OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Autonomistes Demòcrates Progressistes

Autonomistes Demòcrates Progressistes (ADP) fou un partit polític de la Vall d'Aosta, d'orientació social liberal i cristiana d'esquerra. Els seus principals dirigents eren Cesare Dujany, Maurizio Martin, Angelo Pollicini, Ilario Lanivi, Giuseppe Maquignaz i Giorgio Lavoyer.
Fou fundat el 1984 per la unificació dels Demòcrates Populars i la Unió Valldostana Progressista. A les eleccions regionals de la Vall d'Aosta de 1988 va obtenir l'11% dels vots i quatre diputats regionals. El 1991 va patir l'escissió dels Autonomistes Independents d'Ilario Lanivi, i a les regionals de 1993 en coalició amb el Partit Republicà Italià, va obtenir el 6,5% dels vots i dos diputats regionals. El 1998 la major part del grup, dirigit per Lavoyer, s'uní a l'Aliança Popular Autonomista per a formar la Fédération Autonomiste.
De 1983 a 1994 ADP fou representanda al Senat d'Itàlia per Cesare Dujany, qui fou reescollit fins al 1996 dins la coalició Per la Vall d'Aosta.

## Referències

* ↑ Jacobs, Francis Brendan; Fitzmaurice, John. Western European Political Parties. Addison-Wesley Longman Limited, 1989, p. 229. ISBN 978-0-582-00113-8.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-01-10. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-01-16. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-01-11. [Consulta: 20 desembre 2020].
# Hipsifrone

El llibre titulat Hipsifrone és el text número quatre del Còdex XI dels Manuscrits de Nag Hammadi. (NHC XI, 69-72). Escrit en llengua copta, el text és el més breu de tots els documents trobats a Nag Hammadi i s'ha conservat molt fragmentat. Se suposa que el llibre és una "revelació" però donat el seu estat tant fragmentari no es té una idea exacta del seu contingut. La seva composició es pot datar sobre l'any 350.

## Contingut

Hipsifrone és un escrit de revelació semblant a altres diàlegs de revelació dels gnòstics. Els conceptes que utilitza no són pròpiament de la secta dels setians, però Hipsifrone es mou dins l'entorn setita de la gnosi. La lletra és clarament de la mateixa mà que el text d'Al·logenes, que també forma part del Còdex XI.
Es conserven quatre fragments grans i dos de més petits, que tracten d'una dona anomenada Hipsifrone (que es podria traduir com "la orgullosa"), que explica el que li ha passat. Ha fet cap al món des del lloc de la seva virginitat, i manté una conversa amb un cert Fainopes (el que brilla). El text diu que el diàleg té a veure amb la sang i el foc, i se suposa que fa referència a la sexualitat i la reproducció. Fainopes no és mencionat en cap altre text dels Manuscrits de Nag Hammadi. El preludi insinua que Fainopes és un germà d'Hipsifrone. Hipsifrone apareix també a l'Exposició Valentina, un altre text del mateix Còdex XI.
El text es pot dividir en tres parts: Un Preludi breu (69,22 - 31). L'arribada d'Hipsifrone al món des del lloc de la seva virginitat (69,32 - 70,24). La conversa entre Hipsifrone i Fainopes que s'acaba quan ella torna al seu lloc (70,25).
La figura d'Hipsifrone recorda el concepte de Sofia dins del gnosticisme, una figura femenina representant de l'ànima humana i també un dels aspectes femenins de Déu.

## Referències

* ↑ Turner, John D. "Hypsiphrone". A: The Nag Hammadi library in English. Leiden: E.J. Brill, 1996, p. 502 ISBN 9004088563
# Hiàmpolis

Hiàmpolis (grec antic: Ὑάμπολις, llatí: Hyampolis) era una antiga ciutat de la Fòcida que Homer esmenta al Catàleg de les naus de la Ilíada.
Pausànias i Estrabó diuen que havia estat fundada pels hiantes després de ser expulsats de Beòcia pels cadmeons. Era a la via que anava d'Orcomen a Opunt i a l'entrada d'una vall que formava el pas entre la Lòcrida i la Fòcida cap a Beòcia. La seva situació estratègica la va fer protagonista d'alguns fets de la història grega.
Durant les Guerres mèdiques, en aquest pas, els focis van obtenir una important victòria sobre els tessalis, segons Heròdot, que també diu que la ciutat va ser destruïda per l'exèrcit de Xerxes I de Pèrsia al voltant de l'any 480 aC, però es va refer. L'any 371 aC, Jàson de Feres, quan marxava per la Fòcida mentre tornava de Beòcia després de la batalla de Leuctra, va ocupar Hiampoliton, probablement Cleones, una vila del territori de Hiàmpolis, segons diu Xenofont. L'any 347 aC es va lliurar a la rodalia de la ciutat una batalla entre beocis i focis, explica Diodor de Sicília. Es diu que Filip II de Macedònia va destruir la ciutat, però com que Pausànias menciona l'àgora, el teatre i l'edifici on es reunia el senat, segurament devia destruir només les fortificacions. De totes maneres va continuar habitada, i se la menciona durant les guerres romanes a Grècia. Hadrià hi va construir una estoa. Pausànias parla d'un temple d'Artemisa, la principal deïtat de la ciutat. Plini el Vell i Claudi Ptolemeu la situen erròniament a Beòcia.
En resten algunes ruïnes a poca distància al nord de la ciutat de Vogdáni, principalment restes de les muralles (bastant completes al costat oest); són a uns 3 km de l'antic puig Abes (al nord-oest). Al sud la vall de Khúbavo on hi ha una font que surt de la roca i vessa l'aigua a una construcció antiga, que probablement es troba en el seu lloc original.
Estrabó diu que hi havia una altra ciutat del mateix nom a Fòcida, a la vora del mont Parnàs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Hyampolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 gener 2021].
# Hièrocles (procònsol)

Hièrocles (en llatí Hierocles, en grec Ἱεροκλῆς), va ser un procònsol romà primer de Bitínia i després d'Alexandria en temps de l'emperador Dioclecià (284 a 305).
Es diu que l'emperador va ser instigat principalment per Hièrocles a que perseguís els cristians l'any 302. Era un home amb grans coneixements filosòfics i va fer tot el que estava a la seva mà per suprimir la religió cristiana i donar tota la importància a la concepció politeista, atribuint-li un significat profund que deia que no s'havia comprès del tot.
Va escriure un llibre contra els cristians on fa avinents les contradiccions de les Escriptures tant en les parts històriques com en les doctrinals, titulat Γόγοι φιλαλήθεις πρὸς τοὺς Χριστιανούς. Aquesta obra, en dos llibres, s'ha perdut però Lactanci en fa un resum, i Eusebi de Cesarea en va escriure una refutació. Hièrocles atacava la figura de Jesucrist i els seus apòstols i els comparava amb Apol·loni de Tíana, un "home diví" amb poders sobrenaturals.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/463?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=HieroclesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 453. ]
# Hjálparfoss

Hjálparfoss (pronunciació islandesa: [ˈçaul̥parˌfɔsː]) és una de les diverses cascades del sud d'Islàndia situades en el camp de lava al nord de l'estratovolcà Hekla a prop del punt on s'uneixen els rius Fossá i Thjórsá. Hjálparfoss es troba a uns 30 km a l'est del poble de Flúðir i s'hi pot arribar a través de la carretera de grava Ruta 32, que serpenteja els camps de lava de Vikrar. A uns 5 km al sud de Hjálparfoss, es troba la cascada Þjófafoss; més a l'est hi ha Háifoss al Fossá i Tangafoss al Thjórsá.
Just sota la cascada hi ha la segona estació hidroelèctrica més gran de l'illa, Búrfellsstöð.

## Vegeu també

* Llista de les cascades d'Islàndia

## Referències

* ↑ «HJALPARFOSS WATERFALL» (en anglès). south.is. [Consulta: 31 març 2018].
# Louis-Joseph Lebret

Louis-Joseph Lebret O.P. (26 de juny de 1897, Le Minihic-sur-Rance, França - † 20 de juliol de 1966, París, França) fou un economista i religiós francès, membre de l'Orde de Predicadors.
Va néixer al si d'una família de tradició naval descendent de Jacques Cartier, estudià a l'escola naval, on es graduà com a oficial de la marina. Participà en la Primera Guerra Mundial a les esquadres del Líban. Es retirà de la marina el 1923 per fer-se sacerdot dominic, essent ordenat el 1928.
Després de la seva formació teològica fou enviat, el 1929, a Saint-Malo, on la sensibilitat per la gent de mar el portà a organitzar un sindicat i una acció social a gran escala amb els pescadors de totes les costes franceses. Basà el seu enfocament en àmplies consultes amb els pescadors, enquestes que expressaven llurs problemes i necessitats amb la fi de trobar-hi solucions. Obrí així el camí per al mètode de la investigació acció-participativa.
Fundà el 1941 el Centre d'Investigació i Acció Economia i Humanisme i el 1958 l'Institut Internacional per a la Investigació i Formació, Educació i Desenvolupament, denominat posteriorment Centre Internacional Desenvolupament i Civilitzacions Lebret.
Va treballar al Brasil del 1947 al 1954, a Colòmbia el 1955, al Senegal del 1958 al 1959, al Líban del 1960 al 1964 i a altres països.
Fou un dels impulsors de la preocupació pel desenvolupament global dins de l'Església Catòlica, entès com a desenvolupament de la persona i dels grups socials. Juntament amb François Perroux fou pioner d'un nou enfocament del plantejament urbà i territorial, relacionant el medi geogràfic amb el desenvolupament.
Va participar en la redacció de documents del Concili Vaticà II, com Gaudium et Spes, i fou a més l'inspirador de l'encíclica Populorum Progressio de Pau VI.

## Obres

* La communauté Boimondau, con Henri Desroche; L'Arbresle, Économie et Humanisme, 1944.
* Dimensions de la charité, Paris, Éditions ouvrières, 1958.
* Dynamique concrète du développement, Paris, Éditions ouvrières, 1967.
* Suicide ou survie de l'Occident ?, Paris, Économie et Humanisme et Éditions ouvrières, 1968.
* Estudo sobre desenvolvimento e implantação de indústrias, interessando a Pernambuco eao Nordeste. 3.ed. Recife, CONDEPE, 2001,118p.

## Bibliografia

* Garreau, Lydie (1997) Louis-Joseph Lebret, 1897-1966. Un homme traqué, Villeurbanne, Éditions Golias.
* Houée Paul (1997) Louis Joseph Lebret. Un éveilleur d'humanité, Paris, Éditions de l'Atelier, .
* Lavigne Jean-Claude (1996) Les écrits spirituel du Père Lebret, Paris, Cerf et Éditions de l'Atelier.
* Malley François (1968) Le Père Lebret: L'économie au service des hommes, Paris, Cerf.
* Becker, Charles; Pierre-Paul Missehougbe et Philippe Verdin (2007) Le père Lebret, un dominicain économiste au Sénégal (1957 - 1963)', Paris, Karthala.
# Javier Bellido Plaza

Javier Bellido Plaza (Bilbao, Biscaia, 9 de març de 1966) és un futbolista basc, ja retirat, que ocupava la posició de central.

## Trajectòria

Format al planter de l'Athletic Club, Bellido va pujar el 1985 a l'equip filial, el Bilbao Athletic, on va romandre tres anys abans de fitxar per la SD Eibar, sense haver debutat amb el primer equip bilbaí.
A l'Eibar només hi va estar la temporada 88/89, tot jugant 27 partits a la Segona Divisió. Va fitxar per l'Elx CF posteriorment. A l'equip del Baix Vinalopó va jugar dues campanyes, sent titular ambdues elles.
El 1991 Bellido signa per la SD Compostela, l'equip on disputaria la major part de la seua carrera esportiva. Amb els gallecs puja a primera divisió la 94/95, que també suposa el seu debut personal en la màxima categoria. Seria en la primera jornada, davant la Reial Societat.
Amb el Compostela juga quatre anys en primera divisió, sent titular en tots ells i arribant a marcar fins a set gols en la temporada del descens a Segona, la 98/99. Bellido va acompanyar a l'equip compostelà dues campanyes en la categoria d'argent, abans de penjar les botes.
# Versailles (Kentucky)

Versailles és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 7.511 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Versailles tenia 7.511 habitants, 3.160 habitatges, i 2.110 famílies. La densitat de població era de 1.032 habitants/km².
Dels 3.160 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.052 $ i la renda mediana per família de 41.567 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.056 $ mentre que les dones 24.488 $. La renda per capita de la població era de 18.489 $. Entorn de l'11,1% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Versailles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Versailles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Georges Pintens

Georges Pintens (Anvers, 15 d'octubre de 1946) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1968 i 1976.
Durant la seva carrera esportiva aconseguí 28 victòries, destacant una etapa del Tour de França (1968) i la Volta a Espanya (1976), la classificació final de la Volta a Suïssa (1971) i la Volta a Andalusia (1973). Destacà en les clàssiques, guanyant una Amstel Gold Race (1970), una Gant-Wevelgem, una Milà-Torí i una Lieja-Bastogne-Lieja.

## Palmarès

* 1967
** 1r a la París-Roubaix sub-23
* 1968
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1969
** 1r al Gran Premi de Frankfurt
* 1970
** 1r a l'Amstel Gold Race
* 1971
** 1r a la Gant-Wevelgem
** 1r a la Volta a Suïssa
** 1r a la Milà-Torí
** 1r a la Druivenkoers Overijse
* 1972
** 1r al Gran Premi del cantó d'Argòvia
** 1r al Gran Premi de Menton
* 1973
** 1r a la Volta a Andalusia i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Frankfurt
* 1974
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja
* 1976
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya

### Resultats al Tour de França

* 1968. 12è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1969. Abandona (10a etapa)
* 1970. 10è de la classificació general
* 1973. Abandona (15a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1972. 37è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1976. Abandona. Vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Palmarès de Georges Pintens (francès)
# Autonomistes Independents

Autonomistes Independents (Autonomisti Indipendenti, AI) fou un partit polític de la Vall d'Aosta d'ideologia social liberal. Fou fundat el març de 1991 per Ilario Lanivi, ex membre dirigent dels Autonomistes Demòcrates Progressistes, i Amato Maquignaz. L'abril de 1992 Lanivi esdevingué president de la Vall d'Aosta i gràcies a una coalició formada per Unió Valldostana, PDS, Partit Socialista Italià, Autonomistes Demòcrates Progressistes i el Partit Republicà Italià.
A les eleccions regionals de la Vall d'Aosta de 1993 van unir les seves forces a les de Cesare Dujany, cap dels Demòcrates Populars, i crearen la llista Per la Vall d'Aosta. Des d'aleshores el partit desaparegué.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2001-02-10. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2011-01-11. [Consulta: 20 febrer 2009].
# Jerzy Toeplitz

Jerzy Toeplitz AO (Khàrkiv, 24 de novembre de 1909 - Varsòvia, 25 de juliol de 1995) és un historiador del cinema polonès. Fou educat a Varsòvia. Després de la Segona Guerra Mundial va ser cofundador de la Polska Szkoła Filmowa, i més tard va ocupar una càrrec a Austràlia per a l'Escola de Cinema i TV.
Entre el 1948 i el 1972 va ser vicepresident del Consell Internacional de Cinema i Televisió (EUA). El 1959, va ser membre del jurat del 1r Festival Internacional de Cinema de Moscou. Dos anys més tard,va ser membre del jurat al 2n Festival Internacional de Cinema de Moscou.
També va ser autor i va publicar diversos llibres traduïts a molts idiomes. Toeplitz també va ser durant gairebé 30 anys (1948–1971) el president de la Federació Internacional d'Arxius Fílmics (FIAF), on va exercir un paper molt important, en la conjuntura internacional de la Guerra Freda, especialment en una gran crisi de la La història de la FIAF (potser la pitjor), quan Henri Langlois (un dels fundadors de la Cinemathèquè Française) va deixar la FIAF. El treball de Toeplitz va ser un diferencial molt important (propi de la seva generació) perquè era professor de cinema i líder d'un projecte educatiu a la ciutat polonesa de Łódź (una referència al període). Aquesta escola va tenir un impacte decisiu en el cinema modern de Polònia.
El 1985 va ser nomenat oficial honorari de l'Orde d'Austràlia pels seus serveis al cinema australià. El 1986 fou membre del jurat al 36è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Referències

* ↑ «1st Moscow International Film Festival (1959)». MIFF. Arxivat de l'original el 2013-01-16.
* ↑ «2nd Moscow International Film Festival (1961)». MIFF. Arxivat de l'original el 2013-01-16.
* ↑ It's an Honour: AO Arxivat 2017-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ «Berlinale: 1986 Juries». berlinale.de. [Consulta: 14 gener 2011].

## Bibliografia

* History of Cinema Art Five volume set translated from Polish into Russian and German
* Film and TV in the USA Translated into Russian, Czech and Slovak
* Hollywood and After: The changing Face of American Cinema Translated into English by Boleslaw Sulik
* Borde, Raymond. Les Cinémathèques, L'Age D'Homme, 1983, Lausanne.
* Obituary Arxivat 2021-06-26 a Wayback Machine. in The Independent by Adrian Dannatt
# Ingrid Carlberg

Ingrid Margareta Carlberg, (nascuda el 30 de novembre de 1961) és una autora i periodista sueca. Va esdevenir membre de l'Acadèmia Sueca el 13 d'octubre de 2020. Va substituir Göran Malmqvist a la cadira número 5.
Està casada amb el polític suec i antic ministre de Finances Pär Nuder.

## Obres destacades

* 2002 – Jag heter Rosalie, barnbok (Rabén & Sjögren)
* 2003 – Rosalie på djupt vatten, barnbok (Rabén & Sjögren)
* 2004 – Min bror Benjamin, ungdomsroman (Rabén & Sjögren)
* 2005 – Rosalies hemliga kompis, barnbok (Rabén & Sjögren)
* 2008 – Pillret, reportagebok om antidepressiva läkemedel (Norstedts)
* 2012 – "Det står ett rum här och väntar på dig ...": berättelsen om Raoul Wallenberg (Norstedts)
* 2019 − Nobel: den gåtfulle Alfred, hans värld och hans pris (Norstedts)

## Referències

* 1 2 «Nobel-awarding Swedish Academy fills last posts left vacant by crisis». SWI swissinfo.ch. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2020. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «Swedish Academy fills last two vacant posts after sexual assault scandal». BusinessLIVE. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ Reuters Staff. «Nobel-awarding Swedish Academy fills last posts left vacant by crisis», 13-10-2020. Arxivat de l'original el 19 d’octubre 2020. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «The Swedish Academy elects two new members | Swedish Academy». svenskaakademien.se. [Consulta: 31 octubre 2020].
# Joan Codinachs i Tuneu

Joan Codinachs i Tuneu (Santa Eugènia de Berga, 12 de febrer de 1914 - Barbastre, 13 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Nascut al mas Molí del Gener, va fer els estudis al seminari claretià de Cervera. Va continuar els seus estudis a Vic, Solsona i Barbastre. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «Juan Codinachs Tuneu». martiresdebarbastro.org. [Consulta: 20 setembre 2019].
* ↑ Dachs, Ton. «Juan Codinachs Tuneu». elcami.cat. [Consulta: 20 setembre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Joan Codinachs Tuneu». catholicsaints.info. [Consulta: 20 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Goigs al beat màrtir Joan Codinachs i Tuneu

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# Jiang Jin

Jiang Jin (en xinès: 江津; en pinyin: Jiāng Jīn) va néixer a Tianjin el 17 d'octubre de 1968 i és un exfutbolista xinès que jugava de porter. Actualment forma part del cos tècnic del Pudong Zobon F.C..
Jiang Jin va debutar en el futbol el 1987 al Bayi Football Team, en el qual va romandre fins al 1999. El 2000 fitxa pel Tianjin Teda F.C. i va romandre allí fins al 2002. De 2003 a 2004 va jugar pel Shaanxi Neo-Xina Chanba F.C. i, en els seus últims anys com a futbolista, juga pel Pudong Zobon F.C. des de 2005 fins al 2007, on anuncia la seva retirada definitiva del futbol. També va ser internacional amb la Selecció de futbol de la Xina des de 1993 fins al 2002, on va jugar la Copa Mundial de Futbol de 2002.
El seu germà, Jiang Hong és també un exporter i va jugar en la selecció de la Xina.

## Participacions internacionals

| Torneig | Seu | Resultat |
| Copa Asiàtica 2000 | Líban | Quart lloc |
| Copa Mundial de Futbol de 2002 | Corea del Sud i Japó | Primera fase |

## Clubs

| Club | País | Any |
| Bayi Football Team | Xina | 1987 - 1999 |
| Tianjin Teda F.C. | Xina | 2000 - 2002 |
| Shaanxi Zhongjian | Xina | 2003 - 2004 |
| Pudong Zobon F.C. | Xina | 2005 - 2007 |

## Palmarès
### Honoris individuals

* 2000 Millors Onze de la Copa Asiàtica 2000.

## Referències

* ↑ «zh:江津» (en chinese). sports.sina.com.cn. [Consulta: 5 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Jiang Jin a National-Football-Teams.com (anglès)
* Fitxa del jugador a the 2002 World Cup
# Jiajing

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhu.
* No s'ha de confondre amb emperador Jiaqing.
Zhu Houzong - 朱厚熜 en xinès - (Pequín, 16 de setembre de 1507 - 23 de gener de 1567) prengué el nom de Jiajing (嘉靖 en xinès) en esdevenir l'onzè emperador de la Dinastia Ming (1368-1644) a la Xina. Va regnar durant 45 anys i va ser el segon regnat més llarg en la història de la dinastia (1521-1567).
Zhu Houzong (朱厚熜) va néixer a Pequín el 16 de setembre de 1507. Era el quart fill de Zhu Youhang i cosí de l'emperador Zhengde que va morir sense deixar descendència, i sobre la base de les maniobres de l'emperadriu vídua i del conseller Yang Tinghe, Zhu va ser nomenat successor i va regnar amb el nom Jiajing, que significa "Pau Excel·lent".
Durant la seva primera etapa de regnat va actuar contra la burocràcia de l'administració imperial i els funcionaris que no acceptaven les reformes. Nomenà ministres eficients i malgrat les seves actuacions de caràcter cruel amb centenars de funcionaris degradats, torturats o morts, el país va assolir una gran estabilitat, però en els darrers vint anys va abandonar els seus deures oficials i el govern va caure en mans de funcionaris corruptes, que conjuntament amb les agressions militars dels mongols i l'acció dels pirates japonesos va iniciar un procés de decadència de l'Imperi.
Va tenir vuit fills i cinc filles.
Va ser un fidel seguidor del taoisme i contrari al budisme.
Va morir el 23 de gener de 1567 i està enterrat amb les emperadrius Chen, Feng i Du a la part oriental del cementiri Ming de Shisanling, amb el nom pòstum de Shizong. El va succeir el seu fill Zhu Zaihou amb el nom d'emperador Longqing.

## Vegeu també

* Yongle Dadian

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gallery of Historical Characters. Ming Dinasty emperors wo liwed in the Forbiden City» (en anglès). [Consulta: abril 2017].
* 1 2 3 «Jiajing Emperor of Ming» (en anglès). Monarchus The Monarch Encyclopedia, 12-01-2011. [Consulta: abril 2017].
* 1 2 Theobald, Ulrich. «Persons in Chinese History. Ming Shizong» (en anglès), 17-01-2014. [Consulta: abril 2017].
* 1 2 «Jiajing» (en anglès), 04-07-2008. Arxivat de l'original el 2021-01-15. [Consulta: abril 2017].