OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fortalesa d'Atskuri

La fortalesa d'Atskuri (en georgià: აწყურის ციხე) és una fortalesa feudal georgiana a la riba dreta del riu Kura, aproximadament a 30 quilòmetres de Borjomi, a la regió de Samtsje-Yavajeti.

## Història

Construïda al segle x, la fortalesa d'Atskuri va ser un important bastió per a la defensa de Geòrgia durant l'edat mitjana. El 1260, l'exèrcit mongol, encapçalat per Argun Aka, va assetjar la fortalesa quan el rei David de Geòrgia es va rebel·lar contra el govern mongol. A la fi del segle xiii, un poderós terratrèmol va sacsejar tota l'àrea i la fortalesa. L'edifici es troba en ruïnes i no presenta una estructura homogènia, encara que existeix l'antic túnel d'entrada a la presó excavat en la roca. Els murs de la fortalesa conserven les parts més baixes, que es confonen amb les roques del propi terreny escarpat de la muntanya.
Ha estat declarat Monument Cultural d'importància nacional de Geòrgia ( Atskuri fortress, Georgia-2.jpg).
| Vista de la fortalesa | Vista de la fortalesa sobre el riu |

## Referències

* 1 2 3 4 5 «აწყური». Arxivat de l'original el 2015-06-19. [Consulta: 12 juliol 2019].
# Eleccions legislatives belgues de 2003

Les eleccions legislatives belgues de 2003 es van celebrar el 18 de maig de 2003 a Bèlgica per a renovar els 150 membres de la Cambra de Representants i els 40 del Senat del país. Continuà el govern de coalició presidit per Guy Verhofstadt.

## Resultats a la Cambra de Representants

| Partits | Partits | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra | Cambra |
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | Vlaamse Liberalen en Democraten | 1,009,223 | +120,250 | 15.4 | +1.1 | 25 | +2 |
| | Socialistische Partij Anders – Spirit | 979,750 | +386,377 | 14.9 | +5.4 | 23 | +9 |
| | Christen-Democratisch en Vlaams | 870,749 | -5,218 | 13.3 | -0.84 | 21 | -1 |
| | Parti Socialiste | 855,992 | +224,339 | 13.0 | +2.8 | 25 | +6 |
| | Vlaams Blok | 767,605 | +154,082 | 11.6 | +1.7 | 18 | +3 |
| | Mouvement Réformateur | 748,954 | +118,733 | 11.4 | +1.3 | 24 | +6 |
| | Centre Demòcrata Humanista | 359,660 | -5,658 | 5.5 | -0.4 | 8 | -2 |
| | Nieuw-Vlaamse Alliantie | 201,399 | -144,177 | 3.1 | -2.5 | 1 | -9 |
| | Ecolo | 201,123 | -256,163 | 3.1 | -4.3 | 4 | -7 |
| | Front National | 130,012 | +39,611 | 2.0 | +0.5 | 1 | ±0 |
| | Agalev | 162,205 | -272,241 | 2.5 | -3.5 | 0 | -9 |
| | Vivant | 81,337 | -49,379 | 1.2 | -0.9 | | |
| | Altres | 204,180 | | 3.1 | | | |
| Total (participació 94,7%) | Total (participació 94,7%) | 6,572,189 | | 100,00% | | 150 | |
| Font: Verkiezingen 2003. ||||||||

## Resultats al Senat

| Partits | Partits | Senat | Senat | Senat | Senat | Senat | Senat |
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | Socialistische Partij Anders – Spirit | 1,013,560 | +462,903 | 15.5 | +6.6 | 7 | +3 |
| | Vlaamse Liberalen en Democraten | 1,007,868 | +55,752 | 15.4 | ±0.0 | 7 | +1 |
| | Christen-Democratisch en Vlaams – Nieuw-Vlaamse Alliantie | 832,849 | -80,659 | 12.7 | -2.0 | 6 | ±0 |
| | Parti Socialiste | 840,908 | +243,018 | 12.8 | +3.1 | 6 | +2 |
| | Mouvement Réformateur | 795,757 | +140,796 | 12.1 | +1.6 | 5 | ±0 |
| | Vlaams Blok | 741,940 | +158,732 | 11.3 | +1.9 | 5 | +1 |
| | Centre Demòcrata Humanista | 362,705 | -11,297 | 5.5 | -0.5 | 2 | -1 |
| | Nieuw-Vlaamse Alliantie | 200,273 | -117,557 | 3.1 | -2.0 | 0 | -2 |
| | Ecolo | 208,868 | -249,790 | 3.2 | -4.2 | 1 | -2 |
| | Agalev | 161,024 | -277,907 | 2.5 | -4.6 | 0 | -3 |
| | Front National | 147,305 | +54,381 | 2.2 | +0.7 | 1 | +1 |
| | Vivant | 86,723 | -36,775 | 1.3 | -0.7 | | |
| | Altres | 151,731 | | 2.3 | | | |
| Total (participació 94,4%) | Total (participació 94,4%) | 6,551,511 | | 100,00% | | 40 | |
| Font: Verkiezingen 2003. ||||||||

## Referències

* ↑ Fitzmaurice, John «Belgium stays ‘purple’: the 2003 federal election». West European Politics, 27, 1, 01-01-2004, pàg. 146–156. DOI: 10.1080/01402380412331280843. ISSN: 0140-2382.
# Sabària

* Aquest article tracta sobre la regió del Duero. Si cerqueu la ciutat de Pannònia, vegeu «Sabaria».
Sabària (en llatí Sabaria) va ser un territori semiautònom probablement situat a la regió del Duero cap a la banda nord, amb capital a Sabor. Es trobava entre el regne dels sueus i el regne visigot i va existir del segle iv al segle vi. S'estenia de Benavente a Salamanca i de Sayago a Simancas.
Es va mantenir independent de fet des de l'any 476 fins que va ser ocupat pel rei visigot Leovigild l'any 573. Encunyava moneda pròpia, encara que hi ha una certa confusió amb la moneda visigòtica de Senimure-Semure, l'actual ciutat de Zamora.

## Referències

* ↑ Pérez Vilatela, Luciano «Senimure y Ocelodurum». El miliario extravagante, 44, 1993, pàg. 10-13.
# Paratelmatoscopus variegatus

Paratelmatoscopus variegatus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
# Fortalesa d'Ujarma

La fortalesa d'Ujarma (en georgià: უჯარმის ციხე) és una fortalesa medieval georgiana de la regió de Kakhètia, al municipi de Sagaredscho.
Es troba a uns quatre quilòmetres al nord del poble d'Ujarma, al marge dret del riu Iori i a prop de la muntanya Gombori.

## Història

Segons el cronista georgià Leonti Mroweli, la pedra angular de la fortalesa d'Ujarma va ser construïda pel rei georgià ibèric Varaz Bakur II als segles III-IV. Al regnat del rei Vakhtang I Cap de Llop, la fortalesa es va ampliar i es va usar com a residència.
Constava de dues parts: la ciutadella superior a l'altiplà del pujol i la inferior al pendent. Un palau reial se situava a la part oriental. Ujarma va ser conquerida el 914 quan els àrabs van envair la regió del Caucas, anteriorment dominada pels perses. La lluita va deixar una severa destrucció a l'edifici al segle X pel conqueridor àrab Abul Kassim, però va ser restaurada en el segle xii pel rei Giorgi III de Geòrgia, que la va usar com a tresor reial.

## Arquitectura

La ciutat fortalesa va ser construïda en un alt pujol al costat de la riba dreta del riu Iori, que presenta una porta tancada a l'estreta sortida del riu. La ciutat tenia diverses portes, la principal estava situada a l'oest del castell. A la ciutadella de la fortalesa hi ha torres de vigilància, mentre que a la cantonada nord-est del castell es troben les ruïnes d'un edifici residencial de dos pisos.
Hi ha una església construïda amb l'alçada de dos pisos, el primer amb aspecte de més antic i el segon realitzat als X-XI. Està construïda amb grans lloses de pedra amb finestres orientades als costats est i oest.
El mur de la fortalesa seguia un recorregut cap al nord per un pendent rocós fins a la riba del riu. Hi havia 9 torres dintre dels murs. Els pisos segon i tercer de les torres estaven destinats a allotjar les tropes. Tenia una sortida de passadís darrere seu.
L'església Kviratskhoveli encara està dreta al costat del riu Iori. Les seves parets estan revestides de pedra arenosa i maó. Al costat sud n'hi ha una nova església amb una cripta a sota. També es troba al lloc un rastre de l'antiga muralla. Han d'haver estat les restes d'un castell construït pel rei Aspagur I d'Ibèria.
L'any 2012, la revista Forbes va incloure Ujarma en la llista dels 9 castells més antics del món.

## Referències

* 1 2 «Castles.nl - Ujarma Castle». [Consulta: 8 juliol 2019].
* ↑ «About Sights – Ujarma Fortress» (en anglès), 23-07-2013. [Consulta: 8 juliol 2019].
* ↑ Irakli Tsitsishvili, უჯარმა, ძეგლის მეგობარი, №. 6, p. 27, 1966 (en georgià).
* ↑ 9 самых древних крепостей мира Forbes.
# Fortalesa d'Atari

La fortalesa d'Atari és una edificació fortificada en ruïnes al costat d'un poble de nom Atari del districte de Khanewal al Panjab, Pakistan
Atari és un poble relativament modern sorgit al costat de les ruïnes de la fortalesa. Aquesta era força important i el general Alexander Cunningham la identifica amb la ciutat dels bramans, la tercera ciutat conquerida per Alexandre el Gran en la seva invasió de l'Índia. la ciutadella és quadrada i mesura 230 metres de llarg i 11 d'alt; estava rodejat d'una rasa avui dia no apreciable; la torre central mesurava 50 metres; s'observen restes d'una antiga ciutat als costats.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Font de can Barret

La Font de can Barret és una font d'aigua procedent d'una mina, situada als jardins de Montbau al districte d'Horta-Guinardó, de Barcelona. La font raja contínuament per dues aixetes amb una cabal a l'estiu de 2018 de 90 litres/hora.

## Història

Primitivament brollava al capdamunt del carrer Poesia quan encara la zona estava a mig urbanitzar. La font es va traslladar a la ubicació actual quan es van urbanitzar els jardins de Montbau, o jardins del carrer Poesia, obra de l'arquitecte Joaquim Maria Casamor.
L'aigua arriba a la font actual canalitzada pel clavegueram, des de l'entrada a la mina prop de l'escola Baloo. A l'entrada a la mina, a bastanta profunditat respecte a la superfície, hi ha una escala de 12 graons fins a arribar a la galeria, que a uns 15 metres cap al nord es bifurca en dos ramals, un que segueix cap al nord uns 120 metres, i l'altre cap al nord-est, molt més llarg, excavat en la roca i revestit amb maons.
Hi va haver un intent per part de l'Ajuntament de clausurar la font, per les modificacions urbanístiques que s'hi volien fer i pel risc que l'aigua no fos potable. La reivindicació dels veïns va impedir-ne la desaparició i es va traslladar al mig dels jardins de Montbau, on es troba actualment.

## Can Barret

La font de Can Barret és l'única mostra que roman de la esplèndida finca de Can Barret, que data del segle xviii, quan les famílies Druet i de Foyé van arribar del Rosselló. El 1851 Francesc Barret i Druet estava casat amb Constància Carafí i de Foyé i van adquirir el mas per convertir-lo en una finca d'esbarjo amb magnífics jardins, templets, estanys i jocs d'aigua gràcies a l'abundància de què disposava. Va heretar la finca la seva filla, Mercè Barret Carafí, que va casar amb Melquíades Calzado Merino i van tenir tres fills. Aquests, però, ja no la conservaren com a residencia habitual, sinó com a finca d'estiueig. A la mort del matrimoni Calzado-Barret van heretar la finca els seus fills Josep Maria (casat amb Dolors de Dalmases), Francesc (casat amb Rafaela de Castro) i Manuel (casat amb Carmen de Ayguavives). A l'any 1956 Can Barret deixà d'existir per a edificar el barri de Montbau, romanent únicament la font.

## Referències

* ↑ El Pou «Fonts». EL POU, publicació del Grup d’Estudis de la Vall d’Horta i la Muntanya Pelada, Núm. Especial, 2019, pàg. 34-46.
* 1 2 3 «6. Font de can Barret». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ «El Patrimoni Verd de Montbau». Ressò de Montbau, 01-09-2022, pàg. 6-9.
* ↑ El Pou «Mines d'aigua». EL POU, publicació del Grup d’Estudis de la Vall d’Horta i la Muntanya Pelada, Núm. Especial, 2019, pàg. 47-58.

## Vegeu també

* Fonts de Barcelona

## Enllaços externs

* 154 - Font de Can Barret Wikiloc
# Font de Vilanova

La font de Vilanova és una font del poble de Rivert, de l'antic terme de Toralla i Serradell, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
És a 840 msnm., a llevant del Serrat de Vilanova, pertanyent a la Serra de Cavall. És a prop i al nord-est de la Masia de Vilanova, a la dreta del barranc de Vilanova i al nord-est dels Camps de la Masia.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font de l'Abeurador (la Plana de Mont-ros)

La Font de l'Abeurador és una font del terme municipal de la Torre de Cabdella (antic terme de Mont-ros), del Pallars Jussà, dins del territori del poble de la Plana de Mont-ros.
Està situada a 871 m d'altitud, al sud de la Plana de Mont-ros, en el costat de llevant de la cruïlla d'entrada al poble per migdia, on la carretera L-503z se separa de la principal, la L-503.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Paratge Natural Municipal de l'Ermitori de la Magdalena

El Paratge Natural Municipal de l'Ermitori de la Magdalena és un espai natural protegit sota la figura de paratge natural municipal de la ciutat de Castelló de la Plana (la Plana Alta).
L'espai comprèn poc més de 14 hectàrees de l'entorn històric de l'Ermitori de la Magdalena, fita paisatgística i patrimonial de la ciutat i la comarca. Va ser protegit per acord del Consell de la Generalitat Valenciana el 22 de setembre de 2006.
El paratge es configura en el turó situat als primers contraforts de la serra del Desert de les Palmes, a uns 5 quilòmetres de la capital, i amb una altura de 111 metres sobre el nivell del mar. Els pins cobreixen tot l'espai i esdevenen un lloc per al descans i el temps lliure molt utilitzat, sobretot durant la Romeria de les Canyes que es celebra durant les Festes de la Magdalena.
El patrimoni històric que atresora el paratge també ha estat un factor determinant per a la protecció de l'Ermitori i el seu entorn. Els jaciments relacionats amb el Castell de Fadrell i el mateix Ermitori de la Magdalena revelen la importància del lloc, que és considerat l'origen de la ciutat de Castelló.

## Referències

* ↑ «ACORD de 22 de setembre de 2006, del Consell, pel qual es declara Paratge Natural Municipal l’enclavament denominat Ermitori de la Magdalena al terme municipal de Castelló de la Plana.». DOCV, 28-09-2006.
* ↑ «El paratge - Parajes Naturales Municipales - Generalitat Valenciana». [Consulta: 15 juny 2024].
# Rui de Noronha

António Rui de Noronha (Lourenço Marques, 28 d'octubre de 1909 - 25 de desembre de 1943) fou un poeta moçambiquès, considerat el precursor de la poesia moderna moçambiquesa.

## Biografia

António Rui de Noronha va néixer a Lourenço Marques, actual Maputo, Moçambic el 28 d'octubre de 1909. Era mestís de pare hindú d'origen brahman, i de mare negra. Fou funcionari públic del Serviço de Portos e Caminho de Ferro i periodista. L'autor col·laborà en la premsa escrita de Moçambic, principalment a O Brado Africano, amb només 17 anys. Aquesta producció inicial, que es va reduir a penes a tres contes, i que corresponen a la fase d'afirmació literària, serà prosseguida a partir de 1932, amb una intervenció més activa al diari, del que en va formar part del cos directiu.
Una desil·lusió amorosa, causada potser pels prejudicis racials, va fer, segons els seus amics, que el seu escriptor es deixés morir a l'hospital de la capital de Moçambic, amb 34 anys, el dia 25 de desembre de 1943.
La seva obra completa està reunida a Os meus versos, publicada en 2006, amb organització, notes i comentaris de Fátima Mendonça.
Immediatament es va presentar i va deixar entreveure en la seva vida i en la seva escriptura un temperament col·lapsat, una personalitat introvertida i amargada. Sens dubte va ser un home infeliç. Mentre era viu mai es va convertir en realitat el gran somni de publicar el seu llibre de poemes. No obstant això, el seu professor de francès, Domingos Costa Reis, van reunir, seleccionar i revisar 60 poemes per a l'edició pòstuma titulada Sonetos (1946), amb influència dels parnassians francesos. publicat per la tipografia Minerva Center.
Ha estat inclòs en nombroses antologies estrangeres, a Rússia, la República Txeca, els Països Baixos, Itàlia, EUA, França, Algèria, Suècia, Brasil i Portugal.

## Obres

* Sonetos (1946), editat per la tipografia Minerva Central.
* Os Meus Versos, Texto Editores, 2006 (Organização, Notas e Comentários de Fátima Mendonça)
* Ao mata-bicho: Textos publicados no semanário «O Brado Africano» Pesquisa e Organização de António Sopa, Calane da Silva e Olga Iglésias Neves. Maputo, Texto Editores, 2007

## Referències

* ↑ Biografia a Macua.blogs.com (31 de desembre de 2009)
* ↑ Biografia a Poetsofmozambique.com (31 de desembre de 2009)
# Rui Silva

Rui Silva (Santarém, 3 d'agost de 1977) és un atleta portuguès, especialista en la prova de 1500 metres, amb la qual va aconseguir ser medallista de bronze mundial el 2005.

## Carrera esportiva

A les Olimpíades d'Atenes 2004 hi va guanyar la medalla de bronze als 1500 metres, després del marroquí Hicham El Guerrouj (or) i el kenià Bernard Lagat.
L'any següent, al Mundial d'Hèlsinki 2005 va tornar a guanyar la medalla de bronze a la mateixa prova, amb un temps de 3:38.00 segons, quedant després de Rashid Ramzi de Bahrein i del marroquí Adil Kaouch.

## Referències

* ↑ «Rui Silva». [Consulta: 27 novembre 2017].
# Parc Natural Bucegi

El Parc Natural de Bucegi (en romanès: Parcul Natural Bucegi) és una zona protegida (parc natural categoria V UICN) situada a Romania, al territori administratiu dels comtats Braşov, Dâmboviţa i Prahova.
El Parc Natural es troba a la part sud-central de Romania, a les muntanyes Bucegi dels Carpats del Sud. Té una superfície de 32.663 ha va ser declarat espai protegit per la Llei número 5 del 6 de març del 2000 (publicat al Monitorul Oficial número 152 del 12 d’abril del 2000) i representa una zona muntanyosa (coves), coves, canyons, serralades, dolines, valls, cascades, pastures i boscos), que protegeix una gran varietat de flora i fauna. El parc és famós per les seves característiques Babele i Sphinx.

## Hàbitats

Fagedes, matolls, pastures calcàries alpines, rius alpins i vegetació herbàcia, prats de fenc de muntanya, fonts, vessants rocosos calcaris i pastures seques seminaturals.

## Reserves naturals

Zones protegides incloses al parc: Abruptul Mălăiești - Bucșoiu - Gaura (1.634 ha) i Locul fosilifer Vama Strunga al comtat de Brașov; Cova Cocora i Cheile Urșilor (307 ha) al comtat de Dâmbovița; i Abruptul Prahovean Bucegi (3.478 ha) i Colții lui Barbeș Mountains (1.513 ha) al comtat de Prahova.

## Referències

* ↑ protectedplanet.net - Bucegi Natural Park (location); consultat al Juny 23, 2012
* ↑ apmph.anpm.ro - Agenţia pentru Protecţia Mediului Prahova; consultat al Juny 27, 2012
* ↑ cdep.ro - Legea Nr.5 din 6 martie 2000; consultat al Juny 27, 2012
* ↑ «Bucegi Natural Park». Louise McTigue. Arxivat de l'original el 24 febrer 2015. [Consulta: 17 juny 2014].
* ↑ apmbv.anpm.ro - Agenţia pentru Protecţia Mediului Braşov; consultat al Juny 27, 2012
* ↑ apmdb.anpm.ro - Agenţia pentru Protecţia Mediului Dâmboviţa: consultat al Juny 27, 2012
# Rui Vaz

Rui Vaz és una vila al centre de l'illa de Santiago a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a 4 kilòmetres a l'oest de São Domingos, en una alçària de 800 metres. La cantant capverdiana Silvia Rosa n'és originària.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Ormesson-sur-Marne

Ormesson-sur-Marne és un municipi francès, situat al departament de la Val-de-Marne i a la regió de l'Illa de França.
Forma part del cantó de Saint-Maur-des-Fossés-2 i del districte de Nogent-sur-Marne. I des del 2016, de la divisió Grand Paris Sud Est Avenir de la Metròpoli del Gran París.
# Ormolú

Ormolú (del francès «or moulu», és a dir "or molt", i a partir de la forma anglesa «ormolu») es refereix a l'aplicació a un objecte de bronze d'una amalgama d'or finament molt. Els francesos denominen aquesta tècnica «bronze doré», en espanyol «bronce dorado».
La fabricació del primitiu ormolú passava per un procés conegut com a dorure au mercure o dauradura a foc, en el qual una solució de nitrat de mercuri era aplicada a una peça de coure, llautó o bronze, seguida per una aplicació d'aliatge d'or i mercuri. Després l'objecte era sotmès a temperatures molt elevades fins que el mercuri es cremava i l'or romania adherit a l'objecte metàl·lic. A causa de l'exposició a les vapors nocives del mercuri, la major part dels dauradors no sobrevivien més enllà dels 40 anys a causa de l'enverinament per mercuri.
Amb el daurament aplicat, es brunyia la superfície fent pressió sobre la capa d'or sobre els porus del suport amb l'ajuda d'una eina o brunyidor amb una pedra dura al seu extrem, com a àgata o hematita. Amb aquest procés s'aconseguia un bany d'or durador, però tan sols es podia aplicar a objectes petits per raons de manipulació i de resistència al foc.
A partir de 1830 la fabricació tradicional d'ormolú a França es va haver d'abandonar perquè la llei va prohibir l'ús de mercuri. Per tant, altres tècniques van ser utilitzades en el seu lloc, però cap no supera la bellesa i riquesa de la color que tenia el mètode original de dauradura al mercuri. La galvanoplàstia és la tècnica moderna més comuna. La tècnica de l'ormolú és essencialment la mateixa que aquella utilitzada en l'argent, per a produir aplacament d'or (també conegut com «vermeil»).
El bronze daurat, produït per «fondeurs-ciseleurs» (fonedors-ciselladors, modeladors en bronze) es va fer habitual en els muntatges decoratius de mobles, rellotges, canelobres i llums, així com en el metall ornamental aplicat en els suports de les caixes dels rellotges i fins i tot peces de ceràmica. Entre els dissenyadors i ebenistes francesos del segle xviii al XIX es pot destacar Jean Jacques Caffieri, els acabaments en bronze daurat del qual eren tan fins com el treball d'un joier.

## Referències

* ↑ «ormolu» (en anglès). es.gdict.org. Arxivat de l'original el 2018-10-25. [Consulta: 25 octubre 2018].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 11 d'agost de 2011. [Consulta: 15 març 2010].
* ↑ Burgueño, María Jesús «El bronce y sus secretos» (en castellà). . Logopress, 27-11-2007 [Consulta: 25 octubre 2018].
# Ottemannita

L'ottemannita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom per Joachim Ottemann (1914-), mineralogista alemany de Heidelberg.

## Característiques

L'ottemannita és un sulfur de fórmula química beta Sn₂S₃. Es tracta d'una espècia aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional i publicada per primera vegada l'any 1964. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És força similar a la suredaïta. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural de Washington DC, als Estats Units.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ottemannita pertany a «02.DB: Sulfurs metàl·lics, M:S = 2:3» juntament amb els següents minerals: antimonselita, bismutinita, guanajuatita, metastibnita, pääkkönenita, estibina, suredaïta, bowieïta, kashinita, montbrayita, edgarita, tarkianita i cameronita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Cerro de Potosí, a la localitat de Potosí, dins el departament de Potosí (Bolívia). També ha estat descrita a l'Argentina, els Estats Units, Noruega i Namíbia.

## Referències

* ↑ «Ottemannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 març 2018].
# Pont de Conangle (Balsareny)

Pont de Conangle és un aqüeducte de la séquia de Manresa, al municipi de Balsareny (Bages), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont-aqüeducte de tres ulls aixecat sobre el llit de la riera de Conangle, just a la confluència dels termes de Balsareny i Sallent. Un gruixut pilar, proveït de contrafort, és el responsable d'aixecar la séquia per tal de salvar el desnivell de la riera. La construcció és tot a base de carreus de pedra de forma força regular. A la part central hi ha les restes d'un escut, avui molt malmès, i d'una placa commemorativa.

## Història

El pont s'aixecà per tal de salvar el desnivell de la riera de Conangle. Es tracta d'un dels 34 ponts que té la séquia de Manresa en el seu trajecte de 24,5 km.
La construcció de l'aqüeducte data del segle xiv, moment en què es fan les obres per a la construcció de la séquia. Posteriorment s'hi ha fet tasques de manteniment.

## Referències

* 1 2 3 «Pont de Conangle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].