Referències

* 1 2 «Can Matabous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Can Mates

«Can Mates» té aquests significats:
* Can Mates (Amer), casa a la Selva
* Can Mates (Sant Cebrià de Vallalta), masia al Maresme
* Can Mates (Sant Cugat del Vallès), edifici al Vallès Occidental
* Can Mates (Santa Maria del Camí), possessió a Mallorca
* Can Matas (Sant Andreu de Llavaneres), masia al Maresme
* Can Matas (Tiana), masia al Maresme
* Turó de Can Mates, indret a Sant Cugat del Vallès
# Can Mates (Amer)

Can Mates és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner de quatre plantes, tres crugies i coberta d'un vessant a façana situat a la part occidental de la Plaça de la Vila. També dona al carrer Sant Miquel. La façana és arrebossada i pintada, a excepció dels marcs de les obertures i de la cadena cantonera, de pedra vista. Totes les obertures són rectangulars i emmarcades de pedra calcària i sorrenca, a excepció de la planta baixa, d'obertures amb arquacions.
La planta baixa consta de tres grans portals emmarcats de pedra calcària amb forma d'arc carpanell de llinda formada per tres blocs.
El primer, segon i tercer pis tenen tres balcons individuals per planta amb diferents tipus de decoració a les baranes de ferro. Cada pis té les obertures més petites, la base més reduïda i la decoració de la barana més senzilla.
La cornisa conté un ràfec senzill de dos fileres de rajola planera.

## Història

Casa reformada al segle XX respectant l'estructura del segle xvii i els balcons del segle xix.
Una de les llindes dels balcons del primers pis té inscrita la data 1798.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Mates». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Qu Ding

Qu Ding (en xinès: 屈鼎; en pinyin: Qū Dǐng) fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Song. Es tenen poques dades sobre la vida d'aquest pintor. Va desenvolupar la seva activitat artística entre els anys 1023 i el 1056 aproximadament. Fou un pintor paisatgista que va aprendre amb el mestre Yan Wengui. L'única obra seva que es conserva, és la que es troba al Museu Metropolità d'Art de Nova York. Alguns experts tenen dubtes de la seva autoria.

## Bibliografia

* The Metropolitan Museum of Art Guide (text en castellà). The Metropolitan Museum of Art. pàg.90.
* Kínai költészet [kínai festményekkel]“ (Poesia xinesa). Chinese poetry. ISBN 963 9283 06 1. Pàg 96.
* Summer mountains : the timeless landscape de Wen Fong, The Metropolitan Museum of Art. Nova York. ISBN 0870991353.
* Landscapes in art – Exhibitions. Painting, Chinese -- Song-Yuan dynasties, 960-1368 . Publicat pel Metropolitan Museum of Art (NovaYork, N.Y.). 1975.
* How to Read Chinese Paintings de Maxwell K. Hearn. Pàg. 20.
* La pintura de paisaje del taoísmo chino al Romanticismo europeo. Tesi doctoral de María Teresa Gonzáez (fig.224).

## Enllaços externs

* http://www.chinaonlinemuseum.com/painting-qu-ding-summer-mountains.php
* http://arts.cultural-china.com/en/63Arts4395.html Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine.
* http://www.metmuseum.org/toah/works-of-art/1973.120.1
* http://www.arthistoryarchive.com/arthistory/asian/Chinese-Landscape-Painting.html
# Qu Xiao-Song

Qu Xiao-Song (Guiyang, 1952) és un compositor xinès. La seva música sensorial és una síntesi de natura i cultura, però també una fusió de l'occidental i l'extrem oriental.

## Biografia

Qu Xiaosong tenia 14 anys quan va esclatar la Revolució Cultural a la Xina. Va haver de treballar com a treballador agrícola per a agricultors de la remota Mio durant quatre anys. Com cap altre compositor xinès, ha estat profundament influït per aquesta experiència fins als nostres dies. Qu es va graduar al Conservatori Central de Música de Pequín el 1983. Posteriorment, van sorgir una sèrie d'obres que van sorgir completament de l'esperit de la música popular xinesa, com les tres cantates: Mong Dong (1986), Cleaving the Coffin (1987) basada en una llegenda sobre el filòsof xinès Zhuangzi i Mist(1991). El 1989 va ser convidat al "Centre for US-China Arts Exchange" de la Universitat de Colúmbia de Nova York per obtenir una beca; des de llavors viu a la ciutat de Nova York. El 1990 va començar el seu cicle de treball Ji (Silence), format per set parts. El silenci no és una pausa aquí com a la música occidental, sinó el propi esdeveniment musical més important: Qu Xiaosong va rebre encàrrecs del "Holland Festival", el "American Composers Forum", lOrquestra Xinesa de Hong Kong i la Musica Viva Boston. Les seves òperes Edip i La mort d'Edip van celebrar el 1993 i 1994 estrena a Estocolm i Amsterdam; la seva òpera de cambra The Test va ser encarregada el 2004 per la Biennal de Múnic i la "Zeitgenössische Oper Berlin" i es va estrenar el maig del 2004. Qu Xiao-song ensenya composició al Conservatori de Xangai.

## Referències

* ↑ Zhang Weihua: Qu Xiao-cançó. A: Grove Music Online (anglès; cal subscripció).
* ↑ Temptation to: Contemporary Opera Berlin

## Bibliografia

* Zhang Weihua: cançó de Qu Xiao. A: Grove Music Online (anglès; cal subscripció).
# Can Sibeques

Can Sibeques és una casa del municipi de Palau-saverdera (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada al nucli urbà de la població i ubicada a la Plaça de Catalunya. Es tracta d'una casa unifamiliar de planta baixa i pis, amb terrassa lateral. La façana principal presenta un parament recobert per grans plaques rectangulars de color blanc. Les obertures es troben emmarcades amb una motllura pintada de color groc i són rectangulars. Al pis s'obre amb balcó corregut de tres finestrals d'obertura rectangular emmarcats i amb les llindes decorades amb motllures, a manera de guardapols. Corona la façana una balustrada interrompuda per trams d'obra construïts.

## Història

En ser una edificació moderna no es tenen constància de notícies històriques. Així i tot el nom de la casa fa referència a un dels seus propietaris en Marit Sivecas Serrats (Palau-saverdera, 1872-1925). Va regentar una fleca al mateix carrer nou i posteriorment va ser fiscal municipal i alcalde de Palau durant els biennis 1910-13. Va ser una de les figures distingides de palau i morí jove, poc després de fer els 55 anys.

## Referències

* 1 2 «Can Sibeques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Can Seva (Taradell)

Can Seva és una obra de Taradell (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta rectangular, amb planta baixa i pis i coberta a dues aigües amb carener paral·lel a la façana principal. Aquesta última té tres eixos de composició vertical: l'eix central i un dels laterals presenta finestres rectangulars amb llinda i brancals de pedra escairada amb un petit ampit; l'altre eix lateral presenta finestres d'arc pla de factura més moderna i sense emmarcament. El portal, centrat, és d'arc de mig punt adovellat amb grans blocs de pedra regulars i ben escairats, amb la inscripció “MIQUEL SOBREVIA 1622”, dins una orla en la clau de l'arc. Remata la façana un ràfec acabat amb una imbricació de teules ceràmiques i rajols.
A la façana lateral hi ha diverses obertures d'arc a nivell, essent una d'elles l'entrada al garatge. A la part posterior hi ha un habitatge modern que ha estat construït en el lloc d'un antic cobert.
El parament de la casa és arrebossat.

## Referències

* 1 2 3 «An Seva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Can Sibata

Can Sibata o Can Sivatte és una casa de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de grans proporcions. La porta és rodona de pedra treballada adovellada. La teulada és a dues vessants. El material de construcció utilitzat és la pedra, la calça i la sorra. La construcció consta de planta baixa, dos pisos, i unes golfes. A cantó i cantó de la porta hi ha dues finestres d'imitació gòtica, així com totes les de la façana principal. Les obertures restants de la casa tenen les cantoneres de totxana vista.

## Història

La casa porta el nom d'un antic diputat, el senyor Sibata. Actualment, la casa es lloga per estiueig.

## Referències

* 1 2 «Can Sibata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Can Cuc de la Muntanya

Can Cuc de la Muntanya és una obra de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular. Consta de tres crugies paral·leles, planta baixa, pis i, només a la crugia central, golfes. Està cobert amb teulada a dues aigües. La façana és asimètrica, en el centre hi ha el portal de grans dovelles rectangulars formant un arc de mig punt; la dovella central porta la data de 1711. Les finestres són de pedra, totes elles amb ampit i, al damunt, tenen un arc fet de maó tapiat. Els cossos annexos de darrere aprofiten el desnivell. A la finestra de l'esquerra hi ha gravada la data de 1726.

## Història

En el fogatge de 1553 apareix documentat Garau Cuch. Segons els documents conservats a la parròquia, la casa ja existia el segle XIV i, possiblement, amb anterioritat. Els orígens precisos de l'actual construcció són desconeguts, però a principis del segle xviii va tenir una important reforma o va ser aixecada de nou, tal com ho indiquen les dates gravades a les llindes.

## Referències

* 1 2 «Can Cuch de la Muntanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Can Cucut (Tona)

Can Cucut és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'un sol cos, amb un portal d'arc escarser, sobre el qual s'hi obre un balcó. A sota del teulat s'obre una galeria amb dos badius de mig punt. Totes les obertures estan decorades a la sobrellinda per unes sanefes en relleu. Sobre la llinda de la porta s'inscriu un medalló de guix amb el Sagrat Cor treballat en relleu.

## Història

És un edifici de construcció tardana. Correspon a una època d'eufòria constructiva (s. XVIII-XIX) en que Tona passa una etapa de prosperitat degut a dos factors bàsics: la incipient industrialització i el beneficis que comporta l'estiueig.

## Referències

* 1 2 «Can Cucut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Cugols

Can Cugols o la Guàrdia és una masia de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de planta basilical amb portal amb llinda descentrat i finestres petites repartides asimètricament. Els contraforts són de pedra.
Està ubicada sobre un petit turonet formant davant seu una terrassa aixecada sobre el terreny del voltant, tancada per un baluard. Hi ha una panoràmica excel·lent.

## Referències

* 1 2 «Can Cugols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Publi Tici

* Per a altres significats, vegeu «Publi Tici Perpetu».
Publi Tici (en llatí: Publius Titius) va ser un magistrat i polític romà del segle i aC. Formava part de la gens Tícia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 43 aC i va proposar la llei Titia de triumviratus, que creava els triumvirs que exercirien el mandat durant cinc anys. Poc abans havia destituït al seu col·lega Publi Servili Casca perquè havia fugit de Roma per temor a la venjança de Gai Juli Cèsar Octavià per la part que havia tingut en l'assassinat de Juli Cèsar. Va morir aquell mateix any, durant el seu període en el càrrec de tribú, complint així amb la llegenda de què el que privava a un col·lega de la seva magistratura, no vivia per veure el final de la seva pròpia.

## Referències

* ↑ Oller Guzmán, Joan. Breu història de l'antiga Roma. Editorial UOC, 2011, p. 84. ISBN Joan Oller Guzmán.
* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. TITIUS 11. P: TITIUS Vol. III pàg. 1159.
# Canal Oriental del Yamuna

Canal Oriental del Yamuna (Eastern Jumna Canal) és una gran obra d'irrigació a l'alt Doab a Uttar Pradesh (sota els britànics les Províncies Unides d'Agra i Oudh) que agafa les aigües del costat oriental del Yamuna. El canal principal té 208 km però els distributaris són 1174 km i a més 720 de canalons.
Les diverses fams patides a la regió després de l'ocupació britànica va posar en relleu la necessitat de regs intensius i les exploracions es van iniciar el 1809; els treballs van començar el 1823; el canal fou obert el gener del 1830 i seguia en bona part un antic canal del segle xvii. Després es van fer obres de millora i ampliació. Inicialment es va usar per a la navegació però això es va acabar el 1837-1838.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Canal Parlament

Canal Parlament és una plataforma audiovisual que té per objectiu divulgar l'activitat del Parlament de Catalunya. Començà les seves emissions el 17 de novembre de 2003, el dia després a les eleccions catalanes, a les 20h i pel Canal 3/24. La idea és apropar als ciutadans la institució que exerceix el poder legislatiu, que es renova cada quatre anys d'acord amb la voluntat del poble de Catalunya.
Canal Parlament retransmet en directe per la web Parlament.cat i amb un sistema de tres canals la gran majoria d'actes que tenen lloc a la seu parlamentària: els plens, les comissions, les conferències de premsa dels grups parlamentaris i els actes institucionals, continguts a què els usuaris també poden accedir en diferit. A més, amb l'objectiu de continuar potenciant la participació dels ciutadans en l'activitat parlamentària, el Parlament ha desenvolupat aplicacions natives per a IOS i Android per a la consulta dels vídeos del Canal Parlament, i també una web optimitzada per a aquests dispositius, que permet l'accés als continguts més consultats del website parlament.cat.
Canal Parlament va néixer la VI legislatura per iniciativa de la mesa de la cambra i els presidents dels grups parlamentaris. Des del novembre del 2003, amb l'inici de la VII legislatura, fins al novembre del 2012, amb l'acabament de la IX, també va emetre pel canal informatiu de Televisió de Catalunya.
Tal com explica el cronista parlamentari de TVC, Josep Maria Martí Rigau, al seu llibre L'escó invisible (Ara Llibres i TV3, 2016), el principal promotor d'aquesta iniciativa fou Pasqual Maragall, imitant el model francès de la Châine Parlamentaire. En una entrevista pel programa Parlament de la televisió pública catalana, Maragall revelà el seu desig d'instal·lar càmeres a l'hemicicle i a les sales de les comissions per poder seguir tota l'activitat parlamentària que genera la cambra catalana i donar un ''altre aire institucional al Parlament''. Mesos després, començà la instal·lació de la infraestructura i, a dia d'avui, Canal Parlament disposa dels mitjans i tècnics necessaris per cobrir totes les necessitats parlamentàries.

## Referències

* ↑ «Neix el Canal Parlament».
* ↑ «Què és el Canal Parlament?».
* ↑ Martí Rigau, Josep Maria. L'escó invisible. Ara Llibres.
# Pseudoinversa

Donada una matriu $A$, la pseudoinversa o inversa generalitzada d'A és una matriu $A-$ tal que satisfà:
$AA-A=A$
En general, donada una matriu, d'inverses generalitzades n'hi ha diverses. D'antre elles hi ha la matriu inversa generalitzada de Moore-Penrose, que és única quan a més a més de la condició anterior, se n'hi afegeixen unes altres d'addicionals:
A- A A- = A- (A A-)' = A- A (A- A)' = A A-
La matriu inversa generalitzada de Moore-Penrose deu el seu nom a Moore (1920) i Penrose (1955). Sembla que aquest darrer feu la recerca sense conèixer els resultats de Moore.

## Aplicacions

La resolució d'un sistema per mínims quadràtics es pot realitzar mitjançant la inversa generalitzada quan no és possible calcular la matriu inversa.

## Bibliografia

Penrose, R. A., (1955), A Generalized Inverse for Matrices, Proc. Cambridge Philosophical Soc. 51 406-13.
Moore, E. H., (1920), On the Reciprocal of the General Algebraic Matrix. (Abstract)", Bulletin of the Am. Math. Soc. 26 394-5.
# Pseudolabrus luculentus

Pseudolabrus luculentus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia i a Nova Zelanda.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Quett Joni Masire

Quett Ketumile Joni Masire (Kanye, Botswana, 23 de juliol de 1925 - Gaborone, 22 de juny de 2017) fou un professor i polític, va ser president de Botswana entre 1980 i 1998, any en què va renunciar i va ser substituït pel seu vicepresident, Festus Mogae.
Va néixer a la petita ciutat de Kanye. Va ser professor i director de l'escola secundària de Seepapitso. El 1965 va ser un dels fundadors del Partit Democràtic de Bostwana - BDP. Quan Bostwana vaig obtenir la seva independència, Masire es va tornar vicepresident del país.
Amb la mort del president Seretse Khama el 13 de juliol 1980, Masire va ser elegit president del país. Ell va governar fins a l'any 1998, en què va renunciar.
Després de la seva sortida de la presidència, ell es va convertir en un actiu diplomàtic, actuant com a mediador en la guerra civil de la República Democràtica del Congo. El 2007 ell va ser indicat per la Comunitat de Desenvolupament d'Àfrica Austral com a mediador de la disputa política en Lesotho

## Referències

* ↑ Moabi Phia, "Former Botswana leader to mediate in Lesotho" Arxivat 2006-06-15 a Wayback Machine., Reuters (IOL), 22 June 2007.
# Canal (orografia)

Una canal, en femení, és una plana llarga i estreta entre dues serralades, o bé una escletxa o fissura de grans dimensions oberta de dalt a baix d'una cinglera. És un mot derivat del llatí canalis.
Cal distingir aquest significat de les altres accepcions, també femenines, fruit de l'extensió polisèmica del mot, estria, solc, plec de la roba, resultat d'obrir el cos d'un animal dessagnat i escorxat, sense les vísceres, el cap ni les extremitats, solc que presenta un os o una altra estructura anatòmica, cavitat allargada, tall còncau de la part de davant dels llibres de llom arrodonit oposada al llom, part de l'arbre d'una barca que va des del banc d'arborar fins a la metxa o el cànem millor i més llarg, conducte obert, de secció semicircular, que serveix per a recollir l'aigua de la teulada...
També cal distingir-lo de les accepcions del mot en masculí: obra destinada a conduir masses d'aigua derivades de rius, de torrents, de llacs naturals i artificials o d'aigües subterrànies i les seves variants, com ara les vies navegables obertes artificialment, les desviacions d'aigües de rius o pantans per a diversos usos (agrícola, de pesca, hidroelèctric...), braç de mar entre dues illes o entre una illa i el continent, canal d'escolament, part mitjana d'un torrent, entre la conca de recepció i el con de dejecció, per on evacua l'aigua i els materials, conducte que conté o per on circulen substàncies líquides o semilíquides, tub digestiu, agent, mitjà o via de transmissió de diverses menes, etc., així com dels usos metafòrics o en frases fetes del mateix mot.

## Referències

* ↑ «GDLC - canal». [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Diccionari català-valencià-balear; cal omplir la finestreta de cerca». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 7 agost 2010].
Viccionari
# Canal 10 Empordà

Canal 10 Empordà és el canal de televisió públic de l'Alt Empordà gestionat pel Consorci de la TDT de l'Alt Empordà i impulsat per l'Ajuntament de l'Escala. El canal, que forma part de la Xarxa de Televisions Locals i Comunicàlia, començà a emetre en digital el juliol de 2009 i deixà d'emetre en analògic l'1 de setembre del mateix any. És l'única televisió pública d'àmbit comarcal de les comarques gironines. TV l'Escala va assumir el juny del 2009 el canal públic de la TDT a l'Alt Empordà. En el seu moment, el Consell de l'Audiovisual de Catalunya va intentar que al consorci de la TDT de l'Alt Empordà s'hi afegissin més ajuntaments, com el de Figueres, que hi va renunciar.

## Referències

* 1 2 Artigas, Lurdes «L'Escala assumeix l'únic canal públic de TDT de l'Alt Empordà». El Punt Avui [l'Escala], 16-06-2009.
* ↑ Canal 10 Empordà, només en TDT, El Punt.
* ↑ Busquets, Gemma. «El mapa local televisiu post-TDT - 04 ago 2019». El Punt Avui, 05-08-2019. [Consulta: 16 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Canal 10 Empordà