OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oliver Twist (pel·lícula de 1916)

Oliver Twist és una pel·lícula muda produïda per Lasky, dirigida per James Young i protagonitzada per Marie Doro i Tully Marshall. La pel·lícula, basada en la famosa novel·la de Charles Dickens i en la versió teatral del 1912 de J. Comyns Carr, protagonitzada per la mateixa Doro a Broadway, es va estrenar l'onze de desembre de 1916. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Condemnat al celler del taller després de demanar una segona ració de farinetes, l’orfe Oliver Twist aconsegueix escapar-se de l’orfenat. Un cop als carrers de Londres, coneix l'Artful Dodger i s'uneix a la banda de captaires i delinqüents de Fagin. Més tard, Bill Sikes l'obliga a participar en un robatori, durant el qual Oliver és detingut. Malgrat la seva participació, Oliver és acollit per les víctimes del robatori, que el cuiden. Bill el localitza i es prepara per matar-lo per haver arruïnat el seu robatori però la dona de Bill, Nancy, alerta la policia i rescaten Oliver. Abans d’escapar-se de la policia Bill assassina Nancy però després ell també és mort durant la fugida. Aleshores, el senyor Brownlow, un amic del difunt pare del nen, troba l'Oliver després d'anys de recerca i li restitueix les propietats del seu pare.

## Repartiment

* Marie Doro (Oliver Twist)
* Tully Marshall (Fagin)
* Hobart Bosworth (Bill Sykes)
* Raymond Hatton (Jack Hawkins)
* James Neill (Mr. Brownlow)
* Edythe Chapman (Mrs. Brownlow)
* Elsie Jane Wilson (Nancy)
* Harry Rattenbury (Mr. Bumble)
* Carl Stockdale (Monks)
* W. S. Van Dyke (Charles Dickens)

## Referències

* ↑ «“Oliver Twist”». Motion Picture News 14, 25, 23-12-1916, pàg. 4037.
* ↑ Patten, Robert L.; Jordan, John O.; Waters, Catherine. The Oxford Handbook of Charles Dickens (en anglès). Oxford University Press, 2018-09-13. ISBN 978-0-19-106112-7.
* ↑ «Feature releases – Current and coming». Motion Picture News 14, 25, 23-12-1916, pàg. 4051.
* ↑ «Oliver Twist» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 25 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Oliver Twist al catàleg de l'American Film Institute
# Palau de Pina Manique

El Palau Pina Manique és un palau sense acabar a Manique do Intendente, Azambuja. La construcció del palau es deu a l'intendent Pina Manique, però restà inacabat per problemes monetaris, i més tard a causa de la mort de Pina Manique.
A hores d'ara és una església que substitueix la capella. També és la Casa del Poble.
Es considera per la Direcció General del Patrimoni Cultural un immoble d'interés públic.

## Referències

* ↑ «DGPC | Pesquisa Geral». www.patrimoniocultural.gov.pt. [Consulta: 4 octubre 2018].
# Palau de Jelgava

El Palau de Jelgava (en letó: Jelgavas pils) és el més gran palau d'arquitectura barroca als països bàltics. Va ser construït en el segle xviii basat en el disseny de Francesco Bartolomeo Rastrelli com a residència dels ducs de Curlàndia a la seva capital, Mitau (avui Jelgava), Letònia. Els ducs de Curlàndia tenien un palau d'estiu proper anomenat Palau de Rundāle, també de l'arquitecte Rastrelli.
El palau va ser fundat per Ernst Johann von Biron el 1737 en una illa entre el riu Lielupe i els seus afluents. El lloc havia estat la residència dels antics ducs de Curlàndia de la dinastia Kettler i, abans d'això, un castell medieval que pertanyia als Cavallers Teutònics.

## Referències

* ↑ «Historical buildings and sites» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ «Jelgava Palace». Arxivat de l'original el 2008-09-15. [Consulta: 7 gener 2015].
# Otto Dütsch

Otto Johann Anton Dütsch, rus: Оттон Иванович Дютш, Otton Ivànovitx Diuix, (Copenhaguen, 25 de maig de 1823 – Frankfurt del Main, 23 d'abril de 1863) fou un compositor danès que va treballar a Sant Petersburg la major part de la seva curta vida.

## Biografia

Era fill de Joachim Dütsch que treballava per al ministeri de finances danès, però també era professor de música a l'Institut per a Cecs de Copenhaguen. Va rebre classes de Giuseppe Siboni al Conservatori de Copenhaguen. El 1840 va anar a Dessau, Imperi Alemany per estudiar durant 3 anys. Després va viatjar a Sant Petersburg, Imperi Rus, on es va establir com a professor de música. El 1852 es convertí en répétiteur de cor i organista del Teatre Imperial Rus de Sant Petersburg i, el 1862, professor de teoria de la música. Va morir el 1863 a Frankfurt del Main.
La més destacada de les seves obres és l'òpera Kroaterinden ("La jove croata"), que es va produir amb èxit a Sant Petersburg el 1860 amb èxit, amb fragments interpretats a Copenhaguen el 1866 a la societat musical Euterpe. A més va escriure cançons i música per a piano.
El seu fill Georg Dütsch (1857-1891) va treballar com a director d'orquestra a Rússia.

## Referències

* ↑ (anglès) Edward Garden. Dütsch, Otto Johann Anton, Grove Music Online, ed. L. Macy (consultat el 25 de novembre de 2018), (accés amb suscripció).

## Bibliografia

* (rus) Otton Ivànovitx Diuix // Diccionari Biogràfic Rus: en 25 volums. - Sant Petersburg., 1905. - T. 6: Dabelov - Diadkovski. - pàgs. 745-746.
* (rus) Dyutsh, Otton Ivànovitx Diuix // Diccionari Enciclopèdic Brockhaus i Efron: en 86 volums (82 volums i 4 addicionals). - Sant Petersburg., 1890-1907.

## Enllaços externs

* La jove croata (obertura) a YouTube
* Otto Dütsch a International Music Score Library Project (IMSLP).
# Palazzo Municipale (Ferrara)

El Palazzo Municipale de Ferrara es troba a la Plaça Municipal, 2. Va ser residència dels ducs Este fins al segle xvi, quan la cort es va desplaçar al veí Castello Estense. Avui, és la seu de l'ajuntament de Ferrara.

## Les façanes

El nucli original de l'edifici va ser iniciat el 1245 a la via Cortevecchia, agafant les dimensions actuals entre 1472 i 1481. Entre 1925-1927 la façana situada davant de la catedral va ser reconstruïda en estil neogòtic mentre que la resta al llarg del Corso Martiri della Libertà havia estat reestructurada el 1738.
L'anomenada Via Copperta, una passarel·la suspesa sobre cinc arcs, enllaça el palau amb el Castello Estense: aquí Alfonso I d'Este va instal·lar el cèlebre Camerini d'alabastre.
L'accés principal, situat davant la catedral anomenat Volto del Cavallo, atribuït a Leon Battista Alberti, és flanquejat per dues columnes sobre els quals s'aixequen les estàtues del Marquès Nicolau III a cavall i del Duc Borso d'Este en el tron. Són còpies del segle xix, idèntiques als originals.

## El patí ducal

Travessant el Volto del Cavallo s'accedeix al pati ducal (ara Plaça de l'Ajuntament) on es poden veure les finestres en marbre de les habitacions dels Este, l'escala d'honor (1481) realitzada sobre el projecte de Pietro Benvenuti degli Ordini, i l'antiga Cappella di Corte, actualment sala de conferències.

## L'interior

L'interior, en un ambient de prestigi, presenta la sala dell'Arengo (redecorada amb frescos d'Achille Funi entre 1934 i 1938), la sala delle Lapidi, la sala di Giunta, el salone del Plebiscito i el Camerino delle Duchesse (és l'única sala original del període dels ducs, amb decoracions del Cinquecento).

## Vegeu també

* Ferrara

## Enllaços externs

* Una pàgina sobre el palazzo
# Palazzo Rosso

El Palazzo Brignole Sale o Palazzo Rosso és un museu situat a la Via Garibaldi, en el centre històric de Gènova, Itàlia. El palau forma part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO Gènova: Le Strade Nuove i el sistema del Palazzi dei Rolli. La rica col·lecció d'art, juntament amb les galeries de Palazzo Bianco i Palazzo Doria Tursi, forma part del Musei di Strada Nuova i consta de les obres d'artistes del calibre d'Antoon van Dyck, Guido Reni, Paolo Veronese, Guercino, Gregorio De Ferrari, Albrecht Dürer, Bernatdo Strozzi i Mattia Prettç.

## Història

Construït el 1675, el Palazzo Rosso no va ser un dels 163 Palazzi dei Rolli de Gènova, les residències privades seleccionades on notables convidats de la República de Gènova van ser allotjats durant les visites d'Estat, ja que l'últim d'aquesta llista es va completar el 1664, deu anys abans de la construcció del palau. Com un distingit palau del segle xvii a la Strada Nuova, no obstant això, el 13 de juliol de 2006 va ser inclòs en la llista de 42 palaus que ara formen el Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO de Gènova: Le Strade Nuove i el sistema del Palazzi dei Rolli. El 1874, l'últim descendent de la família, la Duquessa de Galliera Maria Brignole Surt, va llegar al municipi de Gènova el palau i les seves col·leccions d'art, que constitueixen el primer nucli de la galeria d'art d'avui.

## La col·lecció d'art

La col·lecció d'art inclou:

### Guercino

* Cleopatra morente
* Il suicidio di Catone
* Madonna col Bambino, San Giovannino e i santi Giovanni Evangelista e Bartolomeo

### Paolo Veronese

* Giuditta e Oloferne

### Gregorio De Ferrari

* Affresco della Primavera
* Affresco dell'Estate

### Anton van Dyck

* Ritratto di Paolina Adorno-Brignole-Sale
* Ritratto equestre di Anton Giulio Brignole-Sale
* Cristo portacroce
* Ritratto di Filippo Spinola di Tassarolo
* Ritratto dell'orefice Pucci con il figlio
* Cristo della moneta
* Ritratto di Geronima Sale Brignole con la figlia Aurelia

### Albrecht Dürer

* Ritratto di giovane veneziano, 1506

### Palma el Vell

* Madonna col Bambino tra i santi Giovanni Battista e Maddalena, 1520-1522 circa

### Guido Reni

* San Sebastiano

### Bernardo Strozzi

* La cuoca
* Madonna col Bambino e san Giovannino
* Pifferaio

### Ludovico Carracci

* Annunciazione

### Giovanni Battista Chiappe

* Ritratto del Doge Rodolfo Maria Brignole Sale

### Grechetto

* Il viaggio della famiglia di Abramo
* Natività
* Fuga di pecore

## Galeria

* Vista des de Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palacio Rosso, Gènova
* Alberto Dürer, retrat d'un jove, Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova
* Palazzo Rosso, Gènova

## Referències

* ↑ AA.VV., Musei di Strada Nuova a Genova, Skira, Milano 2010. ISBN 978-88-572-0433-8
* ↑ Pomella, Gioconda. Guida Completa ai Palazzi dei Rolli. Genova: De Ferrari, 2007, p. 45. ISBN 9788871728155.
# Parapristipoma

Parapristipoma és un gènere de peixos pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Ulls grossos.
* Preopercle recte i serrat.
* Boca bastant grossa i obliqua.
* Mandíbula inferior sortint.
* Dents fortes, còniques, lleugerament corbades i en diverses fileres.
* Escates petites.
* Nombre de vèrtebres: 27.

## Taxonomia

* Xerla vera (Parapristipoma humile) (Bowdich, 1825)
* Parapristipoma macrops (Pellegrin, 1912)
* Xerla ratllada (Parapristipoma octolineatum) (Valenciennes, 1833)
* Parapristipoma trilineatum (Thunberg, 1793)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Marine Species Identification Portal (anglès)
* ↑ Bowdich, S. L., 1825. Fishes of Madeira. Pp. 121-125 i 233-238. A: T. E. Bowdich. Excursions in Madeira and Porto Santo during the autumn of 1823, while on his third voyage to Africa. Londres. Fish. Madeira: i-xii + 1-278, 11 pls. + 10 pls.
* ↑ Pellegrin, J., 1912. Poissons des côtes de l'Angola. Mission de M. Gruvel. (4e note). Bulletin de la Société Zoologique de France v. 37: 290-296.
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1833. Histoire naturelle des poissons. Tome neuvième. Suite du livre neuvième. Des Scombéroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 9: i-xxix + 3 pp. + 1-512, Pls. 246-279.
* ↑ Thunberg, C. P., 1793. Beskrifning på 2:ne nya fiskar af abborrslägtet ifrån Japan. Kongliga Vetenskaps Akademiens nya Handlingar, Stockholm v. 14 (for 1793): 55-56, Pl. 1.
* ↑ Kimura, S., 1984. Age and growth of threeline grunt Parapristipoma trilineatum estimated by otolith reading. Bull. Japan. Soc. Sci. Fish. 50:1843-1847.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Panteó de la Família Capdevila

El Panteó de la Família Capdevila és una obra d'Olot (Garrotxa).

## Descripció

L'autor del panteó de la família de Joan Capdevila i Raurich fou Celestí Devesa. Quatre columnes coronades amb una creu i una bonica cadena de fosa tanquen el conjunt. La làpida és plenament d'estil modernista amb fullatges i flors estilitzades. Un àngel, vestit amb llarga túnica, amb escut al pis i espasa a la mà, presideix l'escena.

## Història

Va ser realitzat a principis de segle XX als tallers de la família Barberí, especialistes en la fabricació d'olles i campanes de bronze.

## Referències

* 1 2 «Panteó de la Família Capdevila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Partida de l'Hospitalera

L'Hospitalera és una partida de terra del terme municipal de Reus, a la comarca catalana del Baix Camp.
Una part important de la partida és zona urbana i s'estén des del Camí de les Ànimes fins a la Munta-i-Baixa, avui plaça de Pompeu Fabra. El pont de Calderons sembla que en constitueix un límit. Després la frontera baixa pel Barranc de Calderons. Antigament la partida ocupava una gran extensió del terme municipal, ja que arribava al tram de muralla entre el raval de santa Anna i el carrer de l'Hospital, i a la Riera per l'altra part.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 287. ISBN 8486387655.
# Parc Marianao

El Parc Marianao és un parc públic del barri de Marianao del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, construït al voltant del Palau Marianao.

## Descripció

Es tracta d'un parc d'estil modernista, a la manera dels jardins de Rubió i Tudurí, que està resolt en un bosc de palmeres de totes les varietats, i que emmarca un gran llac artificial amb un pont pseudo rústic que el travessa. Uns caminets amb bancs permeten el passeig per tots els racons i la vista a totes les perspectives. El llac artificial està aconseguit a base de rocalla estratègicament recoberta d'heura en alguns indrets i té un sistema d'aigua corrent que no li permet embrutar-se més de lo inevitable. La bona mida de les palmeres, que tenen copes abundoses i la seva quantitat i varietat produeixen una "autèntica sensació d'oasi", per contrast amb la polsosa esplanada que envolta el Palau i el camí d'accés al mateix, que està en un estat lamentable.
Conté una torre-mirador
Estava inclosa dins el Pla d'enjardinament de la finca del Marquès de Mariano. És de tendència naturalista, en contrast amb el neomedieval del Palau. Treballada imitant un fantasmal tronc d'arbre, té una escala exterior en forma de cargol amb restes d'una barana de pedra imitant fusta que puja fins al capdamunt on hi ha una imatge protegint i beneint el conjunt. La part de sota és buida amb diferents sostres. El primer, a l'alçada del primer tram d'escales, imita una gruta i a cada una de les columnes, per la banda interna, hi ha un banc de pedra, com si fos realment excavat en la roca viva. L'element està en un cert estat d'abandonament, més visible encara per la manca de la barana de l'escala i per l'entorn polsós, en contrast amb els jardinets de les torres de la urbanització.

## Història

Als últims anys del segle xix el Marquès de Marianao es va fer construir el Palau, i enjardinar la finca que l'envolta. No es coneix el procés pel qual tot va passar a mans públiques, però el cas és que el 1944 ja s'estava construint la urbanització senyorial Marianao. Posteriorment el parc passà a ser municipal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Parc Marianao». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Owen (Wisconsin)

Owen és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 936 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Owen tenia 936 habitants, 412 habitatges, i 255 famílies. La densitat de població era de 197,5 habitants per km².
Dels 412 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,3% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 23,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.368 $ i la renda mediana per família de 37.955 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.431 $ mentre que les dones 20.547 $. La renda per capita de la població era de 14.981 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Owen» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Owen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Paragnetina transversa

Paragnetina transversa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1962. Acta ent. sin. suppl. 11:139-160, 7 pls.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:632.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:268.
* Zwick, P., 1988. Aquatic Insects 10(4):2001.
* Du, 1995. Thesis X + 254 pp.
* Du, Sivec & He, 1999. Acta Entomol. Sloven. 7(1):62.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Paratelmatoscopus borneensis

Paratelmatoscopus borneensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a l'illa de Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Paratelmatobius cardosoi

Paratelmatobius cardosoi és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Nascimento, L.B. & Garcia, P. 2004. Paratelmatobius cardosoi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Pares normals

Pares normals és una comèdia musical catalana original de Marc Artigau, Els Amics de les Arts i Minoria Absoluta dirigida per Sergi Belbel que s'estrenà el novembre de 2022 al Teatre Poliorama de Barcelona.
És un musical que parla de la vida i la mort, del fet de ser pare o mare, fill o filla, de l’amor, del fracàs i de les motxilles que tothom arrossega, amb moments per al riure, per a l’emoció i pel plor i per aprendre a estimar millor els que tenim al voltant.

## Argument

L’Aran ha desitjat tota la seva vida tenir uns pares normals. No hi ha res més allunyat d’ell i de la seva manera d’entendre el món que els seus pares i està convençut que ha arribat el moment de començar una nova vida lluny de casa. Però el dia que es carrega de valor per explicar que marxa per sempre, un accident inesperat trenca tots els seus plans. Obligat a replantejar-se qui és, a qui estima de debò i quines són les coses realment importants, iniciarà un viatge que el portarà més lluny del que mai s’hauria imaginat.

## Repartiment

* Enric Cambray
* Júlia Bonjoch
* Albert Pérez
* Annabel Totusaus
* Lucía Torres
* Bernat Cot
* Víctor Gómez
* Anna Herebia

## Equip artístic

* Els Amics de les Arts: Autoria i direcció musical.
* Marc Artigau: Autoria.
* Sergi Belbel: Direcció escènica.
* Marta Tomasa: Coreografia.

## Referències

* ↑ Llumà, Núria Juanico. «Els Amics de les Arts: "No hi ha res menys normal que tenir uns pares normals"». Ara, 17-11-2022. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «Els Amics de les Arts presenten el seu primer musical, 'Pares normals'». VilaWeb, 29-03-2022.
* ↑ «Els Amics de les Arts compleix el somni d'estrenar un musical, 'Pares normals'». Betevé, 18-11-2022.
* ↑ «Un musical poc normal». Núvol, 30-11-2022.
* ↑ «Sinopsi - Pares Normals». Arxivat de l'original el 2023-03-23. [Consulta: 22 març 2023].
# Parc Nacional de Jasper

El Parc Nacional de Jasper (en anglès Jasper National Park) és el parc nacional més gran de les Canadian Rockies amb 10.878 km². Està situat a la província d'Alberta, al nord del Parc Nacional de Banff i a l'oest de la ciutat d'Edmonton. El parc inclou les glaceres del camp de gel Columbia, aigües termals, llacs, cascades i imponents muntanyes. La vida salvatge al parc és representada per uapitís, caribús, ants, cérvols muls, cérvols de Virgínia, cabres blanques, muflons de les Rocoses, ossos Grizzly, ossos negres, coiots, castors, piques de les Rocoses, marmotes grises, llops, pumes, i goluts.

## Història

El Parc Nacional de Jasper rep el nom en record a Jasper Hawes, que treballà en una base comercial a la zona per la Companyia del Nord-oest. Abans era conegut com a Fitzhugh. El 14 de setembre 1907 va obtenir la primera protecció oficial com a Jasper Forest Park, passant a la categoria de parc nacional el 1930, amb l'aprovació de la Llei de Parcs Nacionals del Canadà. El 2012 va obtenir 1.991.482 visitants.
Aquest parc va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1984, juntament amb els altres parcs nacionals i provincials que formen els Parcs de les muntanyes Rocoses canadenques, pels paisatges de muntanya que contenen imponents cims, glaceres, llacs, cascades, congosts i coves de pedra calcària, així com fòssils.

## Geografia

Els rius més importants que tenen les fonts dins el parc són el riu Athabasca i el riu Smoky, aquest darrer l'afluent més important del riu Peace i pertanyent a la conca del Mackenzie.
Els principals atractius del Parc són el mont Edith Cavell, el llac i mont Pyramid, els llacs Maligne i Medicine i la vall Tonquin.

## Referències

* ↑ Parks Canada. «Jasper National Park of Canada Visitor Information», 01-01-2004. [Consulta: 7 febrer 2007].
* ↑ «Jasper National Park of Canada Annual Report 2013» (PDF). Parks Canada, 2013. [Consulta: 29 maig 2014].