OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Còlit formiguer meridional

El còlit formiguer meridional (Myrmecocichla formicivora) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de l'Àfrica austral. Es troba a Botswana, Eswatini, Lesotho, Namíbia, Sud-àfrica i Zimbàbue. Habita els matollars secs subtropicals o tropicals i les pastures de terres baixes seques subtropicals o tropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còlit formiguer meridional». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 711. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Southern Anteater-chat. Myrmecocichla formicivora» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 30 gener 2021].
# David Lapham

David Lapham (Nova Jersey, 1970) és un dibuixant de còmics. La seua obra más coneguda és Stray Bullets, un dels còmics del gènere negre més reconeguts.

## Biografia

Des de menut li agradaven molt els còmics. Es va decidir per elegir els còmics com la seua carrera professional quan descobrí Daredevil de Frank Miller. Al principi de la dècada de 1990, deixà la seua feina com a publicista en el Ocean County Observer i vengué mostres de les seues obres a editorials sent ajudat per la seua parella Maria. Va ser contractat per Valiant. En Valiant coneix Jim Shooter, qui el porta a Defiant Comics el 1993, on trauen junts Warrior of Plasm.
El 1995 funda amb la seua esposa Maria l'editorial El Capitan Books, on trau solament els seus títols com a autor complet. Ací publica la seua obra més important: Stray Bullets. Malgrat l'èxit, no té prous beneficis econòmics, de manera que a partir de 2005, Lapham accepta treballs per a grans editorials (Top Cow, DC Comics, Marvel i altres).
Al voltant del 2007 recupera part de la seua llibertat creativa amb un segell de DC Comics anomenat Vertigo. El 2007 hi publica Silverfish i el 2008 Young Liars.

## Obres

* Magnus Robot Fighter (Valiant)
* WWF Battlemania (Valiant)
* RAI (Valiant)
* HardC.O.R.P.S (Valiant)
* Shadowman (Valiant)
* Harbinger (Valiant), guionitzat per Jim Shooter i dibuixat per David Lapham.
* Warrior of Plasm (DC, 1993), junt a Jim Shooter.
* Stray Bullets (El Capitan)
* Murder Me Dead (El Capitan)
* The Darkness (Top Cow)
* Batman: City of Crime (DC)
* Tales of the Unexpected (DC)
* Daredevil vs. Punisher: Means and Ends (Marvel)
* Giant-Size Wolverine #1 (Marvel), amb David Aja
* The Parallax Man (El Capitan)
* Silverfish (DC, 2007)
* Young Liars (DC, març de 2008)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Torralba Avellí, José. «Creatividad contra supervivencia». A: Silverfish. Barcelona: Planeta DeAgostini, 2008.
* ↑ Gracia, Adolfo; Barrero, Manuel. «David Lapham». Tebeosfera, 2009. [Consulta: 11 febrer 2019].
* 1 2 3 «David Lapham». Lambiek Comiclopedia. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ McLean, Tom «Valiant's "Harbinger" returns». Variety, 07-06-2007 [Consulta: 11 febrer 2019].
# David Thorne

David Hoadley Thorne (Ciutat de Nova York, 16 de setembre de 1944) és un empresari i diplomàtic estatunidenc, que treballa d'ambaixador dels Estats Units a Itàlia i de San Marino. Fou nominat pel President Barack Obama i escollit el 17 d'agost de 2009. Fill d'Alice Smith (Barry) i Landon K. Thorne Jr., David va viure a Itàlia durant una dècada mentre el seu pare ajudava a administrat el Pla Marshall. És el germà bessó de Julia Thorne, la primera muller de John Kerry. Thorne es va graduar a la Universitat Yale l'any 1966, on va conèixer a Kerry mentre els dos eren membres de Skull and Bones, i des d'aleshores fins 1971 a la Universitat de Colúmbia on hi va estudiar un màster de Periodisme. Va servir a la Marina dels Estats Units durant la Guerra del Vietnam, i va treballar com a consultor polític, promotor immobiliari i publicista. Està casat i té dos fills. El 26 de març de 2013 va ser condecorat com a Cavaller de la Gran Creu de l'Orde al Mèrit de la República Italiana.

## Referències

* 1 2 Feeney, Mark «Julia Thorne, at 61; author, activist was ex-wife of Senator Kerry». The Boston Globe.
* 1 2 3 Smith, James F. «Many hats, one perfect fit». The Boston Globe, 20-08-2009.
* ↑ Robbins, Alexandra. Secrets of the Tomb: Skull and Bones, the Ivy League, and the Hidden Paths of Power. Boston: Little, Brown, 2002, p. 85. ISBN 0-316-72091-7.
* ↑ «David H. Thorne - Senior Advisor to the Secretary» (en anglès). Departament d'Estat dels Estats Units. [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ «Thorne Amb. David Hoadley» (en italià). Presidència de la República Italiana. [Consulta: 6 gener 2022].

## Enllaços externs

* US Goverment - Ambassador to Italy Arxivat 2011-05-21 a Wayback Machine. (anglès)
# Passeig de la Font Vella

Passeig de la Font Vella és una obra de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Llarg passeig arbrat amb espai central asfaltat pel trànsit rodat i vorera a banda i banda pels vianants. En l'actualitat, l'avinguda de la Font Vella encara fa d'accés a la reconeguda font, però també i sobre tot, a la planta embotelladora que du el mateix nom, per la qual cosa suporta un intens trànsit de vehicles pesants.

## Història

Sant Hilari Sacalm va ser una vila d'estiueig, afavorida pel prestigi de les aigües i per la temprança del clima, a l'estiu. De resultes d'aquests factors va viure una prosperitat excepcional i el seu ajuntament va emprendre un seguit de mesures que perseguien l'embelliment de la població. Així, el 1932 van encarregar a l'arquitecte Ricard Giralt Casadesús la urbanització del Passeig de la Font Vella. Pel maig del 1934 les obres eren gairebé enllestides, malgrat que mai no es va arribar a dur a terme el programa de l'arquitecte en la seva totalitat. Giralt, que ja disposava d'experiència com a urbanista a Sant Hilari (el 1930 havia projectat el plànol geomètric de la localitat), va proposar una avinguda arbrada que, de pas, ordenava la cruïlla del primitiu passeig de la Font Vella, el carrer Sagrat Cor i el camí de Les Arenes, que connectava Sant Hilari amb Vic i que, en aquells anys, a més, havia esdevingut la connexió amb Viladrau pel Coll de Ravell. A partir d'aquest punt, la distància que separava la població de la Font Vella no era menyspreable, per la qual cosa l'arquitecte va proposar, si fa o no fa a mig camí, a tocar de Can Vallicrosa, la construcció d'una font a tall d'àrea de repòs. Al plànol hi recrea l'ambient i hi designa les espècies vegetals que caldria plantar: tilus aregentea, evónibus japónica... Fins i tot considera que caldrà regular-ne el trànsit de vehicles a motor. No es coneixen els motius pels quals la urbanització del passeig es va restringir només a l'avinguda, descartant-ne l'àrea de descans i la font. La possibilitat que la construcció de l'eix esdevingués un atractiu per a la promoció de nous habitatges i que, la iniciativa, resultés fallida, resulta versemblant: als anys 30 del segle XX la platja guanyava terreny a la muntanya.

## Referències

* 1 2 «Passeig de la Font Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 agost 2021].
# Maxomys musschenbroekii

Maxomys musschenbroekii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Sulawesi (Indonèsia). S'alimenta de fruita, insectes i caragols. El seu hàbitat natural són els boscos de diversos tipus. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. L'espècie fou anomenada en honor del funcionari, explorador i naturalista neerlandès Samuel Corneille Jean Wilhelm van Musschenbroek.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Maxomys musschenbroekii. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 28 desembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 286. ISBN 978-0801893049.
# APX (Complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat APX és el conjunt dels problemes d'optimització a NP que tenen algorismes aproximats de temps polinòmic fitats per un factor d'aproximació que és una constat. En termes senzills, els problemes dins d'aquesta classe tenen algorismes prou eficients que donen una resposta amb un factor constant respecte a la solució òptima.
Un algorisme aproximat s'anomena algorisme aproximat-f(n) per una entrada de mida n si es pot provar que la solució que troba aquest algorisme és almenys un factor f(n) pitjor que la solució òptima. A f(n) se'l denomina factor d'aproximació. Els problemes dins de la classe APX son aquells que la f(x) és una constant.

## Relació amb d'altres classes

APX està inclosa dins de la classe NPO i alhora conté a la classe PTAS.

## Referències

* ↑ 1941-, Ausiello, G. (Giorgio),. Complexity and Approximation : Combinatorial Optimization Problems and Their Approximability Properties. Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, 1999. ISBN 9783642584121.
* ↑ «Complexity Zoo:N - Complexity Zoo». Arxivat de l'original el 2017-07-21. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Complexity Zoo:P - Complexity Zoo». Arxivat de l'original el 2018-01-19. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ V., Vazirani, Vijay. Approximation algorithms. Berlín: Springer, 2001. ISBN 3540653678.
# Barcelona-Andorra

La Barcelona-Andorra era una cursa ciclista professional que es disputava entre Barcelona (Catalunya) i Andorra, durant la dècada de 1960.
La prova constava d'una sola etapa. Il·lustres com José Pérez-Francés o Domingo Perurena van posar el seu nom a l'historial de la prova. L'italià Italo Zilioli va ser l'únic ser capaç d'imposar-se en més d'una ocasió.
La prova es va celebrar de manera independent entre 1964 i 1968. Entre 1969 i 1972 constituí una etapa de la Setmana Catalana. El 1986 es va intentar recuperar la prova i es va celebrar una altra edició, però no es va aconseguir el seu objectiu i la prova va desaparèixer definitivament.

## Palmarès

| Any | Guanyador | Segon | Tercer |
| 1964 | Primo Nardello | Julio Jiménez Muñoz | Carlos Echeverría Zudaire |
| 1965 | Jaume Alomar Florit | Juan Sánchez Camero | Salvador Rosa |
| 1966 | Ramon Sáez Marzo | Sebastián Elorza | José Suria |
| 1967 | José Pérez Francés | Valentín Uriona Lauciriga | Julio Jiménez Muñoz |
| 1968 | Domingo Perurena Telletxea | José Antonio Momeñe Campo | Jesús Luis Ocaña Pernía |
| 1969 | Guido Reybrouck | Dino Zandegù | Jan Janssen |
| 1970 | Italo Zilioli | Agustín Tamames Iglesias | Raymond Poulidor |
| 1971 | Italo Zilioli | Leif Mortensen | Jesús Luis Ocaña Pernía |
| 1972 | Raymond Delisle | Raymond Poulidor | Miguel María Lasa Urquía |
| 1986 | Peter Hilse | Josep Recio Ariza | Mariano Sánchez |
(en color: forma part de la Setmana Catalana)

## Palmarès per països

| País | Victòries |
| Espanya | 4 |
| Itàlia | 3 |
| Bèlgica | 1 |
| França | 1 |
| RFA | 1 |

## Referències

* ↑ Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# Nanpingita

La nanpingita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la mica. Va ser anomenada en honor de l'àrea de Nanping, a la República Popular de la Xina, que inclou la localitat tipus d'aquest mineral.

## Característiques

La nanpingita és un fil·losilicat de fórmula química CsAl₂(Si₃Al)O$_{10}$(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. Poques vegades cristal·litza en forma de cristalls pseudohexagonals; es sol trobar més en cristalls irradiants i agregats, i escates i plaques, de fins a 1 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2,5 a 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nanpingita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Jaciments

La nanpingita va ser descoberta a la pegmatita no. 31 trobada al camp de pegmatites de Nanping (Xikeng) (Fujian, República Popular de la Xina). També ha estat descrita a Angola, l'Argentina, el Canadà, els Estats Units i Rússia.

## Referències

* 1 2 «Nanpingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Nanpingite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 3 desembre 2019].
# Bartomeu Pou i Puigserver

Bartomeu Pou i Puigserver (Algaida, 21 de juny de 1727-1802) fou un filòsof i neohumanista.
La seva visió de la història de la filosofia estava inspirada en Jakob Brucker i fou el primer a l'estat a redactar una història de la filosofia. Estudià gramàtica, retòrica i filosofia al col·legi de Montision. El 1746 ingressà a la Companyia de Jesús, en el noviciat de Tarragona. Acabats els estudis s'instal·là a Cervera, on regentà (1758-59) la càtedra d'humanitats clàssiques de la universitat. Hi impulsà la renovació humanística i fou amic de Josep Finestres. Publicà l'obra de caràcter docent Ludi rhetorici et poetici... (1756). Instal·lat a Tarragona es dedicà a l'epigrafia i a tasques arqueològiques (1759-1760). Es relacionà amb el canonge Ramon Foguet. Tengué alguns conflictes amb els jesuïtes, per la qual cosa fou traslladat a Calataiud, on ensenyà filosofia (1760-1762). Escrigué algunes obres que suposaren una revaloració de la física i la psicologia. El 1763 tornà a Tarragona. Amb l'expulsió dels jesuïtes (1767) s'exilià a Còrsega i després a Ferrara. Finalment s'instal·là a Bolonya fins a 1785. Passà a Roma (1785-1798) on establí amistat amb el cardenal Antoni Despuig i esdevengué teòleg assessor del papa Pius VI. El 1798 tornà a Mallorca i es retirà al Puig de Randa.

## Obres

* Dialecticorum libri octo.
* Physica.
* Psychologia sive dissertatio de corpore.
* Instititiones historiae philosophicae libri XII (1763).
* De vita et moribus Joannis Berchmansii... (1788).
* De vita augustinae virgines Beatae Catharinae Thomasiae (1797).
* Els Entreteniments retòrics i poètics a l'Acadèmia de Cervera, tres discursos i una tragèdia titulada Hispania capta
* Les Theses Bilbilitanae, impreses el 1763 a Calatayud amb el títol Institutionum historiae philosophiae libri duodecim
* Quatre llibres apologètics de la Companyia de Jesús, que escrigué en llatí, amb el nom d'Ignacio Filareto
* Dos llibres a la memòria de Laura Bassi, en llatí i grec, de l'Acadèmia de filosofia de Bolonya
* La traducció de Els Nou Llibres de la Història d'Heròdot
* Alivio de Párrocos, en castellà i un Compendi de Lògica, dos opuscles, que si no són del tot seus, almenys foren corregits per ell
* Un Specimen interpretationum hispanorum auctorum classicorum tam ex graecis, quam latinis, tum sacris, tum prophanis... (1789) manuscrit, en quinze llibres, monument bibliogràfic desgraciadament perdut, però que va extraure en part Joaquim Maria Bover de Rosselló a la seva Biblioteca d'Escriptors Balears.
El seu epistolari fou publicat el 1946 per Miquel Batllori.

## Referències

* ↑ «Pou Puigserver, Bartomeu». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 7-8. ISBN 84-8661702-2.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 494-495 [Consulta: 13 octubre 2013].
# Benitochromis

Benitochromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic de l'Àfrica Occidental.

## Taxonomia

* Benitochromis batesii (Boulenger, 1901)
* Benitochromis conjunctus (Lamboj, 2001)
* Benitochromis finleyi (Trewavas, 1974)
* Benitochromis nigrodorsalis (Lamboj, 2001)
* Benitochromis riomuniensis (Thys van den Audenaerde, 1981)
* Benitochromis ufermanni (Lamboj, 2001)

## Referències

* 1 2 3 4 Lamboj, A. 2001. Revision des Chromidotilapia batesii/finleyi-Komplexes (Teleostei, Perciformes), mit der Beschreibung einer neuen Gattung und dreier neuer Arten. Verh. Ges. Ichthyol. v. 2: 11-47.
* ↑ The Taxonomicon Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# New Gold

«New Gold» és una cançó de la banda virtual de rock alternatiu Gorillaz amb la col·laboració dels australians Tame Impala i el raper estatunidenc Bootie Brown. Es va publicar el 31 d'agost de 2022 com a segon senzill de l'àlbum Cracker Island.
Albarn ja va treballar en aquesta cançó l'any 2020 i fins i tot es va promocionar a principis de 2020 per Instagram, tanmateix, finalment no es incloure en la selecció final de l'àlbum Song Machine, Season One: Strange Timez perquè Albarn no la va considerar finalitzada en aquell moment.

## Crèdits
### Gorillaz

* Damon Albarn – cantant, sintetitzadors
* Jamie Hewlett – artwork, disseny de personatges, direcció videoclip

### Músics addicionals

* Tame Impala – cantant, sintetitzadors, guitarra, bateria, Wurlitzer, enginyeria
* Bootie Brown – cantant
* Greg Kurstin – sintetitzadors, baix, guitarra, teclats, percussió, enginyeria

### Producció

* Samuel Egglenton – enginyeria
* Julian Burg – enginyeria
* Matt Tuggle – enginyeria
* David Reitzas – enginyeria
* Federico Foglia – enginyeria
* Mark "Spike" Stent – mescles
* Matt Wolach – assistència mescles
* Randy Merrill – masterització

## Referències

* ↑ Lim, Eddy. «Damon Albarn hints at Gorillaz and Tame Impala collaboration for ‘Song Machine: Season Two’» (en anglès). NME, 28-10-2020. [Consulta: 23 juny 2024].
# Palamenic

Palamenic (francès Palaminy) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].
# Orret

Orret és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 24 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Orret era de 24 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 19 habitatges, 11 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 17 habitatges eren cases. Dels 11 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 3 en tenien cinc o més. 8 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 2 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Orret el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 15 persones, 11 eren actives i 4 eren inactives. De les 11 persones actives 10 estaven ocupades (5 homes i 5 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 4 persones inactives 1 estava jubilada, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Orret hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 216 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Orret a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Orret a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bernex (Ginebra)

Bernex és un municipi suís del cantó de Ginebra.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Otto Bartning

Otto Bartning (Karlsruhe, 12 d'abril de 1883 - Darmstadt, 20 de maig de 1959) fou un arquitecte alemany.
Després d'acabar el seu Abitur el 1902 a Karlsruhe es va apuntar al Königlichen Technischen Hochschule de Berlín, el precursor de l'actual Technischen Hochschule. Poc després va començar un viatge al voltant del món que duraria 18 mesos, després del qual va tornar per acabar els estudis a Berlín i Karlsruhe. El 1905, mentre estudiava, va treballar com arquitecte a Berlín.