OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1049 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1049 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 5 de març de 1996. Després de reafirmar la Resolució 1040 (1996) pel que fa a Burundi, el Consell va demanar acabar amb la violència al país i discutir les preparacions per una conferència sobre la seguretat en la regió dels Grans Llacs d'Àfrica.
La resolució va començar donant la benvinguda als esforços del president Sylvestre Ntibantunganya i del Primer Ministre de Burundi Antoine Nduwayo per calmar la situació al país. El Consell ha estat constituït pel genocidi de Ruanda i la violència i incitació a l'odi ètnic per les estacions de ràdio. Es va observar que la Comissió d'Investigació, establerta a la Resolució 1012 (1995), va informar a les Nacions Unides que la seguretat no era suficient. Tots els interessats en Burundi haurien de fer esforços per desactivar la crisi i promoure el diàleg.
El Consell de Seguretat va condemnar la violència contra civils, refugiats i personal d'assistència humanitària i els assassinats de funcionaris governamentals a Burundi. Tots els implicats en Burundi havien d'abstenir-se de violència o incitació a practicar-la o intentar derrocar el govern de forma inconstitucional. En canvi, es va instar a que es duguessin a terme negociacions serioses. El Secretari General Boutros Boutros-Ghali va demanar un informe sobre la possible creació d'una estació de ràdio per promoure la reconciliació i el diàleg. Es va demanar la cooperació internacional pel que fa a l'assistència humanitària i la reforma militar i judicial a Burundi.
Es va recordar a Burundi la seva responsabilitat de proporcionar seguretat a la Comissió d'Investigació i de cooperar amb totes les parts. Es va demanar a l'Organització de la Unitat Africana que augmentés la mida de la seva missió d'observació al país. Mentrestant es va demanar al secretari general que demanés accelerar els preparatius per convocar una conferència regional sobre la pau, la seguretat i el desenvolupament a la regió dels Grans Llacs i posteriorment se li va demanar que informés al Consell abans de l'1 de maig de 1996 sobre la situació a Burundi i dels avenços en la implementació de la resolució actual.

## Referències

* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 32–33. United Nations, Office of Public Information, 1996, p. 43.
* ↑ Nafziger, E. Wayne; Stewart, Frances; Väyrynen, Raimo; Queen Elizabeth House; World Institute for Development Economics Research. War, hunger, and displacement: the origins of humanitarian emergencies. Oxford University Press, 2000, p. 152. ISBN 978-0-19-829740-6.
* ↑ Daley, Patricia O. Gender & genocide in Burundi: the search for spaces of peace in the Great Lakes Region. James Currey, 2008, p. 195. ISBN 978-9970-02-725-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Guerra Civil de Burundi

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1329 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1329 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de novembre de 2000. Després de recordar les resolucions 827 (1993) i 955 (1994), el Consell va ampliar les cambres d'apel·lació del Tribunal Penal Internacional per a Ruanda i el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (TPIY) i va proposar l'elecció de dos jutges addicionals al TPIR i va establir un grup de jutges ad litem al TPIY.
El Consell de Seguretat va continuar convençut hi havia persones eren responsables de les violacions del dret internacional humanitari a Ruanda i l'antiga Iugoslàvia. Prenent nota dels progressos realitzats per millorar els procediments dels dos tribunals, també va insistir en la necessitat que tots dos realitzessin judicis al més aviat possible. Els tribunals havien preferit jutjar líders civils, militars i paramilitars sobre actors menors.
Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va establir un grup de magistrats ad litem al TPII i va ampliar les cambres d'apel·lacions al TPIR i al TPIY. Dos jutges addicionals també serien nomenats al TPIR per fer front a la seva creixent càrrega de treball. Es va demanar al secretari general Kofi Annan que preparés les eleccions dels dos jutges addicionals del TPIR i dels 27 magistrats ad lítem al TPII.
Es va instar a tots els països a cooperar amb els dos tribunals i va donar la benvinguda a la cooperació ja presentada. Finalment, es va demanar al secretari general que presentés un informe sobre la data de finalització de la jurisdicció temporal del TPII.

## Referències

* ↑ «Security Council decides to establish pool of ad litem judges in former Yugoslavia tribunal». United Nations, 30-11-2000.
* ↑ van den Herik, Larissa J. The contribution of the Rwanda Tribunal to the development of international law. Martinus Nijhoff Publishers, 2005, p. 45. ISBN 978-90-04-14580-1.
* ↑ Lattimer, Mark; Sands, Philippe. Justice for crimes against humanity. Hart Publishing, 2003, p. 158. ISBN 978-1-84113-413-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Genocidi a Bòsnia
* Genocidi de Ruanda

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rheasilvia (cràter)

Rheasilvia, anomenat així per Rea Silvia, vestal que la mitologia considera mare de Ròmul i Rem- és un gran cràter d'impacte a l'asteroide (4) Vesta i el tret més notable d'aquest cos. Va ser descobert pel Hubble en 1997, però no va rebre el seu nom fins a l'arribada de la sonda Dawn el 2011.
Amb un diàmetre de 460 km és un dels majors cràters d'impacte del sistema solar, cobrint un 80% del diàmetre de Vesta i gairebé tot l'hemisferi sud d'aquest. Posseeix una sèrie d'escarpes al voltant de part del seu perímetre amb altures respecte al terreny circumdant de 8 km i 12 km i una muntanya central amb un diàmetre de gairebé 200 km i una altura de 23 km des de la seva base, cosa que la situa entre les muntanyes més altes conegudes; el fons del cràter, en canvi, està a 13 km de profunditat respecte al terreny circumdant.
Anàlisis espectroscòpiques realitzades amb ajuda del Hubble, que detecten traces d'olivina, mostren que l'impacte que va produir Rheasilvia va aconseguir penetrar l'escorça de Vesta fins a arribar fins i tot al seu mantell.
L'equador de Vesta mostra una sèrie de fractures concèntriques a Rheasilvia, que hom pensa van ser causades per l'impacte, i també s'espera detectar en les antípodes del cràter terreny d'aspecte peculiar causat per la seva formació; no obstant això, no es podrà comprovar fins que el pol nord d'aquest asteroide surta de la foscor causada per ser allí hivern en aquests moments [octubre 2011]. A més se superposa a un cràter encara més antic de 375 km de diàmetre que va destruir parcialment.
S'ha calculat que la formació de Rheasilvia va expulsar a l'espai l'1% de la massa de Vesta i que tant la família de Vesta com els asteroides de tipus V tenen el seu origen en aquest esdeveniment; el fet que cossos de 10 km de grandària hagen sobreviscut fins avui suggereix que l'impacte va tenir lloc fa com a molt mil milions d'anys.

## Referències

* ↑ Gazetteer of Planetary Nomenclature
* ↑ Hubble Reveals Huge Crater on the Surface of the Asteroid Vesta
* ↑ Thomas, P. C.; et al. «Vesta: Spin Pole, Size, and Shape from HST Images». Icarus, 128, 1, 1997, pàg. 88. Bibcode: 1997Icar..128...88T. DOI: 10.1006/icar.1997.5736.
* ↑ http://dawn.jpl.nasa.gov/multimedia/images/slide5_image.jpg
* ↑ Binzel, R. P.; et al. «Geologic Mapping of Vesta from 1994 Hubble Space Telescope Images». Icarus, 128, 1, 1997, pàg. 95. Bibcode: 1997Icar..128...95B. DOI: 10.1006/icar.1997.5734.
# Resolució 1359 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1359 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 29 de juny de 2001 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental, en particular la resolució 1108 (1997), el Consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 30 de novembre de 2001.
El Consell de Seguretat va reiterar el seu suport als esforços de la MINURSO i les Nacions Unides i els acords adoptats per Marroc i el Front Polisario per celebrar un referèndum lliure i just d'autodeterminació per al poble del Sàhara Occidental segons el Pla de Regularització. Va assenyalar propostes del Front Polisario per superar els obstacles entre les dues parts i també va tenir en compte un memoràndum per part d'Algèria.
En l'ampliació del mandat de la MINURSO, la resolució recolza els esforços del secretari general Kofi Annan de convidar a totes les parts a les converses per discutir un acord marc i negociar qualsevol canvi. Va subratllar que no s'hauria d'acordar res en general fins que s'hagués acordat tot entre les parts. Es va instar a les parts a resoldre el problema de les persones desaparegudes i alliberar els detinguts des de l'inici del conflicte en compliment del dret internacional humanitari.
Finalment, es va requerir al Secretari General que realitzés una avaluació al final del seu mandat actual i sobre el futur de la MINURSO.

## Vegeu també

* Zona Lliure
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 – 2002)

## Referències

* ↑ «Security Council extends MINURSO mandate to 30 November». United Nations, 29-06-2001.
* ↑ Fischer, Horst; McDonald, Avril; Dugard, John; Gasser, Hans-Peter; Greenwood, Christopher; Fenrick, William; Posse, Hortensia Gutierrez. Yearbook of International Humanitarian Law:, Volume 4; Volume 2001. Cambridge University Press, 2004, p. 308. ISBN 978-90-6704-169-0.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1351 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1351 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de maig de 2001. Després de considerar un informe del Secretari General Kofi Annan sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF) i reafirmant la Resolució 1308 (2000), el Consell va prorrogar el seu mandat durant sis mesos més fins al 30 de novembre de 2001.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin immediatament la Resolució 338 (1973) i demanaven al Secretari General que presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
L'informe del Secretari General, de conformitat amb la resolució anterior sobre la UNDOF, va dir que la situació entre Israel i Síria havia romàs tranquil·la i sense incidents greus, tot i que la situació a l'Orient Mitjà va romandre com a perillosa fins que s'arribés a un acord. Va assenyalar que ambdós bàndols havien cooperat amb UNDOF i també van ressaltar els perills dels camps de mines.

## Referències

* ↑ «Security Council extends UNDOF mandate for further six months». United Nations, 30-05-2001.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Disengagement Observer Force». United Nations, 18-05-2001.
* ↑ United Nations. Yearbook of the United Nations 2001, Volume 55. United Nations Publications, 2003, p. 463. ISBN 978-92-1-100897-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1357 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1357 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de juny de 2001. Després de recordar les resolucions anteriors relatives als conflictes a l'antiga Iugoslàvia, en particular a les resolucions 1031 (1995), 1035 (1995), 1088 (1996), 1103 (1997), 1107 (1997), 1144 (1997), 1168, 1174 (1998), 1184 (1998), 1247 (1999) i 1305 (2000), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Bòsnia i Hercegovina (UNMIBH) per un període que finalitzava el 21 de juny de 2002 i autoritzava als estats que participaven en la Força d'estabilització (SFOR) de l'OTAN a continuar fent-ho durant uns altres dotze mesos.
El Consell de Seguretat va subratllar la importància de l'acord de Dayton (Acord Marc general) i la importància que Croàcia, la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) i altres estats havien jugat el procés de pau a Bòsnia i Hercegovina. La situació continuava constituint una amenaça per a la pau i la seguretat i el Consell estava decidit a promoure una solució pacífica del conflicte.
Actuant amb el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va recordar a les autoritats de Bòsnia i Hercegovina i altres de la seva responsabilitat l'aplicació de l'Acord de Dayton. Va subratllar el paper de l'Alt Representant per a Bòsnia i Hercegovina de supervisar la seva implementació. També va concedir importància a la cooperació amb el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia.
El Consell de Seguretat va encomanar els països que participaven en la SFOR a continuar les seves operacions durant dotze mesos addicionals; s'ampliarà més enllà d'aquesta data si es justifica per la situació al país. També va autoritzar l'ús de mesures necessàries, inclòs l'ús de la força i defensa pròpia, per assegurar el compliment dels acords i la seguretat i la llibertat de moviment del personal de la SFOR. Al mateix temps, el mandat de la UNMIBH, que incloïa la International Police Task Force (IPTF), es va ampliar fins al 21 de juny de 2002. Es va instar als països a proporcionar formació, equips i suport a les forces de policia local a Bòsnia i Hercegovina i es va demanar al secretari general Kofi Annan que presentés informes a l'Alt Representant per a Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ «Council extends UNMIBH mandate to 21 June 2002». United Nations, 21-06-2001.
* ↑ «Security Council extends UN Mission in Bosnia and Herzegovina for one year». United Nations News Centre, 21-06-2001.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 135 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 135 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 27 de maig de 1960, després d'una reunió fallida entre els Caps d'Estat de França, la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques, el Regne Unit i els Estats Units, el Consell va recomanar que aquests governs busquessin solucions dels problemes internacionals existents mitjançant negociacions o altres mitjans pacífics, tal com es disposa a la Carta de les Nacions Unides. La resolució els va advocar a abstenir-se de l'ús de les amenaces de força, de buscar el desarmament d'acord amb la Resolució 1378 de l'Assemblea General de les Nacions Unides, a interrompre totes les proves d'armes nuclears i disposar-se de l'ajut del Consell i qualsevol dels altres òrgans apropiats de l'ONU per fer aquestes finalitats.
La resolució 135 va ser aprovada per nou vots contra cap; la República Popular de Polònia i la Unió Soviètica es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a la 200 (1953 - 1965)

## Enllaços externs

* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (pdf). Nacions Unides.
# Riera d'Alella

La riera d'Alella és un curs fluvial de la comarca del Maresme, que neix a Alella i desemboca al mar al Masnou.
La riera es forma al municipi d'Alella amb la unió de dues rieres: la Coma Clara i la Coma Fosca. Amb la seva unió formen la riera d'Alella, que desguassa al mar dins del terme municipal del Masnou.
Són tributaris de la riera d'Alella la Coma Clara i la Coma Fosca (o Abundosa) i els torrents de Rials i del Sistres. Al voltant de la riera d'Alella es van desenvolupar diverses masies amb molins fariners per aprofitar la força de l'aigua, com Can Sors (al terme d'Alella) i Can Teixidor (al Masnou).
La zona estigué habitada des d'antic. A Bell Resguard, a la banda limítrofa amb la riera d'Alella, unes excavacions entre els anys 1980 i 1986 deixaren al descobert restes ceràmiques de murs i paviments, possiblement corresponents a una vil·la de l'etapa republicana i amb llarga pervivència. A Can Teixidor es trobaren uns sitges romanes i també a la mateixa zona, als terrenys de Ca l'Antic, es feren evidents indicis d'una altra vil·la romana, també d'ampli abast cronològic. Des de l'època medieval els terrenys de la desembocadura de la riera d'Alella pertanyien al municipi i parròquia d'Alella. Al voltant, s'hi formà un veïnat de pescadors i masies anomenat Alella de Mar o les Cases de Mar. L'any 1840, el veïnat d'Alella de Mar se segregà d'Alella i s'incorporà al Masnou.

## Referències

* ↑ «Riera d'Alella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Descobreix Alella - Terme municipal». Ajuntament d'Alella.
* ↑ Asensio Ferrer, Àlex «Els molins de la riera d'Alella». XII Trobada d'Entitats de Recerca Local i Comarcal del Maresme. Dosrius, 2018.
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 34 i 57.
# Rima Draper

Rima Draper és una estructura geològica del tipus rima a la superfície de la Lluna, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 19.13 ° de latitud N i -23.39 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 244.16 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i fa referència al cràter Draper.

## Referències

* ↑ "Rima Draper". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Revolta de les Quintes

«Revolta de les Quintes» té aquests significats:
* Revolta de les Quintes (1870), revolta popular d'oposició en diversos pobles del pla de Barcelona.
* Revolta de les Quintes (1845), aixecament popular a Catalunya contra el sistema de lleva a l'exèrcit espanyol.
# Rhinosolea microlepidota

Rhinosolea microlepidota és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 2,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de les Illes Ryukyu.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Rodoguna

Rodoguna, princesa dels parts és una tragèdia en cinc actes i en vers de Pierre Corneille que va ser representada per primera vegada el 1645 i publicada el 1647. Va tenir un gran èxit i el mateix Corneille va considerar que era una de les seves millors peces teatrals.

## Argument

Cleòpatra, l'ambiciosa reina de Síria, esposa de Demetri Nicànor i mare d'Antíoc i Seleuc, està malalta de gelosia per la jove princesa Rodoguna, germana del rei dels parts. Aquesta gelosia la durà a matar Nicanor i a prometre la seva corona al fill que mati Rodoguna. No obstant això, no tindrà en compte que Antíoc i Seleuc estan enamorats de la princesa. Finalment, Cleòpatra es va suïcidar després de matar a Seleuc i d'intentar enverinar Antíoc i Rodoguna.
Aquesta peça tracta de les passions al voltant de la corona. Els joves prínceps, que havien viscut a Egipte durant el seu període educatiu, s'enfronten ara a la crueltat de la seva mare, massa ambiciosa, i disposada a no deixar que regni cap d'ells.

## Personatges

* Cleòpatra, reina de Síria, vídua de Demetri Nicànor.
* Seleuc, fill de Demetri i de Cleòpatra.
* Antíoc, fill de Demetri i de Cleòpatra.
* Rodoguna, germana de Fraates, rei dels parts.
* Timàgenes, preceptor dels dos prínceps.
* Orontes, ambaixador de Fraates.
* Laonice, germana de Timàgenes, confident de Cleòpatra.
L'acció passa a Seleucia, al palau reial.

## Traducció catalana

* Rodoguna. Tragèdies selectes. Traducció i presentació de Jordi Parramon i Blasco. Edicions de 1984. Barcelona, 2008
# Roland Dorcely

Roland Dorcely (Port-au-Prince, 1930- 2017) fou un pintor haitià.
Dorcely va exposar els seus treballs als Estats Units, França, Canadà i Colòmbia. Les seues obres es poden trobar al Museu d'Art Modern de París i al Museu d'Art Modern de la ciutat de Nova York.

## Referències

* Schutt-Ainé, Patricia; Staff of Librairie Au Service de la Culture. Haiti: A Basic Reference Book. Miami, Florida: Librairie Au Service de la Culture, 1994, p. 111. ISBN 978-0-9638599-0-7.

## Enllaços externs

* Breu biografia i imatges d'algunes obres de Roland Dorcely. Arxivat 2007-08-14 a Wayback Machine. (anglès)
# Rhytidium rugosum

Rhytidium rugosum és una espècie de molsa, l'única espècie del gènere monotípic Rhytidium, de la família Hylocomiaceae, present als Països Catalans.

## Característiques

Planta robusta de fins 10 centímetres de llarg. Forma tapissos extensos de color verd oliva, verd-brunenc o bru clar. Desenvolupa uns caulidis procumbents, pàl·lids 1 cop pinnats o bé irregularment ramificats. Els fil·lidis caulinars són imbricats, ovatolanceolats, gradualment acuminats, decurrents, còncaus amb plecs longitudinals i ondulacions transversals que li donen un aspecte arrugat. Aquesta forma irregular dels fil·lidis li facilita la conducció capil·lar de l'aigua. El nervi és simple i bifurcat a l'àpex, de 1/2 a 3/4 la longitud del fil·lidi. Els fil·lidis de les branques són ovatolanceolats, significativament més petits que els caulinars. És una planta dioica, rarament desenvolupa esporòfits i aquests presenten una càpsula horitzontal i corbada. L'opercle és de bec curt.

## Hàbitat

Molsa típica de sòls calcaris exposats en boscos esclarissats, poc innivats o de desgel primerenc de l'estatge montà i subalpí i és força sensible a la contaminació.

## Distribució

Espècie cosmopolita freqüent a zones temperades de l'Hemisferi nord i sud. A la conca mediterrània no es tan comú com a la resta d'Europa, tanmateix és molt comuna als Pirineus i alguns punts de la serralada Prelitoral. Al País Valencià també hi és present als Ports i al Penyagolosa però hi és molt menys abundant. A les Illes Balears no hi és present.
El nom del gènere Rhytidium deriva del grec rhytideus (arrugat) i fa referència als fil·lidis d'aspecte arrugat.

## Referències

* ↑ «Rhytidium rugosum (Ehrh. ex Hedw.) Kindb.». The Plant List. [Consulta: 7 abril 2019].
* 1 2 Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
* 1 2 3 Wolkmar Wirth; Ruprecht Düll; Xavier Llimona; Rosa María Ros; Olaf Werner. Guía de campo de los líquenes, musgos y hepáticas. Barcelona: Omega, 2004. ISBN 84-282-1266-X.
# Rossell (desambiguació)

«Rossell» té aquests significats:
* Rossell (moneda), moneda de billó emesa pels comtes de Rosselló
* Toponímia:
** Rossell, municipi de la comarca del Baix Maestrat
** Turó de Rossell, muntanya del terme municipal de Lloret de Mar
** Mas Rossell, diversos indrets
** Mas de Rossell (Senterada), masia del terme municipal de Senterada, Pallars Jussà
** Colonia Rossell y Rius, centre poblat de l'Uruguai ubicat al sud del departament de Durazno
* Biografies:
** Alejo Rossell y Rius, empresari, activista i filantrop uruguaià
** Jeroni Rossell i Montfar (Barcelona, 1677 - ?), monjo jerònim i escriptor
** Josep Rosell i Casablancas, escriptor sabadellenc
** Josep Rossell i Ramonet, religiós català
** Marià Rossell, primer alcalde del Masnou
** Marina Rossell i Figueras, cantant catalana
** Pere Rossell, cartògraf nat a Mallorca al segle XV
** Pere Màrtir Rossell i Vilar, veterinari i polític català
** Nicolau Rossell, frare dominicà mallorquí, inquisidor general i cardenal.

## Vegeu també

* Rosell