OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mdina

Mdina, anomenada també Città Vecchia o Città Notabile, va ser fundada pels fenicis al 700 aC en un dels punts més alts de l'illa i allunyada de la mar, la qual cosa suposava un lloc molt estratègic des d'un punt de vista militar. Va ser l'antiga capital de Malta fins a l'arribada de l'orde de Sant Joan de Jerusalem a l'illa. Està situada al centre del país, lleugerament elevada i emmurallada. Al seu interior, s'hi pot trobar la cocatedral de Sant Pau, així com una interessant xarxa de carrers medievals amb diferents palaus. En el cens de 2005, incloïa només 258 habitants, ja que el terme sols és la ciutat pròpiament, que ocupa 2,5 km². D'aquí que també se l'anomeni la ciutat silenciosa, perquè és molt i molt tranquil·la, per bé que també és bastant turística.
El 1693, va patir un terratrèmol que va fer que bona part de la ciutat quedés destruïda i els cavallers hospitalers van decidir reconstruir la catedral i part de les muralles en estil barroc.
L'accés a la ciutat es fa per un pont de pedra que finalitza en una porta custodiada per dos lleons que sostenen l'escut maltès.
La bellesa d'aquesta ciutat l'ha convertit en una localització de la sèrie televisiva Joc de Trons.

## Llocs d'interès

* Cocatedral de Sant Pau.

### Palazzo Falson

El Palazzo Falson va ser la casa del capità Olof Frederick Gollcher OBE (1889-1962), fill d'un pròsper marí mercant d'ascendència sueca. Gollcher era un artista, erudit i filantrop, però també era un sagaç col·leccionista d'objectes d'art i històrics. Aquest palau no sols era casa seva, sinó també un lloc per als seus treballs sobre art i antiguitats. Allà va passar molts anys afegint i reordenant les seves col·leccions. Després de la mort de Gollcher el 1962, la casa i el seu contingut varen passar amb el temps a la Fundació Artística i Arqueològica Capità O. F. Gollcher OBE.
El 2001 la Fondazzjoni Patrimonju Malti (Fundació del Patrimoni de Malta) va arribar a un acord de gestió amb la Fundació Gollcher, i va procedir a restaurar el palau i tot el seu contingut, complint així el desig de Gollcher que el públic pogués accedir a aquest tresor únic i extraordinari.
El Palazzo Falson és un típic palau medieval de dos pisos a l'estil dels que es construïen a Sicília en aquest període, i és un dels imponents palaus aixecats per la noblesa siciliana, espanyola i local a Mdina. El palau consisteix en una sèrie d'habitacions al voltant d'un pati interior i a sobre una planta noble que era l'habitatge originari. Data del segle xiii i la planta baixa era utilitzada de magatzem o estables.

## Enllaços externs

* Guía de Mdina, turismo (castellà).

## Referències

* ↑ «La pequeña joya maltesa de Mdina» (en castellà). El Periódico, 2012. [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ «GUÍA DE MDINA, TURISMO» (en espanyol). Viajar Malta. [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ «Palazzo Falson. Historic House Museum» (en anglès). Palazzo Falson. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2017. [Consulta: 11 febrer 2017].
# Torre d'Eina

La Torre d'Eina, o Torre del Serrat del Lloser, és una muntanya de 2.830 m alt situada en un contrafort nord de l'eix de la serralada principal dels Pirineus, entre l'Alta Cerdanya i el Conflent, en el límit dels termes comunals d'Eina, de l'Alta Cerdanya, i de Fontpedrosa i Planès, del Conflent. Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
És un destí molt habitual de les rutes excursionistes pirinenques tant des de la Vall de Núria com de les de la zona més occidental del Massís del Canigó i de l'Alta Cerdanya.
Al cim hi ha una creu de ferro i un llibre per a signatures en una bústia, instal·lats, bústia i llibre, per la Societat Excursionista Pimpinela, de l'Hospitalet de Llobregat.

## Referències

* 1 2 Faura, Manel Borrell i Enric. A tota cresta. Cossetània Edicions, 2002, p. 14. ISBN 978-84-95684-81-3.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Manel, Broch i Guimerà; Pons, Francesc Xavier Gregori i. La vall de Núria Balandrau-Taga-Puigllançada. Excursions amb esquís. L'Abadia de Montserrat, 1999-01-14, p. 131. ISBN 978-84-8415-023-7.
* ↑ Badia, Josep Nuet i. Vall de Núria, guia d'excursions i passejades. L'Abadia de Montserrat, 2011-07, p. 57. ISBN 978-84-9883-426-0.
* ↑ Broch, Manuel; Guimerà, Manel Broch i; Pons, Francesc Xavier Gregori i. El Massís del Canigó Carançà-Menter-Costabona. Excursions amb esquís. L'Abadia de Montserrat, 2000-10-05, p. 72. ISBN 978-84-8415-199-9.

## Enllaços externs

* Vídeo d'una ruta de Wikiloc
* Una ascensió de Kizoa
# Lewisham

Lewisham és un districte de Londres, Regne Unit. Correspon exactament de l'àrea coneguda com a Sud-est de Londres. El districte de Lewisham està format pels següents barris reconeguts per la Metropolitan Police:
| Bellingham Blackheath Brockley Catford South Crofton Park Downham Evelyn Forest Hill Grove Park | Ladywell Lee Green Lewisham New Cross Perry Vale Rushey Green Sydenham Telegraph Hill Whitefoot |
A banda d'aquests, el barri de Deptford fou transferit al districte el 1965, i administrativament forma part de Lewisham.

## Referències

* ↑ http://www.lewisham.gov.uk/leisureandculture/localhistoryandheritage/historicalresources/administrativehistory.htm Arxivat 2011-06-08 a Wayback Machine.
# Robert Harmon

Robert Harmon (nascut el 1953) és un director de cinema i televisió estatunidenc. És més conegut per la pel·lícula de terror de 1986 Carretera a l'infern, protagonitzada per Rutger Hauer, així com altres pel·lícules com They i Sense escapatòria.
El seu treball televisiu es distingeix per la sèrie de pel·lícules fetes per a televisió que inclouen el cap de policia de ficció de Paradise (Mass.) Jesse Stone, que va començar el 2005 amb Stone Cold, protagonitzat per Tom Selleck, així com els biopics nominats a l'Emmy Ike: Countdown to D-Day (també protagonitzat per Selleck) i ' 'Gotti, protagonitzada per Armand Assante. Ha dirigit alguns capítols del programa de televisió Blue Bloods, que també protagonitza Tom Selleck.

## Premis i nominacions

Harmon ha estat nominat dues vegades per al Premi del Gremi de Directors d'Amèrica el 1997 i el 2004.

## Crèdits seleccionats

* China Lake (1983)
* Carretera a l'infern (1986)
* Eyes of an Angel (1991)
* Sense escapatòria (1993)
* Gotti (1996) (TV)
* The Crossing (2000) (TV)
* Level 9 (2000) sèrie de televisió
* They (2002)
* Highwaymen (2003)
* Ike: Countdown to D-Day (2004) (TV)
* Jesse Stone: Stone Cold (2005) (TV)
* Jesse Stone: Night Passage (2006) (TV)
* Destí paradís (2006) (TV)
* Canvi de rumb (2007) (TV)
* Jesse Stone: Thin Ice 2009) (TV)
* Jesse Stone: No Remorse (2010) (TV)
* November Christmas (2010) (TV)
* Blue Bloods (2011) sèrie de televisió
* Jesse Stone: Benefit of the Doubt (2012) (TV)
* Jesse Stone: Lost in Paradise (2015) (TV)

## Referències

* ↑ Robert Harmon at BFI.
* ↑ Maslin, Janet. «SCREEN: 'THE HITCHER,' TERROR ON THE HIGHWAYS». The New York Times, 21-02-1986.
* ↑ (anglès) Robert Harmon, tribute.ca
# Sant Salvador del Bosc

Sant Salvador del Bosc, o de Montsec és una església romànica del segle xi, situada a més de 1.200 m d'altitud, en un replanet del Bosc de Llimiana, en ple Montsec de Rúbies. Pertany al terme municipal de Llimiana, del Pallars Jussà.
Malgrat ser clarament romànica, no està documentada fins al 1758, quan consta com a capella de Santa Maria de Llimiana. Per la seva situació, sobretot, ha fet pensar a alguns estudiosos en el rastre d'un santuari precristià en aquest lloc.
És d'una sola nau, coberta amb una volta de canó molt irregular que insinua un arc apuntat. Un arc presbiteral comunica la nau amb l'absis semicircular de llevant. L'única obertura del temple és la porta, a ponent, i no té cap mena d'ornamentació com tampoc la resta de l'església. És tota arrebossada, part de dins i part de fora, però els llocs on ha caigut deixa veure un aparell molt senzill i rústec.
L'absis semicircular s'aixeca sobre les restes d'un absis anterior, carrat, possiblement del segle x.
Entre les festes celebrades al terme de Llimiana, cal comptar amb la desapareguda de l'Aplec de Sant Miquel a l'Hostal Roig. Tot i que aquest indret és dins del terme veí de Gavet de la Conca, la fira de bestiar que s'hi celebrava anava acompanyada de l'Aplec del Sant del Bosc (o Sant Salvador del Bosc), ermita que sí que és en terme de Llimiana. S'hi pujava a migdia del darrer diumenge de setembre pel camí de les Cent Corbes. Tanmateix, no sempre es feu en aquesta data, ja que Pascual Madoz, que passà per Llimiana el 1847 el situa el 25 d'abril.
Sant Salvador del Bosc té llegenda pròpia: un pastor trobà en aquest lloc una imatge de sant Salvador. La portà a l'església de Llimiana, i la posaren en una capella; l'endemà, havia desaparegut. La tornaren a trobar al mateix lloc del primer dia, i tantes vegades com la baixaren a Llimiana, tantes reaparegué en el bosc del vessant septentrional del Montsec de Rúbies. Finalment, decidiren deixar-la on l'havien trobada, en una capella feta expressament en aquell lloc.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Salvador de Montsec (o del Bosc)", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Llimiana", a El Pallars, la Ribagora i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Web del poble
* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Thomas Cook Group

Thomas Cook Group fou un grup de viatges global britànic. Va ser format el 19 de juny de 2007 per la fusió de Thomas Cook AG (el successor de Thomas Cook & Son) i MyTravel Group. El grup va operar dins dos segments separats, com a operador turístic i aerolínia.
Thomas Cook va cotitzar tant a la Borsa de valors de Londres com a la Borsa de valors de Frankfurt. Amb 178 anys d'història, la tarda del 22 de setembre de 2019 l'Autoritat de l'Aviació Civil del Regne Unit anunciava que el grup, tant l'operador turístic com l'aerolínia cessaven les seves operacions. Havent acumulat un deute de 1.900 milions d'euros, la companyia, amb 21.000 treballadors a tot el món, va aturar les seves operacions després del fracàs en les negociacions entre el seu principal accionista i els seus creditors. Uns 600.000 clients van quedar afectats amb la fallida.

## Referències

* ↑ «Thomas Cook ceases trading» (Tweet) (en anglès). UK Civil Aviation Authority, 22-09-2019. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «El turoperador britànic Thomas Cook fa fallida i deixa 600.000 turistes penjats». 3/24, 23-09-2019 [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ Aranda, Quim. «Thomas Cook, un dels turoperadors més grans del món, deixa 150.000 turistes britànics atrapats als destins». Ara, 23-09-2019. [Consulta: 23 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Thomas Cook
# Molí fariner de Vilamolat

El Molí fariner de Vilamolat és una construcció de Vilamolat de Mur, al municipi de Castell de Mur (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic molí fariner de Vilamolat de Mur. La construcció actual és fruit d'una intervenció de l'any 2012.
L'edifici és una estructura arquitectònica de planta quadrangular alçada amb murs de pedra escairada. A la zona hi ha també tres basses de reg.

## Història

La informació va ser obtinguda a partir de les dades de la fitxa model F30 emplenada pels Agents Rurals (2015). L'alta a l'IPAC va ser el juliol de 2016.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí fariner de Vilamolat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Jan Kiepura

Jan Wiktor Kiepura (Sosnowiec, 1902 - Harrison, Nova York, 1966) fou un cantant (tenor) i actor polonès.
Nascut a Sosnowiec (Polònia) el 16 de febrer de 1902 com Jan Wiktor Kiepura, fill de Franciszek (forner polonès) i Miriam (violista jueva), en acabar els estudis elementals seguí, alhora que el seu germà Ladislau i per decisió paterna, els de la carrera d'advocat. Ambdós, però, tenien una gran afició al cant i, tot i conèixer l'oposició del seu pare, Jan va rebre lliçons de música -en secret- d'un professor de la Universitat que s'havia adonat de les extraordinàries aptituds de Kiepura per aquest art.
L'any 1923 va debutar amb un concert al cinema "Sfinks" de Sosnowiec. L'any següent es va incorporar al cor d'Emil Młynarski, a l'Òpera de Varsòvia. Després d'una dilatada excursió per províncies, Jan Kiepura tornà a Varsòvia, on estrenà una òpera d'Erich Korngold. La seva arribada a la capital polonesa i els espectacles que proposava van provocar entusiasme entre la gent. L'any 1926 abandonà Polònia i es presentà en cadascuna de les principals capitals europees. Abans de la Segona Guerra Mundial va fundar l'hotel Patria a Krynica-Zdrój. En aquest hotel s'hi han rodat diverses pel·lícules poloneses. Va participar en dotze musicals, entre els quals O czym się nie myśli (1926), Die Singende Stadt (Neapol, śpiewające miasto) (1930), Tout Pour L'amour (Zdobyć cię muszę) (1933) o Mon coeur t'appelle (1934). També va tenir una carrera d'actor, on destaquen les pel·lícules: The Singing City, The Song of Night, Ich liebe alle Frauen, The Charm of La Boheme, Das Land des Lächeln, Das Lied eíner Nacht (1932), d'Anatole Litvak; Ein Lied für Dich (1933), de Joe May, i Addio Mimí (1947) de Carmine Gallone.
El 1932 anà a l'Òpera Cívica de Chicago i després tornà al seu país. El 31 d'octubre de 1936 es casà amb Marta Eggerth, soprano lírica filla de mare jueva. L'arribada dels nazis a Polònia els va forçar a emigrar als Estats Units. Aterraren a Hollywood, on actuaren abordant entre ambdós quasi tot el repertori líric. Establert als Estats Units durant l'última etapa de la seva vida, efectuà algunes gires artístiques per Alemanya i la seva Polònia natal, on va interpretar amb gran èxit Die lustige Witwe de Franz Lehar, una de les creacions més aplaudides de la pre-guerra. Ho feu al costat de la seva esposa Marta i de Franciska Gaal, una de les més grans figures de l'opereta i del cinema musical europeu dels anys 30.
Tècnicament va destacar per la facilitat d'emissió, però tant les facultats naturals com les adquirides el feren arribar molt amunt.
Va morir a Harrison (Nova York) el 15 d'agost de 1966, als 64 anys, i està enterrat al cementiri de Powązki, a Varsòvia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Suplement dels anys 1936-1939, primera part, pàg. 459, ISBN 84-239-4585-5
# Lewiston

«Lewiston» té aquests significats:
* Lewiston (Califòrnia)
* Lewiston (Carolina del Nord)
* Lewiston (Idaho)
* Lewiston (Maine)
* Lewiston (Michigan)
* Lewiston (Minnesota)
* Lewiston (Nebraska)
* Lewiston (Nova York)
* Lewiston (Utah)
* Lewiston (Vermont)
* Lewiston (Virgínia)
* Lewiston (Wisconsin)

## Vegeu també

* Lewistown (desambiguació)
# Riu Dubnà

* Per a altres significats, vegeu «Dubnà».
El Dubnà (en rus, Дубна) és un riu que transcorre per les províncies de Vladímir i Moscou, a Rússia; és un afluent per la dreta del Volga. Té una llargada de 167 km. La seva conca de drenatge és de 5.350 km². El seu afluent principal és el riu Sestrà. La ciutat de Dubnà es troba a la confluència dels rius Dubnà i Volga.

## Arqueologia

L'any 2011, un equip internacional d'arqueòlegs va trobar en un jaciment arqueològic a la vora del riu Dubnà una sèrie d'aparells de pesca de 7.500 anys d'antiguitat, de gran complexitat tècnica i molt ben conservats. Són les restes d'aquest tipus més antigues que s'han trobat a Europa. Els ganivets estan fets amb costelles d'ant. El motiu d'haver-se conservat aquest material orgànic és per trobar-se dins d'un nivell de torbera, que és molt àcida i conserva els materials orgànics. L'estudi de les restes trobades permetrà conèixer el paper de la pesca en les poblacions europees d'inicis de l'Holocè, especialment en les zones com aquesta, on els seus habitants no practicaren l'agricultura fins a gairebé l'edat del ferro.

## Referències

* Notícies CSIC.
# Sant Salvador del Jou

Sant Salvador del Jou és una església del municipi de Guardiola de Berguedà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita església romànica orientada a llevant que conserva poques filades del que fou una nau rectangular amb absis semicircular i la porta a migdia. Els carreus estan força ben treballats, disposats en filades a contrajunt, obra segurament del segle xii.

## Història

Descoberta el 1985. No se'n tenen referències documentals llevat d'una deixa testamentària del 1443. Cal pensar que fou una simple capella que mai tingué la categoria de parroquial i que depenia de la veïna església romànica, totalment perduda, de Sant Ciprià de Fígols.

## Referències

* 1 2 «Sant Salvador del Jou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Thomas Corneille

Thomas Corneille (Rouen, 20 d'agost de 1625 − Les Andelys, 8 de desembre 1709) va ser un dramaturg i llibretista francès. Germà petit de Pierre Corneille. Va substituir Philippe Quinault com a llibretista principal de Lully, quan aquest va ser foragitat de la Cort. Igual que Philippe Quinault, Corneille va adquirir renom en el drama parlat. El seu llibret de Medea ha estat considerat com un dels millors produïts al Regne de França el segle xvii. Demostra la versatilitat de l'estil de Corneille, la recerca de l'equilibri entre la tragèdia i l'espectacle.

## Obra dramàtica

* Les Engagements du hasard (1647 ?)
* Le Feint Astrologue (1648 ?), comèdia en 5 actes i en vers.
* Dom Bertrand de Cigarral (1651)
* L'Amour à la Mode (1651), comèdia en 5 actes i en vers.
* Le Berger Extravagant (1652), comèdia mesclada d'ornaments i de música en 5 actes i en vers.
* Le Charme de la Voix (1656), comèdia en 5 actes i en vers.
* Les Illustres ennemis (1655), comèdia en 5 actes i en vers.
* Le Geôlier de soi-même, ou Jodelet prince (1655)
* Timocrate (1656), tragèdia en 5 actes i en vers.
* Bérénice (1657)
* La Mort de l'empereur Commode (1657)
* Darius (1659)
* Le Galant doublé (1660)
* Stilicon (1660)
* Camma, reine de Galatie (1661)
* Pyrrhus (1663)
* Maximien (1662)
* Persée et Démétrius (1662), tragèdia en 5 actes i en vers.
* Antiochus (1666)
* Laodice (1668)
* Le Baron d'Albikrac (1667)
* La Mort d'Annibal (1669)
* La Comtesse d'Orgueil (1670)
* Théodat (1672)
* Ariane (1672), tragèdia en 5 actes i en vers.
* Le Comédien Poète (1673)
* Le Triomphe des dames (1676)
* Le Festin de Pierre (1677)
* La Mort d'Achille (1673), tragèdia en 5 actes i en vers.
* Dom César d'Avalos (1674), comèdia en 5 actes i en vers.
* Circé (1675)
* L'Inconnu (1675)
* Le Comte d'Essex (1678)
* La Devineresse (1679)
* La Pierre philosophale (1681)
* L'Usurier (1685)
* Le Baron des Fondrières (1686)
* Les Dames vengées (1695)
* Bradamante(1695)

## Llibrets d'òpera

* Psyché. Música de Jean-Baptiste Lully, (1678)
* Béllérophon Música de Jean-Baptiste Lully, (1679)
* Médée. Tragèdia lírica. Música de Marc-Antoine Charpentier, (1693)

## Enllaços externs

* Bibliografia sobre Thomas Corneille Arxivat 2014-01-09 a Wayback Machine. (anglès)
* Biografia, bibliografia i anàlisi Arxivat 2006-01-14 a Wayback Machine. (francès)
* TURNBULL, T.M. "Corneille, Thomas" Grove Music Online. Oxford Music Online. 23 Feb. 2010
# Milazzo

Milazzo (sicilià Milazzu) és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2007 tenia 32.650 habitants. Limita amb els municipis de Barcellona Pozzo di Gotto, Merì, San Filippo del Mela i Pace del Mela.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005-2010 | Lorenzo Italiano | Centredreta |
| 2010- | Carmelo Pino | Llista cívica |

## Galeria d'imatges

* Castell de Milazzo
* La chiesa del Carmine
* Convent dels carmelites
# Jan Kirchhoff

Jan Tilman Kirchhoff (Frankfurt del Main, l'1 d'octubre de 1990) és un futbolista professional alemany que juga com a defensa central amb el Sunderland AFC.

## Referències

* ↑ «Jan Kirchhoff». worldfootball.net. [Consulta: 8 gener 2014].
# Torneig d'escacs de París de 1867

El Torneig de Paris de 1867 fou un dels primers grans torneigs d'escacs que es van organitzar. Al segle xix, havia sorgit el nou fenomen de les Exposicions Universals, esdeveniments on es mostraven els progressos tècnics, i durant la segona part del segle se'n varen celebrar deu. Coincidint amb les exposicions, en set ocasions es va celebrar conjuntament un torneig internacional d'escacs (Londres 1851, Londres 1862, Paris 1867, Viena 1873, Filadèlfia 1876, París 1878, i París 1900).
El torneig de Paris 1867 se celebrà al Grand Cercle, al número 10 del boulevard de Montmartre, París, del 4 de juny a l'11 de juliol. Hi varen participar tretze jugadors, a doble ronda. Les taules comptaven zero, i hi havia un límit de temps de sis minuts per jugada.
Els premis foren per a Ignatz von Kolisch (5000 Francs), Szymon Winawer (2500 F), Wilhelm Steinitz (2000 F), Gustav Neumann (1500 F), Cecil Valentine de Vère (1500 F), Jules Arnous de Rivière (1000 F). Els primers quatre classificats obtingueren també un gerro de porcellana de Sèvres.
Aquest fou el quadre de creuaments i resultats:
    Paris 1867 # Jugador País 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Total 1Ignatz von Kolisch Àustria-Hongria / ( Àustria) 0 1r 10 11 11 11 11 1r 11 11 11 11 120.0 2Szymon Winawer Imperi Rus / ( Polònia)1 0 0 10 11 11 11 11 1r 11 11 11 11 019.0 3Wilhelm Steinitz Àustria-Hongria / ( Bohèmia)r 01 0 r 01 11 1r 11 11 11 11 11 11 118.0 4Gustav Richard Neumann Prússia / ( Silèsia)1 01 0r 1 r 11 11r1 10 r1 11 11 11 117.0 5Cecil Valentine de Vère Regne Unit / ( Escòcia)0 00 00 0r 0 0 11 11 10 11 11 11 11 114.0 6Jules Arnous de Rivière França0 00 00 00 01 0 1 11 01 11 11 r0 01 111.0 7Celso Golmayo Zúpide Espanya / ( Cuba)0 00 00 00 00 00 1 0 11 10 01 11 11 110.0 8Hieronim Ignacy Czarnowski França / ( Polònia)0 00 0r 00 r0 00 01 0 1 11 10 11 01 19.0 9Samuel Rosenthal França / r 0r 00 01 r1 00 00 00 0 0 r0 01 11 16.0 10Samuel Loyd Estats Units / ( Pennsilvània)0 00 00 00 00 00 00 01 11 r 1 10 01 06.0 11Emile d'André França0 00 00 00 00 00 r1 00 01 10 0 1 11 06.0 12Martin Severin From Dinamarca0 00 00 00 00 01 10 10 00 01 10 0 0 05.0 13Eugène Rousseau França0 00 10 00 00 00 00 00 00 00 10 11 1 5.0

## Referències

* ↑ Arxivat 2009-07-04 a Wayback Machine. Arxivat 2009-07-04 a Wayback Machine. Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine. Arxivat 2009-07-04 a Wayback Machine. Matxs i torneigs del segle xix (anglès) Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine. [Consulta 6 abril 2010]
* ↑ «Escacs a les Exposicions Universals del Segle XIX» (en anglès). Jan van Reek. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2003. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «Quadre del torneig, Paris 1867» (en italià). C.Sericano. [Consulta: 30 març 2010].
* ↑ «Nota sobre el baró d'André» (en anglès). Edward Winter. [Consulta: 6 abril 2010].

## Enllaços externs

* «Estadístiques del torneig de Paris 1867 a Edo Chess Ratings» (en anglès). Rod Edwards. [Consulta: 6 abril 2010].
# Lex Aemilia de censoribus

La lex Aemilia de censoribus va ser una antiga llei romana establerta sota el dictador Mamerc Emili (433 aC) per la qual els censors eren elegits per un any i mig en lloc de per un lustrum complet; després d'aquesta llei els censors només tenien un any i mig per fer el cens o les obres públiques.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 52.