OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camamilla borda

La camamilla borda (Anthemis arvensis), és una espècie de planta amb flors nativa d'Europa, incloent els Països Catalans, que pertany a la família de les asteràcies.
Addicionalment pot rebre els noms de boligs, botons, camamilla, camamil·la borda, camamilla de camp, camamil·la de camp, camamilla pudent, confits, margarita de camp, marieta i panicor. També s'han recollit les variants lingüístiques bullit, bullits, camamilla pudenta, camamirla borda, camamitla borda i panicort.

## Característiques

És una planta herbàcia anual, de fins a 50 cm d'alt. Les tiges són glabres, molt nombroses, de color rogenc en la regió basal tornant-se verdoses mésprop de l'extrem. Les fulles són bi- o tripinnatisectes, amb els folíols linears. Floreix cap a finals de la primavera formant un capítol. El fruit és un aqueni.

## Hàbitat

Creix a les vores dels camins i com mala herba en terres de conreu.

## Propietats

Com a medicinal les seves indicacions són com a febrífug, resolutiu i vermífug. fgbfrb peter

## Taxonomia

Anthemis arvensis va ser descrita per Linnaeus i publicat a Species Plantarum 2: 894. 1753.
* Anthemis chevalieri Germà Sennen
* Anthemis gemmelarii Tineo
* Anthemis granatensis Boiss.
* Anthemis sallei Germà Sennen i Elías
* Anthemis agrestis Wallr.
* Anthemis anglica Spreng.
* Anthemis kitenensis Thin
* Anthemis sallei Sennen & Elias
* Chamaemelum arvense (L.) Hoffmanns. & Link
* Anthemis cyllenea Halácsy

### subsp. incrassata (Loisel.) Nyman

* Anthemis australis Willd.
* Anthemis clavata Guss.
* Anthemis gemmellarii Tineo
* Anthemis incrassata Loisel.
* Anthemis nicaeensis Willd.
* Anthemis pedunculata var. laevis (Emb. & Maire) Maire
* Anthemis ruthenica subsp. requienii Nyman
* Anthemis tuberculata var. laevis Emb. & Maire

### subsp. sphacelata (C.Presl) R.Fern.

* Anthemis brevifolia Lojac.
* Anthemis sphacelata

## Referències

* 1 2 «Anthemis arvensis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «Anthemis arvensis». Plantas útiles: Linneo. Arxivat de l'original el 2011-04-29. [Consulta: 26 octubre 2009].
* ↑ «Anthemis arvensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ «Anthemis arvensis». Real Jardín Botánico: Proyecto Anthos [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ Anthemis arvensis en PlantList
* ↑ subsp. incrassata en PlantList
* ↑ subsp. sphacelata en PlantList
# Francesc Laporta i Valor

Francisco Laporta Valor (Alcoi, 1850 – 1914) va ser un pintor espanyol.

## Biografia

Estudià a Madrid a l'Acadèmia de San Fernando amb Casado del Alisal i era condeixeble d'Alejandro Ferrant, Casto Plasencia i Francisco Padilla. Va marxar a París i al retorn muntà amb els seus germans a Madrid el primer taller de fotogravat el 1880. Abans d'això instal·laria la primera litografia d'Alcoi. Va ser regidor de l'ajuntament d'Alcoi i catedràtic de dibuix de l'Escola d'Arts i Oficis d'Alcoi i de la de Belles Arts de Barcelona.

## Obres

És un pintor que tota la seua producció és pràcticament de motius religiosos. Es presenta a l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1892 amb les obres San Pablo predicando en el aerópago i Jesús en casa de Marta i va obtindre la tercera medalla que va refusar.
Va participar en la restauració del temple de Santa Maria d'Alcoi amb diverses teles i sobretot amb el mural de l'Apoteosis de Nuestra Señora de la cúpula del dit temple que va desaparèixer el 1937. Es conserven al temple un parell de quadros d'ell de joventut. A la Capella de Sant Miquel va pintar el sostre del presbiteri i els grans quadres que penjaven de les parets de la hui ruïnosa església de l'Asil de les Germanetes dels pobres que es va edificar amb l'herència del Milagro Jordà i Puigmoltó.
L'apoteosi de la religió franciscana que es pot admirar a l'església de Sant Maur i Sant Francesc d'enormes dimensions, era el sostre de la sagristia de l'antic convent franciscà demolit durant la guerra civil que ocupava la planta del temple actual i el mercat que existix en l'actualitat al seu costat. Aquest quadre va passar prop de quaranta anys enrotllat com una estora fins al seu redescobriment i posterior restauració. En aquesta sagristia també hi havia un Sant Bonaventura, Nicolau IV, Alexandre V, Sixt IV i Sixt V de l'autor.
Altres obres seves són:
* Niño con mandolina sobre un paisaje de chimeneas
* El alquimista
* Un baño de luz
Els dissenys de la filà Marrakeschs, filà Gusmans i la filà Bascos són obra seua.

## Notes

* ↑ era el tipo de representación de aquellos antecesores que hicieron grande a Alcoy: que con una mano daban impulso a las industrias y con la otra sostenían el arte; Remigio Vicedo Sanfelipe
* ↑ Toni "El Rey". Primera vegada en la història que es dissenya un vestit distint per a l'alferes que el propi de la filà

## Referències
### Bibliografia

* Botella de Castañer, Pepa, La realidad imaginada, Milagro Jordá y Puigmoltó, Alcoi, Ajuntament d'Alcoi, Institut de Cultura Juan Gil-Albert, 1998
* Líquid multimédia, Guia interactiva d'Alcoi, Alcoi, 1998.
* Vicedo Sanfelipe, Remigio, Guía de Alcoy, Imp. El Serpi, Alcoi, 1925.

## Enllaços externs

* Apuntes para un estudio de la prensa española en color en el siglo XIX Arxivat 2010-01-01 a Wayback Machine. (castellà)
* Alferes Chano 1903 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Òu

Òu (francès Oô) és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Frontera entre Mali i el Níger

La frontera entre Mali i el Níger és la línia fronterera en sentit nord-sud que separa l'oest de Mali de l'est del Níger a l'Àfrica central, separant les regions malianes de Kidal i Gao de les regions nigerines de Tillabéri i Tahoua. Té 821 km de longitud. La línia divisòria passa per la vall d'Azawad i s'estén entre el trifini entre el Níger-Mali-nord-est de Burkina Faso a l'est i la del Níger-Mali-sud d'Algèria a l'oest.

## Referències

* ↑ «Mali». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Niger». The World Factbook. Central Intelligence Agency.

## Enllaços externs

* Mali – Niger Boundary, International Boundary Study, No. 150 – January 13, 1975
# Font Mentidora

La Font Mentidora és una font de l'antic poble de Perauba al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Antigament pertanyia a l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca.
Està situada a 1.256 m d'altitud, a la Coma de Perauba, a la dreta de la llau de Perauba. És a llevant de les Baürtes, a migdia dels Trossos de la Font de Perauba, al nord-est de la Torre de Perauba i dels Rocs del Comeller. És a prop i al sud-est de la Font de Perauba i al nord-oest de la Font de la Torre.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Friedrich von Huene

Friedrich von Huene va ser un paleontòleg alemany (Tübingen, 22 de març de 1875 - 4 d'abril de 1969). Va ser el paleontòleg que més espècies de dinosaures va designar de tot Europa durant la primera meitat del segle xx.
Després d'estudiar a Basilea i la Universitat de Lausana, va exercir de catedràtic de paleontologia a la universitat de Tübingen (1901-1956) i professor de la mateixa disciplina fins a 1965. Al costat de Robert Broom, va dur a terme un estudi detallat sobre la fauna fòssil del Triàsic de Karoo (Sud-àfrica) el 1905, en 1914 va exposar la divisió dels dinosaures en Ornithischia i Saurischia, va fer estudis sobre el Triàsic de Turíngia (1908) i el riu Nucker (1921-24) i el Cretaci de la Patagònia (1919). Entre els dinosaures i fòssils descrits per Huene es troben Halticosaurus (1908), Saltopus (1910) i Altispinax (1922), tots ells del grup dels teròpodes.

## Referències

* ↑ Colbert, 1984, p. 108.
* ↑ Colbert, 1984, p. 111.

## Bibliografia

* Colbert, Edwin Harris. The Great Dinosaur Hunters and Their Discoveries (en anglès). Courier, 1984, p. 108-112. ISBN 0486247015.
# Friedrich von Mellenthin

Friedrich Wilhelm von Mellenthin (nascut el 30 d'agost de 1904 a Breslau, mort el 28 de juny de 1997 a Johannesburg) va ser un general alemany, home de negocis i autor.

## Biografia

Provenia de l'antiga família noble de Pomerània von Mellenthin i va créixer a les finques familiars Mellenthin i Lienichen. Com el seu pare Paul von Mellenthin (1866-1918), que va morir com a tinent coronel durant l'última ofensiva al front occidental prop de Tournai, i el seu germà gran Horst, que va ascendir al grau de general d'artilleria a la Wehrmacht, es va embarcar en la carrera d'oficial.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir, entre altres coses, com a Tercer Oficial d'Estat Major (Ic) a l'estat major d'Erwin Rommel a Àfrica, més tard com a Cap d'Estat Major del XXXXVIII Cos Panzer i 4t Exèrcit Panzer al front oriental i al Grup d'exèrcits G al front occidental, cadascun sota el comandament d'Hermann Balck. Durant un temps va dirigir la 9a Divisió Panzer i va ser ascendit a general el 1944. El seu darrer càrrec va ser el de Cap d'Estat Major del 5è Exèrcit Panzer, que va caure a la bossa del Ruhr l'abril de 1945.
Després del seu alliberament de la captivitat, von Mellenthin va emigrar a Sud-àfrica, on es va casar i va fundar Trek Airways. El 1961 va esdevenir director regional de Deutsche Lufthansa per a Àfrica. El 1969 es va jubilar.
A Sud-àfrica, Mellenthin va arribar a la conclusió l'any 1960 que a partir d'ara Occident només podia confiar en els règims d'apartheid de Sud-àfrica (amb el 'Àfrica del Sud-oest) i Rhodèsia del Sud i de les colònies encara no independents de Portugal, membre de l'OTAN. (Moçambic i Angola), mentre que els estats africans recentment sorgits eren potencialment inestables. Per tant, en un estudi polític-militar, va suggerir la fundació d'una Organització del Tractat d'Àfrica Austral (SATO) com a extensió sud de l'OTAN i l'establiment d'unitats de comandament que estiguessin sempre disposades a intervenir.
Mellenthin és autor de diversos escrits històrics i teòrics militars i d'una autobiografia. El seu llibre de 1963 Panzerschlachten va ser traduït a diversos idiomes. L'any 1969 el president federal alemany li va concedir l'Orde al Mèrit de la República Federal Alemanya.

## Referències

* ↑ «Katalog der Deutschen Nationalbibliothek». [Consulta: 11 abril 2023].
* ↑ Mellenthin, F. W. von. Panzer battles : a study of the employment of armor in the Second World War. New York: Ballantine, 1971. ISBN 0-345-32158-8.
* ↑ «Friedrich-WiIhelm von Mellenthin» (en alemany). Der Spiegel, 16-08-1960. ISSN: 2195-1349.
# Font del Poble

«Font del Poble» té aquests significats:
* Font del Poble (Abella de la Conca), font al Pallars Jussà
* Font del Poble (Castellcir), font al Moianès
* Font del Poble (Herba-savina), font a Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Font del Poble (Monistrol de Calders), font al Moianès
* Font del poble d'Oix, font a Montagut i Oix (Garrotxa)
* Font del Poble de Torrefeta, font a Torrefeta i Florejacs (Segarra)
# Font del Pastor

La Font del Pastor és una construcció prop del nucli de Sant Domí (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Font bastida sota el marge esquerre d'una zona de conreu de cereals, i situada vora el camí de terra que surt de la part baixa de Sant Domí en direcció a Freixenet de Segarra.
L'accés queda delimitat per dos murs laterals obrats en sec, on s'encaixen unes escales que baixen fins a l'accés a l'interior de la font. Aquest accés es realitza mitjançant un pas cobert amb volta de canó i delimitat per ambdós portals. Cal destacar el treball constructiu i decoratiu del portal interior, que resta tancat a partir d'una reixa de ferro. Aquest portal se'ns presenta estructurat a partir d'un arc de mig punt adovellat i que obre pas a l'interior de la font. La part interior de la font, resta coberta a partir d'una volta apuntada i capçada amb una estructura arrodonida. Finalment, un brollador solcat a la mateixa roca, permet de la sortida de l'aigua, i que segons l'estació de l'any, pot arribar a tenir més de quatre metres de profunditat. L'obra presenta un parament paredat obrat amb pedra seca del país i requills de pedra desbastada.

## Notes

* ↑ «Font del Pastor de Sant Domí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Frine

Frine (en llatí Phryne, en grec Φρύνη) va ser una famosa hetera grega, filla d'Epicles i natural de Tèspies a Beòcia.
D'origen humil, inicialment es guanyava la vida recol·lectant tàperes, però com que era extraordinàriament bella, es va dedicar a hetera, i va amassar una gran fortuna. Es diu que va oferir reconstruir les muralles de Tebes del seu patrimoni, després de ser destruïdes per Alexandre el Gran, però amb la condició de posar-hi la inscripció "Alexandre va destruir aquestes muralles, però l'hetera Frine les va reconstruir".
Entre els seus amants o admiradors, hi va haver molts homes importants de l'època de Filip II de Macedònia i d'Alexandre el Gran. L'orador Hipèrides era un dels seus amants, i la va defensar davant dels tribunals quan va ser acusada per algun acte greu, suposadament, impietat. Quan les argumentacions del defensor no van aconseguir convèncer els jutges, ella es va destapar un pit i va aconseguir l'absolució. I l'escultor Praxíteles, de qui també en va ser amant, es va inspirar en ella per la famosa Afrodita de Cnidos i va mostrar el seu amor per Frine en un epigrama col·locat a la base d'una estàtua de Cupido. La pintura més alabada d'Apel·les de Colofó, la Venus Anadyomene, es creu que estava inspirada en Frine.
Va despertar tanta admiració que els seus conciutadans li van dedicar una estàtua d'or recolzada en un basament de marbre pentèlic a Delfos.
Apol·lodor diu que hi va haver dues Frine que van ser famoses: l'una portava el renom Clausilega i l'altra Sapèrdia, i l'una era de Tèspies i l'altra de Sestos, però no aclareix res més, i cap altre autor hi fa referència.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/367?rgn=full+text;view=image;q1=PhryneSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 359. ]
# Formatge de pasta premsada no cuita

El formatge de pasta premsada no cuita és el tipus de formatge que es premsa durant l'emmotllament per eliminar el sèrum al màxim, i després es deixa reposar per la seva maduració. Durant el procés no es realitza cap procés de reescalfament com es fa en el formatge de pasta premsada cuita. Inclou una gran varietat de formatges, amb diferent mida, aparença de la pell, etc.
En el procés de coagulació, la temperatura es manté entre 32 i 36 °C durant un temps de 30 a 45 minuts, en general. La quallada obtinguda no pot drenar espontàniament i se sotmet a tractaments físics que l'acceleren i l'intensifiquen. La quallada es talla en grànuls de la mida d'un gra d'arròs a la d'una avellana d'acord amb el formatge, i després es remou en un tanc (de 30 a 90 minuts) per eliminar la part del sèrum. El premsat pot ser curt i suau com en una tetilla gallega, una nata de Cantàbria, o un port-salut francès; o intens, com en un manxego o un gouda holandès.
Aquesta família formatgera, que es troba en tots els països formatgers del món, és la més àmplia i estesa i es produeix amb totes les llets, fins i tot les seves mescles, i en totes les formes i mides imaginables. Són els de consum quotidià a qualsevol hora, i de gran versatilitat gastronòmica i culinària.
Exemples no industrials d'aquest tipus de formatge:
* Abbaye du Mont des Cats, Nord
* Bethmale, Pirineu
* Cantal, Alvèrnia
* Castelmagno, Cuneo
* Chevrotin, Savoia
* Edam, Països baixos
* Gouda, Països baixos
* Laguiole (formatge), Aubrac
* Manxego, Castella
* Maó, Menorca
* Mimolette, Nord, França
* Morbier, Jurà
* Orval, Bèlgica
* Ossau-iraty, Béarn i País basc
* Provolone, Itàlia
* Raclette, Suïssa
* Reblochon, Savoia
* Salers, Alvèrnia
* Saint-nectaire, Puy-de-Dôme, Alvèrnia
* Trappe Échourgnac, Dordonya
* Tome des Bauges, Savoia
* Tomme de Savoie, Savoia
* Tomme du Jura, Jurà
* Tomme des Pyrénées, Pirineu
* Trappe de Bricquebec, Cotentin
# Formatge de pasta premsada cuita

El formatge de pasta premsada cuita és un tipus de formatge de gran format amb un alt contingut de matèria seca (60% a 63%), que s'ha aconseguit amb una intensa deshidratació per mitjans mecànics. S'obté seguint els mateixos principis bàsics que els emprats en la preparació del formatge de pasta premsada no cuita, però en aquest cas, i per accelerar el drenatge del líquid del dipòsit dels grànuls de quallada, l'escalfament del dipòsit s'intensifica a una temperatura d'entre 52 i 55 °C. A aquesta fase se l'anomena reescalfament i dura de 30 a 60 minuts. L'augment de temperatura, en el cas de les pastes cuites també causa una selecció microbiana, disminueix l'activitat del quall residual en el formatge i pot incrementar l'activitat d'alguns enzims endògens de la llet (plasmina). Aquest procés permet que el formatge que s'obté tingui uns extractes secs molt elevats, fet que afavoreix que es guardin durant un a llarg període.
Són els formatges més madurats, de grans dimensions, com el parmesà italià, l'emmental suís, el bergkäse alemany, el beaufort francès o el cheddar anglès. A causa de la seva llarga i intensa curació pateixen altres fermentacions, a més de la làctica, que són causants del seu tall, textura, forats, sabors i aromes tan característiques. La seva zona d'origen se circumscriu als Alps i les seves valls circumdants. Són formatges d'origen camperol, produït en les altes zones de pasturatge d'estiu (Alpages) on es munyien els grans ramats de vaques i s'elaboraven grans peces que podien madurar més d'un any sense problemes. Amb ells s'elaboren plats formatgers tan famosos com la fondue, la raclette o l'aligot, en què el formatge fos o gratinat és l'ingredient principal.
Ha dos tipus de formatge de pasta premsada cuita:
* formatges de pasta oberta i de grans dimensions (65 a 110 kg) del tipus emmental: forats de 15 a 25 mm que es reparteixen a la massa, i que es deuen a la fermentació de l'àcid propiònic durant la seva estada en cellers a una temperatura d'entre 18 i 22 °C.
* formatges tancats de format reduït (25 a 55 kg) del tipus comté, que tenen poques obertures, de diàmetre petit (8 a 10 mm). La fermentació de l'àcid propiònic és inhibida pels freds soterranis frescos de maduració entre 10 i 14 °C.
A Catalunya seria un exemple el Terrós de la Formatgeria Mas d'Alba.

## Galeria d'imatges

* Comté
* Emmentaler
* Bergkäse
* Cheddar

## Referències

* ↑ «Terrós de la Formatgeria Mas d'Alba». Arxivat de l'original el 2013-10-15. [Consulta: 14 febrer 2012].
# Fènies

* Per a altres significats, vegeu «Fànies».
Fànies o Fènies (en llatí Phanias o Phaenias, en grec antic Φανίας, Φαινίας), les dues formes del nom les dona Suides, fou un filòsof peripatètic nascut a Eresos a Lesbos, deixeble d'Aristòtil i contemporani i amic de Teofrast.
Va ser un escriptor destacat sobre molts temes filosòfics, i encara que no va fundar una escola pròpia, va escriure sobre tots els temes de l'escola peripatètica, especialment sobre lògica, física, història i literatura. Va ser, sens dubte, el deixeble d'Aristòtil més destacat després de Teofrast.

## Obres
### Sobre lògica

Sobre lògica va escriure algunes obres sobre les que hi ha molt poca informació, probablement perquè eren paràfrasis i comentaris de les obres d'Aristòtil que van quedar eclipsades per les obres mateixes del seu mestre. Alguns autors posteriors diuen que Fènies va escriure imitant Aristòtil. Alexandre d'Afrodísies cita una obra de Fènies sobre el món de les idees. Ateneu de Naucratis cita una obra seva, πρὸς τοὺς σοφιστάς (Sobre els sofistes), on fa una crítica sobre determinats músics.

### Sobre ciències naturals

Sobre ciències naturals va escriure τὰ φυτυξά, o τὰ περὶ φυτω̂ν (Sobre la cura de les plantes o sobre les plantes), que també menciona Ateneu de Naucratis] i que relaciona amb una obra del mateix tema de Teofrast, i s'ha suposat que en podria ser un suplement. Els fragments que cita Ateneu donen una idea del contingut de l'obra i de l'estil de Fènies, i sembla que va posar especial atenció en les plantes de jardí, que estaven en relació amb l'home. L'estil segueix l'exactitud de les definicions d'Aristòtil.

### Sobre història

Fènies va escriure molt sobre aquest tema. Plutarc en parla i el cita com una autoritat. Va escriure una crònica de la seva ciutat sota el títol Πρυτάνεις ̓Ερέσιο (Els pritans d'Eresos), que també podria ser una història general de Grècia escrita en relació amb els pritans que havien governat Eresos, ordenada per anys, ja que la major part de les cites conservades es refereixen a un fet cronològic concret. També es va ocupar d'una història sobre els tirans de Sicília (περὶ τω̂ν ἐν Σικελίᾳ τυράννων, Sobre els tirans de Sicília), i un altre (Τυράννων ἀναίρεσις ἐκ τυμωρίας, Sobre matar els tirans per revenja), que tractava més a fons aquest tema, del que en parlava Aristòtil a la Política.

### Sobre literatura

Es mencionen dues obres de Fènies sobre història de la literatura, una titulada Περὶ ποιητω̂ν (Sobre els poetes), de la que parla Ateneu de Nàucratis i on sembla que va parlava de músics i humoristes atenesos, i una altra, Περὶ τω̂ν Σωκρατικω̂ν (Sobre els filòsofs socràtics), que en fa menció Diògenes Laerci.

## Referències

* ↑ Phanias or Phaenias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol.III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 236-237
# Félix Sánchez

Félix Sánchez (Nova York, 30 d'agost de 1977) és un atleta dominicà, campió olímpic en l'any 2004 en la disciplina de 400 metres tanques.
Fill de dominicans que van emigrar als Estats Units d'Amèrica i encara que nascut a Nova York, es va criar a Califòrnia.
Podia competir com nord-americà, però va decidir fer-ho com dominicà quan va acabar sisè en les proves classificatòries dels EUA de 1999 i no va aconseguir plaça per al Mundial de Sevilla. Va participar representant a la República Dominicana als Jocs Panamericans de Winnipeg l'any 1999 i als Jocs Olímpics de Sydney 2000.
Sempre representant a la República Dominicana, va guanyar els mundials d'atletisme del 2001 i del 2003 en la disciplina dels 400 metres tanques, assolint trencar la ratxa victoriosa dels Estats Units, que durava dues dècades des que Edwin Moses va triomfar als Jocs Olímpics de Los Angeles 1984.
El seu major triomf va esdevenir el 28 d'agost de 2004 quan va guanyar a Atenes la primera medalla d'or olímpica de la història de la República Dominicana.
Estava invicte des de juliol de 2001 i només una lesió a la cama esquerra faltant 200 metres pel final de la penúltima competició de la Lliga Daurada Europea del 2004, a Brussel·les, li va fer perdre la seva ratxa de 43 victòries.
Des de llavors el futur de la seva carrera ha estat incert. Després de dos anys d'absències a les pistes, va tornar a aparèixer encara que no amb la qualitat dels anys anteriors a la lesió. Als Panamericans de Rio 2007, després de trobar-se en la primera posició, va xocar amb l'última tanca, va perdre l'equilibri i amb això valuosos segons, quedant quart.
Al mundial d'Osaka, Japó, a l'agost del 2007, va quedar segon amb un temps de 48.01s.
Després d'aquesta participació, sembla que es troba totalment recuperat i participarà en als Jocs Olímpics de Pequín 2008.
L'Estadi Olímpic de Santo Domingo s'anomena Félix Sánchez en honor seu. Anteriorment es deia Estadi Olímpic Juan Pablo Duarte.
Al mateix estadi també se celebra una competició anual denominada "Grand Prix Félix Sánchez".

## Enllaços externs

* www.iaaf.org - Félix Sánchez (anglès)