OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen Souza

Carmen Souza (1981) és una cantant i compositora de jazz portuguesa originària de Cap Verd. El seu estil innovador fusiona els ritmes tradicionals de Cap Verd amb elements del jazz contemporani. El 2013 va guanyar els Premis de Música del Cap Verd a la millor vocalista femenina i a la millor morna.

## Biografia

Carmen Souza va néixer a Lisboa el 20 de maig de 1981. Els seus pares es van traslladar a Portugal després de la Revolució dels Clavells que va acabar amb l'era colonial del seu país nadiu, Cap Verd. Tot i que Souza només ha estat a Cap Verd un parell de vegades, va créixer parlant la llengua criolla i menjant la cuina del Cap Verd. Mentre encara era una nena, va començar a cantar gòspel al cor de l'església. Els seus pares sempre van mantenir un estret vincle amb la seva cultura originària i Souza va créixer envoltada de la música i la cultura de Cap Verd, això com d'altres ex colònies portugueses com Angola, Brasil, Moçambic i São Tomé. Després de passar només un any a la universitat, va abandonar els estudis per perseguir el seu somni d'una carrera musical.
El 1999, Souza va començar la seva col·laboració amb el baixista Theo Pas'cal, qui ha estat un mentor per a ella i amb qui continua treballant. Es van conèixer quan ella va participar en una audició per un projecte musical dirigit per Pas'cal. Souza toca el piano i la guitarra, escriu o co-escriu les seves cançons amb Pas'cal i canta. El 2003 va començar a treballar en un estil que combinava la música criolla de Cap Verd, incloent el batuque, la coladeira i la morna, amb el jazz contemporani. Souza normalment canta en crioll, però també canta en anglès, francès, i portuguès. Souza transforma la morna tradicional de Cap Verd tradicional, afegint jazz i altres invencions personals, com experiments vocals, utilitzant el seu to per emular instruments musicals.

## Discografia

* 2005 - Ess ê nha Cabo Verde (Peermusic)
* 2008 - Verdade (Peermusic)
* 2010 - Protegid (Galileo)
* 2012 - Carmen Souza & Theo Pas'cal Duo Live
* 2013 - Kachupada (Galileo)
* 2014 - Live at Lagny Jazz Festival
* 2015 - Epistola (Galileo)

## Premis

* 2013 Cape Verde Music Awards (millor morna i millor vocalista femenina)

## Referències

* ↑ «Carmen Souza: “Pienso que las oportunidades se las crea uno mismo”» (en castellà). Afribuku, 09-05-2013. [Consulta: 15 juliol 2016].
* ↑ Domínguez, Javier. «Carmen Souza: “El jazz es improvisación a tiempo real”» (en castellà). Wiriko, 27-04-2015. [Consulta: 15 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Carmen Souza - Lloc web oficial
# Netta Engelhardt

Netta Engelhardt és una física teòrica israeliana-estatunidenca coneguda pels seus treballs per tal de resoldre la paradoxa de la informació d'un forat negre, que aborda el problema de la pèrdua aparent d'informació física d'objectes que entren dins forats negres i són transformats en Radiació de Hawking. Englehard és professora adjunta del departament de Físiques de l'MIT.

## Educació i carrera

Engelhardt va estudiar a Jerusalem i Boston, tot llicenciant-se a la Universitat de Brandeis el 2011 en física i matemàtiques. Va completar el seu doctorat a la Universitat de Califòrnia a Santa Barbara. La seva tesi doctoral del 2016, Geometria emergent d'entropia i causalitat, va ser supervisada per Gary Horowitz. Després d'una estada postdoctoral a la Universitat de Princeton, va arribar a l'MIT el 2019.
Engelhardt va guanyar el premi per a científics joves Blavatnik el 2019, i va rebre un dels Premis New Horizons in Physics el 2021, "per calcular el contingut d'informació quàntica d'un forat negre i la seva radiació".

## Referències

* ↑ Wolchover, Natalie. «This Physicist Discovered an Escape From Hawking’s Black Hole Paradox» (en anglès), 23-08-2021. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Netta Engelhardt » MIT Physics» (en anglès americà). [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Emergent geometry from entropy and causality - Alexandria Digital Research Library | Alexandria Digital Research Library». [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Netta Engelhardt | Blavatnik Awards for Young Scientists» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Breakthrough Prize – Fundamental Physics Breakthrough Prize Laureates – Netta Engelhardt» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2021].
# Ester Mägi

Ester Mägi (Tallinn, 10 de gener de 1922 - 14 de maig de 2021) fou una compositora estoniana. La seva producció compositiva és substancial i representa tots els gèneres, des de la música de cambra i la vocal fins a les obres simfòniques i corals.
Es va formar inicialment estudiant piano al Conservatori de Tallinn i composició a partir de 1946 amb Mart Saar, fundador de l'Escola Nacional de Música d'Estònia, que havia recollit melodies populars i les incorporava en les seves obres. Mägi va adoptar aquest mateix interès per la música popular i el patrimoni musical estonià i tota la seva música n'és hereva, de manera que gran part de la seva obra s'hi inspira. Després, de 1951 a 1954, estudià al Conservatori de Moscou amb Vissarion Xebalín. En tornar, va ensenyar teoria musical al Conservatori de Tallinn fins a la seva jubilació el 1984.
Entre les seves obres més conegudes destaquen la seva Sonata per a piano (1949), Trio per a piano en fa menor (1950), Concert per a piano (1953), Concert per a violí (1958), Simfonia (1968), Variacions per a piano, clarinet i orquestra de cambra (1972), Bukoolika per a orquestra (1983) i Vesper per a violí i piano o orgue (1990, arranjat per a cordes el 1998). Les seves obres orquestrals, peces per a piano i de cambra, així com moltes cançons corals i solistes, tenen un lloc estable en el repertori de concerts.
L'any 1999 va ser investida Doctora honoris causa per l'Acadèmia de Música d'Estònia i ha rebut diversos premis estatals per les seves composicions.

## Referències

* ↑ Pärt, Arvo i Nora. «Grand old lady of Estonian music Ester Mägi dies –» (en anglès). Arvo Pärt Centre, 14-05-2021. [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ Giraudet, Jean-Paul. «Ester Magi» (en francès). Musicalics, 14-02-2006. [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ Inno, Kersti. «Kummardus Eesti muusika grand lady'le» (en estonià). Äripäev. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2011. [Consulta: 5 febrer 2010].
* 1 2 Lippus, Urve. «Ester MÄGI» (en anglès). Toccata Classics, 14-09-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-14. [Consulta: 29 novembre 2021].
# Marie Guy-Stéphan

Marie-Antoinette Guy-Stéphan, coneguda amb el nom artístic de Marie Guy-Stéphan (París, 18 de novembre de 1818, París-21 d'agost de 1873) fou una ballarina francesa.
Procedent de l'Opera Royale de París, amb els seus espectacles, en què s'inclouen danses de cuenta y cascabel, propicia una barreja d'estils que enriquirà el panorama coreogràfic del romanticisme.
Ballà al Gran Teatre del Liceu a partir de la temporada de 1847. Entre les obres que interpretà a Barcelona, caldria citar el ballet en tres actes Ondina o La náyade, amb música de Cesare Pugni, La Esmeralda, amb un jaleo de Jerez, o Giselle, que es presenta al Gran Teatre del Liceu l'any 1851.

## Referències

* ↑ Le Guide Musical, Bruselas, 4 de septiembre de 1873, número 36. "Nécrologie. A Paris, le 20 août, à l'âge de 55 ans, Mme Marie-Antoinette Guy-Stephan, ancienne danseuse de l'Opéra, dont la carrière a eu de l'éclat; elle avait pris sa retraite en 1856".
* ↑ Annuaire dramatique, p. 157, éd. Tresse, Paris,1840
* ↑ «Esquema dels ballarins que han passat pel Liceu des-de 1847 fins». Associació LiceXballet, 03-08-2021. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Le Monde Illustré, p.31, 1857

## Enllaços externs

* http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/btv1b77210451/f1.item.
* http://books.google.cat/books?id=_9M8AAAAMAAJ&q=%22Marie-Antoinette+Guy-St%C3%A9phan%22&dq=%22Marie-Antoinette+Guy-St%C3%A9phan%22&hl=ca&sa=X&ei=U7_qUa_5OOiw0QWHmYCIDg&ved=0CDIQ6AEwAA.
# La Pineda de Bages

La Pineda de Bages és un nucli de població del municipi de Sant Fruitós de Bages. Aglutina al seu entorn un conjunt de masos, des dels anys seixanta es va començar a construir al seu voltant la urbanització Pineda de Bages.

## Referències

* ↑ «Pineda de Bages». Ajuntament de Sant Fruitós de Bages. [Consulta: 15 gener 2023].
# Vescomtat d'Eu

El vescomtat d'Eu fou una efímera jurisdicció feudal de Normandia, que va existir al segle xi i centrada en el castell d'Eu.
El primer vescomte esmentat fou Osbern. Va tenir un fill, Ansfred (que vivia encara el 1060) que es va casar amb Emma però després fou monjo a Jerusalem i el seu fill Jofre va ingressar al monestir de la Santíssima Trinitat a Rouen el 1060; va tenir un altre fill de nom Osbern.
Del segon i darrer vescomte no se'n coneix el nom però se sap que estava casat amb Joana perquè la seva defunció està registrada a l'església d'Eu un dia 16 de gener (any no indicat) així com la de dos fills (Robert i Joana).

## Referències

* Genealogia Arxivat 2008-05-08 a Wayback Machine.
# Carmen Small

Carmen Small (Durango, Colorado, 20 d'abril de 1980) és una ciclista estatunidenca especialista en les proves contrarellotge. Actualment milita a l'equip Team Virtu Cycling.

## Palmarès

* 2010
** 1a a la Valley of the Sun Stage Race
** 1a al Sea Otter Classic (carretera)
** 1a a la Volta a Okinawa
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila
* 2012
** 1a al USA Cycling National Racing Calendar
** 1a a la Clàssica Ciutat de Pàdua
** 1a al Nature Valley Grand Prix i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa a la Cascade Cycling Classic
** Vencedora d'una etapa a la Joe Martin Stage Race
* 2013
** Campiona del Món en contrarellotge per equips
** Campiona dels Estats Units en contrarellotge
** 1a a la Chrono Gatineau
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
** Vencedora d'una etapa al Nature Valley Grand Prix
* 2014
** Campiona del Món en contrarellotge per equips
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
** 1a al North Star Grand Prix i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Califòrnia
* 2015
** Medalla d'or als Campionats Panamericans en contrarellotge
** 1a a la Chrono Gatineau
* 2016
** Campiona dels Estats Units en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa a la Cascade Cycling Classic

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Norton

«Norton» té aquests significats:
* Toponímia:
** Norton (Massachusetts)
** Norton (Ohio)
** Norton (Kansas)
** Norton (Vermont)
* Biografies:
** Edward Norton (Boston, 1969), actor, productor i director de cinema estatunidenc
** Museu Norton Simon, museu privat dels Estats Units a Pasadena, Califòrnia
* Informàtica:
** Norton Commander, gestor de fitxers per a PC de la dècada del 1980
** Norton Internet Security, programa informàtic que proporciona prevenció i eliminació de malware
* Motociclisme:
** Allen Norton (motocicleta), empresa britànica fabricant de rèpliques de les Norton Manx
** Norton Motorcycle Company, empresa britànica fabricant de motocicletes fundada el 1898
** Norton-Villiers, empresa fabricant de motocicletes anglesa, activa entre 1966 i 1972
** Norton Villiers Triumph (NVT), empresa fabricant de motocicletes anglesa, activa entre 1973 i 1978
* Miscel·lània:
** Teorema de Norton
# Fernand Decanali

Fernand Decanali (Marsella, 8 de juliol de 1925 - Marsella, 10 de gener de 2017) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1949 i 1952.
Anteriorment, com a ciclista amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres de 1948, en què guanyà una medalla d'or en la prova de persecució per equips, fent equip amb Pierre Adam, Serge Blusson i Charles Coste.

## Palmarès

* 1947
** 1r a la París-Ezy
* 1948
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres en persecució per equips
* 1949
** 1r a Riom
* 1951
** 1r a Riom

## Referències

* ↑ Fernand Decanali est décédé a laprovence.com (francès)
* ↑ «Còpia arxivada». Sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 de gener 2012. [Consulta: 18 gener 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa de Fernand Decanali a sitiodeciclismo.net
# Merda d'artista

Merda d'artista és el títol d'una obra del polèmic artista conceptual Piero Manzoni, exposada per primera vegada el 12 d'agost de 1961 a la Galleria Pescetto, d'Albissola Marina, Itàlia. Es va tractar d'una mordaç crítica del mercat de l'art, en el qual la simple signatura d'un artista amb renom produeix increments irracionals en la cotització de l'obra. Consisteix en 90 llaunes cilíndriques de metall de cinc centímetres d'alt i un diàmetre de sis centímetres i mig que contenen, segons l'etiqueta signada per l'autor, Merda d'artista. Contingut net: 30 grams. Conservada al natural. Produïda i envasada al maig de 1961. Aquest text es troba escrit en el lateral de cadascuna d'elles en diversos idiomes (anglès: Artist's Shit, francès: Merde d'artiste, italià: Merda d'artista, i alemany: Künstlerscheißi). Totes estan a més numerades i signades en la part superior.
Es van posar a la venda al mateix valor que llavors tenien trenta grams d'or, i avui dia el seu preu aconsegueix xifres de quatre i cinc dígits en euros, en les poques ocasions en què alguna d'elles surt a la venda o a subhasta.

## Bibliografia

* Germano Celant, Piero Manzoni, Milano, Prearo, 1975.
* Dominique Laporte, Histoire de la merde, Parigi, Bourgois, 1978.

## Referències

* ↑ «Web oficial de Piero Manzoni». Arxivat de l'original el 2007-06-23. [Consulta: 14 maig 2017].
* ↑ Tate «‘Artist’s Shit’, Piero Manzoni, 1961 | Tate» (en anglès). Tate.
* ↑ «Record per “Merda d'Artista” di Manzoni: 275mila euro per la scatoletta n. 69». [Consulta: 14 maig 2017].
* ↑ «Excremental value | Tate» (en anglès). [Consulta: 14 maig 2017].
# Marie Jules César Savigny

Marie Jules César Lelorgne de Savigny (Provins (Sena i Marne), 5 d'abril de 1777-Saint-Cyr-l'École, 5 d'octubre de 1851) va ser un zoòleg francès.
Savigny nasqué a Provins. El 1798 viatjà a Egipte formant part de l'expedició organitzada per Napoleó Va contribuir a la confecció de l'obra de 1809, Description de l'Égypte. Va descriure la fauna del Mar Mediterrani i va descobrir que les parts bucals dels artròpodes eren extremitats transformades. Treballà al Museu Nacional d'Història Natural

## Algunes espècies a les quals va donar nom Savigny

* Tethyum savignyi
* Trididemnum savignii (Herdman, 1886)
* Sepia savignyi (H. de Blainville, 1827)
* Mitra savignyi (Payraudeau, 1826)
* Anachis savignyi (Moazzo, 1939)
* Savignyella (Levinsen, 1909)
* Ophiactis savignyi (J. Müller & Troschel, 1842; Ljungman, 1867)
* Siderastrea savignyana (Milne Edwards & Haime, 1850)
* Microcosmus savignyi (Monniot, 1962)
* Dynamenella savignii (H. Milne Edwards, 1840)
* Leptochelia savignyi (Krøyer, 1842)
* Savignyella Levinsen (1900)
* Planaxis savignyi (Deshayes, 1844)
* Vexillum savignyi (Payraudeau, 1826)
* Diadema savignyi (Michelin, 1845)
* Thais savignyi (G. P. Deshayes, 1844)
* Goniopora savignyi (Dana, 1846)
* Loimia savignyi (M'Intosh, 1885)
* Ciona savignyi
* Hyla savignyi (Audouin, 1827)
# Casa Joaquina Moncanut

La Casa Joaquina Moncanut és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici al centre històric de la ciutat, entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. Aquesta presenta a la planta baixa el portal d'accés a l'interior i dos locals. Al primer pis, trobem la balconada central amb dues sortides i dos balcons laterals i guardapols amb decoració vegetal. Al segon pis trobem petits balcons seguint l'ordenació d'obertures inferior, amb guardapols ornamentals més senzilles, i dos motius ornamentals circulars al mur; la mida de les obertures en aquest nivell és més petit que a l'inferior. Per sobre cornisa i barana tripartida amb balustrada (interrompudes per dos panys de paret).

## Història

El 1927 es donà el permís municipal per instal·lació de l'aigua a l'edifici. (Arxiu Arquitectònic de l'Ajuntament de Figueres, any 1927). L'any 1983 l'interior es trobava tot enderrocat i només se'n conservava la façana.

## Referències

* 1 2 «Casa Joaquina Moncanut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Fabbroni (cràter)

Fabbroni és un petit cràter d'impacte de la Lluna, que es troba al costat de la vora nord de la Mare Tranquillitatis, a l'est de l'espai on la mar lunar s'uneix amb la Mare Serenitatis al nord. Cap al sud-est es troba el cràter Vitruvius. Fabbroni va ser denominat Vitruvius I abans de ser rebatejat per la UAI.
* Localització de Fabbroni (centre inferior de la imatge)
* El cràter Fabbroni, a sud del Mons Argaeus
La forma del cràter és circular per l'exterior, amb un interior cònic, on les parets descendeixen cap a una petita plana a l'interior. La vora nord del cràter es troba al costat del flanc sud-est del Mons Argaeus.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Molí de la Bleda

El Molí de la Bleda és una construcció medieval dels Guiamets (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí enrunat de planta rectangular; bastit de maçoneria amb restes d'arrebossat en alguns punts. Edifici de planta baixa, pis i golfes, estava cobert amb una teulada a dos vessants. A les cantoneres s'utilitzà pedra tallada. Conserva algunes llindes de fusta a les obertures. A la planta baixa s'obre una porta, dues finestres al pis i una finestra i una espitllera a les golfes. El soterrani, per on circulava l'aigua, és l'element més interessant, on es conserva en perfecte estat una volta i una gran arcada ogival.

## Història

El Molí d'en Bleda és conegut ja des de l'Edat Mitjana, dedicat a la molta de cereal. Funcionà, amb moliner instal·lat a l'edifici, fins principis del segle xx. Cap als anys 20 sembla que ja era en desús.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Bleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Molí de la Bleda». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Molí de la Bleda». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Mecanitzat per feix d'electrons

El mecanitzat per feix d'electrons (o en anglès Electron-beam machining, EBM) és un mètode de mecanització de peces metàl·liques que utilitza electrons a alta velocitat, accelerats a una velocitat equivalent a tres quartes parts de la velocitat de la llum, directament sobre la peça a mecanitzar creant calor i evaporació del material.

## Procés

El procés es realitza en una cambra de buit per reduir l'expansió del feix d'electrons a causa dels gasos de l'atmosfera. El corrent d'electrons xoca contra una àrea de la peça delimitada amb precisió. L'energia cinètica dels electrons es converteix en calor en xocar aquests contra la peça, la qual cosa fa que el material que es vol eliminar es funda i s'evapori, creant orificis o talls. Els equips de feix d'electrons se solen utilitzar en electrònica per gravar circuits de microprocessadors.
El procés és similar al mecanitzat amb raig làser, però els feix d'electrons al necessitar buit és menys emprat que el raig làser.

## Enllaços externs

* Pàgina web sobre mecanització amb feixos d'electrons
* Lloc web sobre mètodes de mecanització Arxivat 2007-05-19 a Wayback Machine.
* Kalpakjian, Serope; Schmid, Steven.. Manufacturing Engineering and Technology. 2nd edition. Pearson Prentice Hall, 2006,, 2006. ISBN 854–855.
# La noia del tanc

La noia del tanc (títol original: Tank Girl) és una pel·lícula estatunidenca de Rachel Talalay estrenada al cinema l'any 1995, lliurement inspirada en el còmic original Tank Girl d'Alan Martin i Jamie Hewlett, que va debutar l'any 1988. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

El 2022, un cometa ha xocat amb la terra, portant un període de sequera d'11 anys. Res no funciona a la Terra, l'aigua ha esdevingut el més escàs i el més desitjat dels tresors. En aquest món desèrtic i violent, poblat de criatures mutants, evoluciona Rebecca Buck.
Amb el seu look punk, la seva insolència, les seves males maneres, el seu gust per la lluita i un tanc trucat, Rebecca àlias « Tanc Girl » és membre d'un grup de resistència que recupera tota l'aigua que pot per la seva comunitat. El seu grup és en lluita contra el malfactor Kesslee que regna sobre la Repartiment d'aigua amb el seu cartell « Aigua i Poder », buscant esclavitzar la resta de la humanitat.

## Repartiment

* Lori Petty: Tank Girl, la noia del tanc
* Ice-T: T-Saint
* Naomi Watts: Jet Girl
* Don Harvey: Sergent Small
* Jeff Kober: Booga
* Reg E. Cathey: Deetee
* Scott Coffey: Donner
* Malcolm McDowell: Kesslee
* Stacy Linn Ramsower: Sam
* Ann Cusack: Sub Girl
* Brian Wimmer: Richard
* Iggy Pop: Rat Cara
* Dawn Robinson: Model
* Billy L. Sullivan: Max
* James Hong: Che'tsai
* Charles Lucia: Capt. Derouche
* Doug Jones: Ripper
* Roz Witt: Dr. Nikita
* Brixton Karnes: Pilot
* Will 'Nahkohe' Strickland: Razor Ray
* Charles Robert Harden: Zack
* Tom Noga: Foreman
* Bojesse Christopher :Town
* John David Bland: Soldat Wayne
* Jo Farkas: Sand Hermit
* Richard Schiff: Soldat

## Música
### Llista de temes

Warner Bros./Elektra, 1995 (OST)
* Ripper Sole - STOMP!
* Army of Me - Björk
* Girl U Want - Devo
* Mockingbird Girl - The Magnificent Bastards
* Shove - L7
* Drown Soda - Hole
* Bomb - Bush
* Roads - Portishead
* Let's Do It, Let's Fall in Love - Joan Jett & Paul Westerberg
* Thief - Belly
* Aurora - Veruca Salt
* Big Gun - Ice-T

### Unes altres cançons al film

* B-A-B-Y per Rachel Sweet
* Big Time Sensuality - Björk
* Blank Generació - Richard Hell & the Voidoids
* Disconnected - Face to Face
* Shipwrecked - Sky Crides Mary
* Theme from Shaft - Isaac Hayes
* 2c - Beowulf
* Wild, Wild, Thing - Iggy Pop
* Disturbi - Shampoo

## Al voltant de la pel·lícula

* Els tancs del film són T-55, PT-76 i M3-stuart.
* Els efectes especials van ser preparats per un equip format per Stan Winston.
* Rachel Talalay ha reprotxat als estudis de canviar el guió previst.

## Referències

* 1 2 «La noia del tanc». esadir.cat.
* ↑ «Tank Girl». The New York Times.
* ↑ «nightmareonelmstreetfilms.com». Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 12 maig 2017].
# Ciara Bravo

Ciara Quinn Bravo (Alexandria, Kentucky, 18 de març de 1997) és una actriu estatunidenca.

## Filmografia

* Angels & Demons (2009)
* Open Season 3 (2010)
* Happiness Is a Warm Blanket (2011)
* My Dog's Christmas Miracle (2011)
* Ice Age: A Mammoth Christmas (2011)
* Big Time Movie (2012) (Katie Knight)
# Uncia

«Uncia» té aquests significats:
* Numismàtica: Moneda romana. Vegeu Unça.
* Zoologia: Uncia uncia, vegeu Pantera de les neus.
Viccionari