OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grolla d'oro

La Grolla d'oro (després anomenada Premio Saint Vincent-Grolle d’oro) va ser un premi cinematogràfic italià, que va tenir lloc a Sent-Vincent, promogut per la regió autònoma Vall d'Aosta i organitzat pel Casino de la Vallée.

## Història

El guardó va ser fundat el 1953 per alguns dels crítics de cinema més autoritzats, amb l'objectiu de promocionar el cinema italià.
En més de 50 anys, foren premiats a Sent-Vincent actors destacats de l'escena del cinema italià com Gina Lollobrigida, Marcello Mastroianni, Gian Maria Volonté, Andrea Checchi, Vittorio Gassman, Nino Manfredi, Enrico Maria Salerno, Peppino De Filippo, Anna Magnani, Alberto Sordi, Paolo Villaggio, Alida Valli, Monica Vitti, Valeria Moriconi, i directors de la talla de Federico Fellini, Michelangelo Antonioni, Bernardo Bertolucci, Luchino Visconti, Pier Paolo Pasolini, Ettore Scola i Ermanno Olmi.
A l'edició de 1994, sota la direcció artística de Felice Laudadio (que se l'havia contractat el 1990 per mantenir-la durant dotze anys fins al 2001), el Premi Grolla d'Oro va canviar el seu nom pel de Premi Sant -Vincent. per il cinema italiano, però el premi l'objecte del premi continua sent una grolla d'or. La 52a i darrera edició va tenir lloc l'any 2006.

### Telegrolle

L'any 2001 neix el "Telegrolle", amb premis de ficció televisiva i telenovel·les.

## Reconeixements

* Grolla d'oro al millor director
* Grolla d'oro a la millor actriu
* Grolla d'oro al millor actor
* Grolla d'oro a la millor actriu revelació
* Grolla d'oro al millor actor novell
* Grolla d'oro al millor productor
* Grolla d'oro al millor director novell
* Grolla d'oro al millor guió
* Grolla d'oro a la millor fotografia
* Grolla d'oro a la millor música
* Grolla d'oro a la carrera

## Notes

* ↑ P. Luigi Berbotto, Berbotto Pier Luigi. Le mille e una valle. Viaggio in Valle d'Aosta. L'AMBARADAN, 2005.
* ↑ Silvio D'Amico. Enciclopedia dello spettacolo. Unedi-Unione editoriale, 1975.
* ↑ Fusco, Maria Pia «Saranno Grolle d'oro vero, parola di Costanzo e Sordi». La Repubblica, 5 avril 1989.
* ↑ Maria Pia Fusco «Saranno Grolle d'oro vero, parola di Costanzo e Sordi». , 05-04-1989 [Consulta: 19 març 2012].
* ↑ cinecitta.com

## Vegeu també

* Globo d'oro
* Ciak d'oro
# Liutberga

Liutberga (m. h. 870), també anomenada Liutbirg i Liutbirga, va ser una influent monja saxona del segle viii, que va acabar la seva vida com anacoreta en un monestir de Wendhausen (o Windenhausen), prop de Hildesheim (antiga Saxònia). És venerada com a santa per diverses confessions cristianes.
La seva vida proporciona dades d'experiències femenines de la religió en l'Imperi Carolingi del segle ix i també certa vista interna sobre els convents otonians com Gandersheim i Quedlinburg. Liutberga proporcionava un nou model de santedat, la de majordoma eficient. La seva festa se celebra el 28 de febrer.

## Biografia

L'autor de la Vita Liutbergae fou un monjo de Halberstadt que pretenia haver-la conegut personalment encara que el manuscrit que es conserva és més tardà.
Liutberga va destacar primer pel seu talent i intel·ligència amb Gisla. Gisla, la filla major del comte saxó Hesse, era vídua d'Unwan. Tenia un fill petit i havia de viatjar molt per supervisar els seus territoris. Va conèixer la jove Liutberga a un convent i, veient-ne el talent i intel·ligència, la va endur amb ella perquè fos la seva ajudant.
Liutberga era de la regió de Solzgau (Baviera). Gisla la va portar a la seva casa i sempre la va tractar com una filla. Quan Gisla viatjava per fundar esglésies o per altres afers, Liutberga també hi anava. Liutberga va demostrar ésser honrada, treballadora, molt generosa amb les almoines, pietosa i preocupada pels malalts i pels moribunds: l'anomenaven "mare dels pobres". Durant el dia, Liutberga supervisava la casa i les finques de la seva patrona mentre que a la nit es retirava a orar.
En morir, Gisla va fer hereu el seu fill Bernhard, urgint-li que ajudés a restaurar l'església, preocupar-se per les seves germanes i per Liutberga com si en fos una altra. Liutberga va viure durant un temps amb Bernhard i va tenir cura de la seva casa i la seva família, deixant temps per a acudir a l'església i pregar.
Quan es va fer gran, li van permetre retirar-se al convent de Wendhausen, que havia estat fundat per una de les filles de Gisla. S'hi tancà en una cel·la a la vora de l'església, retirada com a eremita. Però molts nobles hi anaven per demanar-ne consell i li portaven les seves filles perquè n'aprenguessin.
Dejunava, resava i ajudava qualsevol necessitat que acudís a ella. Abats i bisbes es van adonar de les seves virtuts i li confiaven l'educació de les joves en temes religiosos, així com en la costura i les labors tèxtils. Es deia que podia predir el futur. Morí al voltant de l'any 870 i se li va donar un enterrament d'honor a l'església.

## Referències

* 1 2 3 «LaBarge, Margaret Wade, "The Mould for Medieval Women", Women in Medieval Life, chap. 2, Hamish Hamilton, 1986». Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ Pertz G. H. Medieval Sourcebook: The Life of St. Liutberga, 9th Century, trans.
* ↑ Pertz G. H. Medieval Sourcebook: The Life of St. Liutberga, 9th Century, trans. Jo Ann McNamara.
# Soldàtskoie (Gorxétxnoie)

* Per a altres significats, vegeu «Soldàtskoie».
Soldàtskoie (en rus: Солдатское) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 307 habitants. Pertany al districte rural de Gorxétxnoie.

## Referències

* ↑ «Petrovka». GeoNames. [Consulta: 1r desembre 2018].
# José Antonio Fernández Vega

José Antonio Fernández Vega (Llanes, 1891 - Màlaga, 18 de maig de 1942) va ser un metge i polític asturià, Governador Civil de la província de Màlaga durant el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar lloc al començament de la Guerra Civil Espanyola.

## Biografia

Casat i amb sis fills, José Antonio Fernández Vega era militant d'Izquierda Republicana i Governador Civil de Lugo des de les eleccions de febrer de 1936. Va romandre en aquest lloc fins a juny del mateix any, quan va ser nomenat Governador Civil de Màlaga. En aquesta ciutat va haver de fer front a l'aixecament militar i a les milícies que van prendre el poder després del fracàs de l'aixecament.
A mitjan setembre de 1936 va ser destituït del seu càrrec pel Ministre de la Governació, Ángel Galarza Gago, a causa d'uns rumors que l'acusaven d'haver-se apropiat de fons públics. Torna llavors a Astúries amb la seva família, on s'ocupa el càrrec de director de l'hospital de Llanes durant un mes fins que és destituït per generar desconfiança entre els dirigents del Front Popular, segons un informe de la Guàrdia Civil de 1941. Surt llavors cap a França, però en mancar de recursos, torna a Espanya, i és nomenat Metge de la Sotssecretaria d'Armament a Barcelona fins a la caiguda de Catalunya, quan es veu obligat a exiliar-se de nou a França.
Acollit en un camp de concentració francès, va ser detingut per la Gestapo el 10 de juny de 1940 al costat d'altres personalitats com Lluís Companys o José Villalba Riquelme, i és enviat a Espanya juntament amb l'ex alcalde de Bilbao Ernesto Ercoreca Régil. És llavors traslladat a la Presó Provincial de Màlaga per ser jutjat sobre la base de les llistes que proporciona la mateixa presó provincial segons les quals van ser detingudes en el seu nom 371 persones de les quals 275 van ser executades mitjançant "saques".
En la seva defensa, Fernández Vega va al·legar que mai va saber res de les saques fins una vegada dutes a terme i que, en la mesura de les seves possibilitats, va rescatar un gran nombre de detinguts, inclosos militars i sacerdots, als quals va proporcionar passaports i va ajudar a escapar de la ciutat. Va ser condemnat a mort i afusellat al cementiri de San Rafael, on roman el seu cos en una fossa comuna.

## Bibliografia

* Candeira Mosquera, Francisco. O Condado na IIª República (1931-1939). Ponteareas: Egasur, 1999. ISBN 84-930739-0-3.
* Ramos Hitos, Joan «José Antonio Fernández Vega, gobernador civil de Málaga (junio a septiembre de 1936)». Jábega, 90, 2002, pàg. 108-121 [Consulta: 20 gener 2013].
* Rocha Novoa, Mónica «José Antonio Fernández-Vega de la Vega». Pregón, 14, 2004.
# Pere de Canal

Pere de Canal (Bolvir, 1650 - ?) fou veguer de Cerdanya i defensor de Puigcerdà en 1707 enfront de l'exèrcit francès que, derrotat, es retirà a la vila de Llívia.

## Bibliografia

* Sebastià Bosom i Isern; Martí Solé i Irla; Manuel Calvo. Carrers i places de Puigcerdà: una passejada per la seva història. Puigcerdà: l'Ajuntament, 1998
# Raúl González

«Raúl González» té aquests significats:
* Raúl González Gutiérrez (1970-), un handbolista espanyol
* Raúl González Blanco (1977-), un futbolista espanyol
# Lo Chambon (Ardecha)

Le Chambon és un municipi francès situat al departament de l'Ardecha i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2017 tenia 46 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Chambon era de 54 persones. Hi havia 34 famílies de les quals 19 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 11 dones vivint soles), 11 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 96 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 59 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 93 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 32 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 11 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a quatre n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 13 eren actives i 16 eren inactives. De les 13 persones actives 12 estaven ocupades (9 homes i 3 dones) i 1 aturada (1 home). De les 16 persones inactives 8 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Chambon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Chambon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Gurri

El riu Gurri és un afluent per la dreta del riu Ter.
Neix a Seva, a tocar del límit provincial de Barcelona i Girona, als vessants del Matagalls, i baixa cap a la plana de Vic, on travessa els termes municipals de Taradell, Malla, i Vic, on rep el seu afluent més important, el Mèder. Segueix el seu curs travessant el terme de Gurb, i aboca les aigües a Roda de Ter.
El seu nom podria ser originari del mot proto-basc «gorri», vermell, atès el color vermellós que tenen les seves aigües en bona part del traçat.
Destaquen al seu curs alt les runes del molí del Sors, i el pont del Sors, també conegut com a «Pont d'en Gatus», per haver estat durant molt temps l'allotjament d'un rodamon que sempre anava envoltat de gats. A l'alçada de Vic es troba un altre pont destacable, el del Bruguer.
Des del 2012, entre Roda de Ter i Vic hi ha un eix senderista i ciclable.

## Referències

* ↑ «Gurri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ruta del Gurri». La ruta del Ter. Consorci del Ter. [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ 324cat. «Vic, Gurb, Masies de Roda i Roda de Ter quedaran units per un nou itinerari que resseguirà el riu Gurri», 16-03-2012. [Consulta: 7 març 2020].

## Enllaços externs

* Costa, Josep Maria «Tempesta i crescuda dels rius Gurri i Ter | Galeria de fotos». Nació Digital — Osona, 10-08-2019 [Consulta: 7 març 2020].
# Lilà

Els lilàs o lileres són plantes amb flor del gènere Syringa, de la família de les oleàcies.

## Característiques

El gènere és originari d'Euràsia i compta amb unes 20 espècies.
Les espècies del gènere Syringa són arbustives o petits arbres. Les fulles tenen una disposició oposada o en algun cas en verticils de 3 fulles. Normalment les fulles són en forma de cor però hi ha espècies com Syringa laciniata o S. pinnatifolia amb fulles pinnades. Les flors són de color blanc, rosades o porpres i tenen quatre pètals. Els fruits són secs.
A la península Ibèrica els lilàs formaven part de la flora del paleolític (segons anàlisis pol·líniques de sediments antics) però es van extingir posteriorment.
Algunes espècies són molt utilitzades en jardineria per la seva florida espectacular a la primavera i la fragància que desprenen.
És tradicional sembrar els fesols o mongetes a partir de la florida dels lilàs que es fa amb una temperatura mitjana que supera els 10 °C.

## Taxonomia

* Syringa afghanica
* Syringa emodi- lilà de l'Himalaia
* Syringa josikaea
* Syringa komarowii (sinònim S. reflexa)
* Syringa laciniata - lilà de fulla tallada
* Syringa mairei
* Syringa meyeri
* Syringa oblata
* Syringa persica - lilà de Pèrsia
* Syringa pinetorum
* Syringa pinnatifolia
* Syringa protolaciniata
* Syringa pubescens (sin. S. julianae, S. patula)
* Syringa reticulata (sin. S. pekinensis) - lilà del Japó
* Syringa spontanea
* Syringa sweginzowii
* Syringa tibetica
* Syringa tomentella
* Syringa villosa
* Syringa vulgaris - Lilà comú, arbre de Sant Josep, josepet, lilà blanc, lilera
* Syringa wardii
* Syringa wolfii
* Syringa yunnanensis- Lilà de Yunnan

## Referències

* ↑ «Termcat - Noms de plantes». Arxivat de l'original el 2010-02-15. [Consulta: 29 agost 2010].

## Enllaços externs

* Flora Europaea: Syringa
* Flora of China: Syringa
* Flora of Pakistan: Syringa
# Soldàtskoie (Rakítnoie)

* Per a altres significats, vegeu «Soldàtskoie».
Soldàtskoie - Солдатское (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2021 tenia 718 habitants. Pertany al districte (raion) de Rakítnoie.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования муниципального района "Ракитянский район" Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Aleksandrovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 9 gener 2022].
# Juan Carlos Etxegoien Juanarena Xamar

Juan Carlos Etxegoien Juanarena Xamar (casa Xamarrena de Garralda, Navarra, 27 de novembre de 1956), és professor i escriptor navarrès en euskera. És més conegut com Xamar, una derivació del nom del caseriu Xamarrena, on va néixer.
Va estudiar Magisteri i ha treballat principalment com a professor d'una ikastola. Va participar en la creació de l'associació Zenbat Gara de Bilbao, destinada a impulsar la llengua basca a la capital biscaïna i és membre de la fundació cultural Euskokultur.
Ha escrit diversos llibres sobre la història de l'euskera i també ha publicat noves teories sobre el problema de les llengües, especialment els plantejaments ecolinguístics de José María Sánchez Carrión Txepetx, que en 1987 va publicar un llibre de gran importància segons Xamar: Un futuro para nuestro pasado. Claves de la recuperación del Euskara y teoría social de las lenguas.
La seva obra més conegut és Orhipean una obra didàctica sobre la història, geografia, costums, escrita originàriament en basc i que posteriorment va ser traduïda al castellà, amb dues edicions: Desde el Orhy. Conocer el país del euskara (1996) i Orhypean. El país del euskara(2005); a l'anglès, Orhypean. The Country of Basque (2006), al francès, Orhypean. Lepays de la langue basque (2010) i al català, Orhypean. El pais de la llengua basca (2012)
En 2009 es va publicar ascos: su lengua a través de la historia la versió en castellà d'Euskara Jendea, una aproximació a l'evolució de la llengua dels bascos a través de la història.

## Obra

* Orhipean: Gure herria ezagutzen (1992, Pamiela)
* 1898, Garralda (1998, Pablo Mandazen Fundazioa)
* Orekan: Herri eta Hizkuntzen ekologiaz (2001, Pamiela
* Euskara jendea: Gure hizkuntzaren historia, gure historiaren hizkuntza (2006, Pamiela)
* Euskara Jendea: Gure hizkuntzaren historia, gure historiaren hizkuntza. Dokumentalak. 6 DVD. (2013, Ibaizabal Mendebalde elkartea - Zenbat Gara elkartea)
* Etxea. Ondarea, Historia, Mintzoa (2016, Pamiela - Erroa)
* Etxera bidean (2018, Pamiela - Erroa), Premi Euskadi d'assaig

## Referències

* ↑ Nor da Nor.
* ↑ Entrevista en El Diario Vasco, 4 de enero de 2009 consultado el 21 de mayo de 2017

## Enllaços externs

* Juan Carlos Etxegoien Juanarena Xamar en Auñamendi Eusko Entziklopedia Arxivat 2017-02-20 a Wayback Machine.
* Xamar en Pamiela argitaletxea Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
# Percusión

Percusión és una pel·lícula espanyola d'intriga del 1983 dirigida per Josetxo San Mateo, amb guió de Pepón Coromina i protagonitzada pel músic britànic Kevin Ayers.

## Sinopsi

Un dibuixant de còmics estrany i paranoic, amant de la bateria, i que viu totes les històries que dibuixa a través d'un personatge que ha dibuixat i que acaba amb desdoblament de personalitat, es troba dessagnant-se a la banyera de casa seva amb els canells tallats. Aleshores fa un repàs a la seva vida íntima i social, des de les tenses relacions amb la seva esposa a la seva caiguda en el món de la beguda i de les drogues i l'admiració que desperta entre el jovent.

## Repartiment

* Kevin Ayers
* Mercè Sampietro
* Myriam De Maeztu
* José Manuel Cervino
* Ricardo Franco
* Antonio Gamero
* Santiago Ramos
* Carlos Tena
* Enrique San Francisco

## Producció

Es tracta de l'opera prima de Josetxo San Mateo, qui va proposar Kevin Ayers fer de protagonista després d'un concert a Barcelona, tot i que inicialment havia pensat que el protagonista fos Miguel Ríos. Fou rodada en quatre setmanes a Madrid i produïda per Fígaro Films de Barcelona. La música és del propi Ayers, però inicialment havia de ser de King Crimson.

## Referències

* ↑ Josecho San Mateo, 'técnicamente satisfecho' de 'Percusión', su primera película, El País, 7 de febrer de 1983
* ↑ San Mateo estrena "Percusión" y ayuda Sacristán como director, El País, 21 de febrer de 1983

## Enllaços externs

* "Percusión" de Josecho Sanmateo, 1983, recull d'hemeroteca a l'Institut del Teatre
# Regne de Frígia

El regne de Frígia va ser un territori del centre de l'Àsia Menor. Els frigis van establir aquest regne quan es va enfonsar l'Imperi Hitita cap a la meitat del segle xiii aC. El territori era el que havia estat el centre dels dominis hitites, el Regne d'Hatti. Els frigis, cap al final del segon mil·lenni, es van barrejar amb els muskhi, un dels pobles de procedència desconeguda que van provocar la desaparició de l'Imperi Hitita. La unificació dels frigis i els muskhi es va produir probablement a mans del rei muskhi Mita, que es pot identificar amb Mides I, ben conegut per la tradició grega.
Els frigis van establir un regne a l'Àsia Menor central amb capital a Gòrdion, regne que va subsistir fins que els cimmeris i els escites el van destruir al segle vii aC i la major part va passar a Lídia. Finalment va passar a Pèrsia el 546 aC i va ser una satrapia, la Satrapia de Frígia. Modernament se suposa que el frigis eren els ancestres dels georgians.
La gorra frígia, un barret característic d'aquest poble, es encara símbol de llibertat.
La regió de Mísia es va dir llavors Frígia Hel·lespòntica però no era la Frígia pròpia.

## Reis de la dinastia Tantàlida

* Tàntal (Tantalos) que va regnar cap al 1300 aC
* Teufront sobre el 1300 aC
* Tèlef
* Tarhont
* Mígdon circa el 1200 aC
* Curtios
* Desconegut
* Gòrdios I
* Mides I
* Gòrdios II
* Mides II
* Gòrdios III cap a la meitat del segle viii aC
* Mides III 738 aC - 695 aC
* Gòrdios IV 695 aC - 670 aC
* Mides IV sobre l'any 670 aC
* destrucció del regne pels cimmeris segle vii aC
* a Lídia 626 aC - 590 aC
* Mides V potser del 590 aC - al 570 aC
* Gòrdios V aproximadament del 570 aC al 546 aC
* a Pèrsia l'any 546 aC

## Sàtrapes perses de la Frígia Helespòntica o Dascilios

* Artabazos I (Irdumazda) cap al 480 aC - fins potser el 450 aC
* Farnabazos I (Parnadumazda) entre el 450 aC i el 430 aC aproximadament
* Farnaces (Parnaka) potser des del 430 aC fins al 420 aC
* Farnabazos II segurament del 420 aC al 387 aC
* Ariobarzanes (Arayabardumazda) del 387 aC al 363 aC
* Artabazos II del 363 aC al 353 aC (de Bactriana segurament del 328 aC al 320 aC)
* Arsites sobre el 353 aC al 333 aC
* Conquerit per Alexandre el Gran de Macedònia l'any 333 aC

## Sàtrapes macedonis

* Cales del 333 aC al 331 aC
* Demarc del 331 aC al 323 aC
* Lleonat del 323 aC al 322 aC
* Èumenes de Càrdia el diàdoc del 322 aC al 321 aC
* Arrideu del 321 aC al 318 aC
* Ptolemeu del 318 aC al 313 aC
* Fènix de Ténedos del 313 aC al 309 aC
* d'Antígon rei de Sardes del 305 aC al 301 aC
* a Seleuc I Nicàtor el 301 aC
* als Selèucides des del 301 aC al 190 aC
* a Pèrgam l'any 190 aC

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 429-430. ISBN 8437619181.
* ↑ Smith, William (ed.). «Phrygia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 agost 2022].
# Llista de metges de l'antiguitat
## Alexandria

* Adamanti (415).

## Antiga grècia

* Ablabi (metge) (segle ii).
* Acumen (segle v aC).
* Acèsies (segle iv aC).
* Andreas (metge)
* Agatòtic (segle iv o V).
* Agnòdice (IV o III aC).
* Andró (metge)
* Andrònic (metge)
* Antígenes (metge del segle III aC)
* Antígenes (metge del segle II)
* Antígon (metge)
* Antíoc (metge)
* Antípater (metge)
* Hipòcrates
* Ptolemeu el metge
# Gurovka

Gurovka (en rus: Гуровка) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 86 habitants. Pertany al districte rural de Fatej.

## Referències

* ↑ «Прогноз погоды в д. Бригадирово (Курская область)». Arxivat de l'original el 2013-09-25. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Lilí

Lilí (original: Lili) és una pel·lícula musical estatunidenca de Charles Walters amb Leslie Caron i Mel Ferrer, estrenada el 1953 i doblada al català.

## Argument

Lili Daurier (Leslie Caron), una jove òrfena de 16 anys, busca feina, i fracassa en un parc d'atraccions d'una ciutat francesa. La seva ingenuïtat i el seu imaginari d'adolescent la fan encapritxar-se de Marc el màgic, un faldiller (Jean-Pierre Aumont), i la sòcia del seu espectacle no és altra que la seva esposa Rosalie (Zsa Zsa Gabor).
Havent perdut la seva feina, sense allotjament i enamorada, Lili prova de suïcidar-se. En aquest moment intervé Paul Berthalet, un marionetista, ex-ballarí esguerrat (Mel Ferrer), que es trobava a prop del lloc del drama. Els crits de la marioneta atreuen l'atenció de Lili i deixa la seva intenció mòrbida. Llavors comença un diàleg entre Lili i els quatre personatges d'aquest teatre guinyol que esdevindrà un dels espectacles més cotitzats del parc d'atraccions.

## Repartiment

* Leslie Caron: Lili Daurier
* Mel Ferrer: Paul Berthalet
* Jean-Pierre Aumont: Marc
* Zsa Zsa Gabor: Rosalie
* Kurt Kasznar: Jacquot
* Amanda Blake: Peach Lips
* Alex Gerry: el propietari del magatzem
* Ralph Dumke: Mr. Corvier
* Wilton Graff: Mr. Tonit
* George Baxter: Mr. Enrique

## Al voltant de la pel·lícula

* Una bonica història d'amor en versió conte per nens i comèdia musical, on Leslie Caron balla amb Jean-Pierre Aumont, Zsa Zsa Gabor i Mel Ferrer.
* Leslie Caron hi interpreta igualment la famosa cançó Hi-Lili, Hi-Lo.

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar a la millor banda sonora per Bronislau Kaper
* BAFTA a la millor actriu per Leslie Caron
* Globus d'Or al millor guió per Helen Deutsch

### Nominacions

* Oscar al millor director per Charles Walters
* Oscar a la millor actriu per Leslie Caron
* Oscar a la millor direcció artística per Cedric Gibbons, Paul Groesse, Edward B. Willis, Arthur Krams
* Oscar al millor guió adaptat per Helen Deutsch
* Oscar a la millor fotografia per Robert H. Planck
* BAFTA a la millor pel·lícula
* Festival Internacional de Cinema de Cannes millor director per Charles Walters

## Referències

* ↑ Lilí