OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Suruç

Suruç o Saruç (anteriorment transcrit com Saruj o Sarudj de l'àrab surūj سروج que vol dir "sella de muntar", en ortografia turca moderna escrit Suruç, abans pronunciat com a Sıruğ; siríac: ܣܪܘܓ, Sĕrûḡ; nom clàssic Batnan o Batnae, en siríac ܒܛܢܢ, Baṭnān, en grec Βατναι, Batnai i en llatí Batnae) és una ciutat i un districte rural de la província de Şanlıurfa a Turquia, a la plana propera a la frontera de Síria, en l'antic Diyar Mudar, situada a 46 km de la ciutat de Şanlıurfa a la ruta entre Biredjik i Urfa (Şanlıurfa). El nom derivaria del que ja portava abans de l'islam i voldria dir "teixit" i referit a la fabricació de cadires de muntar activitat tradicional fins al segle xx. Es diu també que podria derivar de Serug (hebreu: שרוג, śərûḡ) besavi del profeta Abraham (Gènesi 11.20–23; Cròniques 1.26; Lluc 3.35). El 2007 la ciutat tenia 64.765 habitants i el districte 102.667.
Sota els romans l'emperador Constantí el Gran va posar la ciutat sota dependència d'Edessa (moderna Şanlıurfa). Al segle vi el bisbe siríac poeta i teòleg Jacob de Batnes va viure a la ciutat (va morir el 521). Va passar als omeies el 639, conquerida com la resta d'Al-Jazira per Iyad ibn Ghanm. Al segle x va passar als hamdànides, però posteriorment conquerida pels romans d'Orient. Al segle xi va estar en poder dels ortúquides i fou la capital de Sukman I fins que el 1098 fou ocupada per Balduí de Bouillon i els seus croats. Llavors era la seu d'un bisbat jacobita i va quedar integrada al comtat d'Edessa durant mig segle. L'ortúquida Najm al-Din Ilghazi I ibn Ortuk de Mardin va atacar la ciutat i també el governador turc de Mossul, Mawdud (després emir Kutb al-Din Mawdud), però fou finalment el seu pare Imad al-Din Zengi I qui la va ocupar el gener de 1145.
Al segle xiv Abu l-Fida la descriu ja en ruïnes probablement des de meitat del segle anterior amb els atacs mongols. Es va repoblar sota els otomans (des de 1517) i era un petit llogaret; a final del segle xix va esdevenir residència d'un caimacan. Al final de la I Guerra Mundial fou ocupada pels anglesos (1919) i pels francesos (1920). En la delimitació fronterera va quedar dins de Turquia, formant part de la Província de Diyarbakır, sent cap d'un districte.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 71
# Surveyor 1

Surveyor 1 va ser el primer mòdul de descens suau lunar del programa Surveyor de la National Aeronautics and Space Administration (NASA, Estats Units). Aquest mòdul de descens suau lunar va recollir dades sobre la superfície lunar que es necessitarien per als allunatges tripulats Apollo que van començar el 1969. L'aterratge suau i reeixit de Surveyor 1 a Oceanus Procellarum va ser la primera sonda espacial estatunidenca en aterrar un cos extraterrestre, que es va produir en el primer intent i només quatre mesos després del primer aterratge sobre la Lluna amb la sonda Luna 9 de la Unió Soviètica.
Surveyor 1 va ser llançat el 30 de maig de 1966, des de Cape Canaveral Air Force Station a Cap Canaveral, Florida, i va aterrar a la Lluna el 2 de juny de 1966. Surveyor 1 va transmetre 11.237 fotos de la superfície lunar cap a la Terra utilitzant una càmera de televisió i un sofisticat sistema de ràdio-telemetria.
El programa Surveyor va ser dirigit per la Jet Propulsion Laboratory, a Los Angeles County, California, però la sonda espacial completa va ser dissenyada i construïda per la Hughes Aircraft Company a El Segundo (Califòrnia).

## Referències

* ↑ «Surveyor 1». NASA Space Science Data Coordinated Archive, 26-08-2014. Arxivat de l'original el 2015-06-01. [Consulta: 1r juny 2015].

## Vegeu també

* Programa Surveyor
* Cronologia de l'exploració del sistema solar
* Luna 9

## Enllaços externs

* Surveyor 1 digitized panorama with color photometric target, from Surveyor Digitization Project
* Surveyor 1: 50 Years Later a YouTube
* Details of Surveyor 1 launch, and also more on the Surveyor program
* Surveyor I images at Lunar and Planetary Institute
# Luis Vaes de Torres

Luis Vaes de Torres (c. 1565 - 1610/1613?) va ser un mariner i explorador espanyol o portuguès. Va ser el primer navegant europeu que va passar per l'estret situat entre Austràlia i Nova Guinea, que posteriorment s'anomenà estret de Torres en honor seu.
La Corona espanyola va organitzar tres viatges entre 1565 i 1605, intentant descobrir la mítica Terra Australis Incognita, un continent situat cap al sud de l'oceà Pacífic. Les dues primeres, manades per Álvaro de Mendaña, van fracassar en aquest intent, tot i que van descobrir les illes Salomó, Guadalcanal, Les Marqueses i altres. En el segon viatge va morir Mendaña i el pilot major, Pedro Fernández de Quirós, va portar l'expedició de tornada a Mèxic. Curiosament van donar el nom a les illes Salomó perquè les van identificar amb la mítica Ofir, on el rei hebreu Salomó d'Israel enviava les seves naus a la recerca d'or, tot i que no n'hi van trobar.
Luis Vaes de Torres, del que res se sap fins aleshores, va participar com a segon al comandament en la tercera expedició. Aquesta va salpar amb tres naus del port d'El Callao el 1605 a les ordres de Pedro Fernández de Quirós i va descobrir una de les illes de l'arxipèlag de les Noves Hèbrides, a la qual va anomenar Austrialia de l'Esperit Sant, barrejant les paraules Austral, en al·lusió a la mítica Terra Australis i Àustria, en honor de la casa regnant a Espanya.
Tot i que dues de les naus, una manada per Luis Vaes de Torres i l'altra per Diego de Prado y Tovar, s'havien separat de l'expedició en una tempesta, Quirós va posar rumb de tornada a Amèrica, desitjós de comunicar el seu descobriment. Vaes va prendre el comandament en veure que no tornava Quirós i va seguir l'exploració. Va descobrir que Austrialia de l'Esperit Sant era una illa, de manera que va seguir buscant el continent i va arribar a Nova Guinea, ja coneguda. Va explorar la costa sud sense saber que a unes milles més al sud tenia el continent que buscava. Va arribar a observar la costa australiana, però no se'n va refiar i va seguir endavant. Al final, els expedicionaris, cansats, van arribar a Ternate i van prendre rumb a les Filipines (l'1 de maig de 1607), arribant a Manila el 22 de maig. Allà Vaes de Torres va enviar un informe a la Corona espanyola, narrant el seu viatge.

## Vegeu també

* Yñigo Ortiz de Retez
* Álvaro de Mendaña y Neira
* Pedro Fernández de Quirós
* Ruy López de Villalobos

## Bibliografia

* Estense, M. (2006) Terra Australis Incognita: The Spanish Quest for the Mysterious Great South Land. Allen & Unwin, Austràlia. ISBN 978 1741750546
# Karl Burger

Karl Schumm Burger (26 de desembre de 1883 - 3 d'octubre de 1959) fou un futbolista alemany de la dècada de 1910.
Fou 11 cops internacional amb la selecció alemanya amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Sportfreunde Stuttgart, Schwaben Augsburg i Fürth.

## Referències

* ↑ «Karl Burger». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 21 octubre 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 22 octubre 2018].
* ↑ «German Soccer Personalities». abseits-soccer.com. Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Karl Burger a National-Football-Teams.com (anglès)
# Comitè Internacional d'Hoquei sobre patins

El Comitè Internacional d'Hoquei sobre patins (en francès: Comité International de Rink Hockey, CIRH) és l'òrgan de govern específic per a l'hoquei sobre patins de la Federació Internacional de Patinatge (FIRS). A Europa, el Comitè Europeu d'Hoquei sobre patins (CERH) és qui organitza i regula les competicions, fent les funcions del CIRH a nivell continental.

## Vegeu també

* Federació Internacional de Patinatge
* Comitè Europeu d'Hoquei sobre patins

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del CIRH Arxivat 2012-09-05 a Wayback Machine.
* Antigua Pàgina oficial del CIRH
# Amfibologia

L'amfibologia (del grec, compost per ἀμϕίβολία (amfibolia) = «ambigüitat», «incertesa», i λόγος (logós)= «discurs») és, en lògica, una fal·làcia verbal que es produeix per l'ambigüitat en l'estructura gramatical de la frase.
Per exemple:
    No s'hauria de permetre conduir els adolescents. Els carrers s'estan tornant massa perillosos.
De la frase anterior es pot interpretar que els adolescents no han de conduir perquè estan en perill, o bé que no han de conduir perquè són els causants del perill.
O bé:
    Es ven gos. Menjarà qualsevol cosa. Li agraden especialment els nens.
Es dona freqüentment en poesia, pel canvi de l'ordre natural de les paraules a causa de la mètrica. Per exemple, Marlowe a Edward II:
    Edwardum occidere nolite timere bonum est. (5.4.8-11)
Depenent de com el lector puntuï la línia, pot ser interpretada com a la sentència de mort d'Edward o com un clam a salvar la seva vida: No tingueu por de matar el rei, és bo que mori o bé no mateu el rei, és bo témer el pitjor.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 8 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Andreu Ponsirenas Martorell

Andreu Ponsirenas Martorell (Badalona, 1919 - 2011) fou dirigent esportiu vinculat al basquetbol.
Va ser un dels fundadors del Centre Parroquial Sant Josep de Badalona el 1942, i va crear la seva secció de bàsquet, en la qual va jugar durant dos anys. Després, va passar a desenvolupar tasques d'entrenador i dirigent fins a arribar a la presidència del club. Va presidir la Federació Catalana de Basquetbol entre el 18 de desembre de 1973, quan va ser elegit com a candidat únic proposat pels clubs, i el 1979, quan el va substituir Pere Sust. Durant els sis anys que va ser president també va ser membre de la junta directiva de la Federació Espanyola. Rebé la medalla Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1995.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Arnau, E. 70 anys de bàsquet a Catalunya. Barcelona: Ronsel, 1989.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1989.
# Casa Torrents i Marquès

La Casa Torrents i Marquès és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge unifamiliar entre mitgeres en una parcel·la que va de carrer a carrer.
L'edifici es compon de plata baixa i dos pisos sota coberta plana de la que sobresurt una torratxa. Consta de tres crugies perpendiculars a la façana, amb vestíbul i escala principal central. L'escala secundària dona accés a les plantes superiors i terrat.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. Els forjats són de bigues de fusta i revoltó o llata i rajola.
La façana està formada per tres eixos verticals. El portal central és de mig punt i els laterals són d'arc rebaixat, tots adovellats. Els pisos presenten tres balcons amb llinda per planta, amb obertura i volada decreixent. El coronament està format per una cornisa simple i barana de terrat llisa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Torrents i Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Jebel Ali

El Port de Jebel Ali o Mina Jebel Ali (àrab: ميناء جبل علي, Mīnāʾ Jabal ʿAlī, literalment ‘Port de la Muntanya d'Alí’) és un port de l'emirat de Dubai, als Emirats Àrabs Units. Es troba 35 km al sud-oest de Dubai i fou construït a partir de 1976 amb un poblet annex construït el 1977 que inicialment va servir com a residència dels treballadors que construïen el port. La construcció es va acabar el 1979. La vila és encara reduïda, però el port és el port artificial més gran del món, amb una intensa activitat comercial i industrial. És una de les tres obres de l'home que es poden veure des de l'espai juntament amb la Gran Muralla i la Presa Hoover. El port concedeix facilitats per a l'atracament dels vaixells de guerra americans. El 1985 es va establir la Zona Franca de Jebel Ali, base del desenvolupament de l'emirat. S'hi ha construït també un gran aeroport internacional. El 1991 fou unit funcionalment al Port Rashid per formar la Dubai Ports Authority que administra els dos ports.

## Referències

* ↑ Brunn, Stanley D. Engineering Earth: The Impacts of Megaengineering Projects (en anglès). Springer, 2011, p. 541. ISBN 9048199204.
* ↑ The Report: Dubai 2008 (en anglès). Oxford Business Group, 2008, p. 163. ISBN 1902339053.
# Creu des Blanquer

La Creu des Blanquer és una creu de terme situada a Llucmajor, Mallorca, al camí de Llucmajor al Santuari de Nostra Senyora de Gràcia.
Possiblement fou bastida a finals del segle xv. L'alçada total és de 3,43 m i està composta per una graonada circular de quatre graons, un fust, un capitell de secció octogonal i una creu grega, de braços rectes amb terminacions en punta.
El capitell està dividit en dos cossos:
La creu grega, decorada amb motius circulars i traçaria entre els braços, presenta a l'anvers a Crist crucificat, mentre que al revers a la Mare de Déu amb el nin baix un dosser i sobre una mitja lluna.

## Referències

* ↑ Amorós, M. «Creu des Blanquer». Creus de terme de Llucmajor. Arxivat de l'original el 20 de juny 2013. [Consulta: 19 setembre 2012].
# Abderítids

Els abderítids (Abderitidae) són una família extinta de marsupials trobats per Florentino Ameghino a formacions del Terciari de la Patagònia. Simpson (1945) els considera una subfamília dels cenolèstids, mentre que McKenna i Bell (1997) i Dumont et al. (2000) els mantenen com a família pròpia.

## Classificació

* Família Abderitidae Ameghino, 1889
** Gènere Pitheculites Ameghino, 1902
*** Pitheculites minimus Ameghino, 1902 [=Eomanodon multitubercularis Ameghino, 1902b; Micrabderites williamsi Simpson, 1932]
*** Pitheculites chenche Dumont i Bown, 1997
*** Pitheculites torhi Marshall, 1990
** Gènere Abderites Ameghino, 1887
*** A. meridionalis Ameghino, 1887
*** A. crispus Ameghino, 1902
*** A. pristinus Marshall, 1976

## Referències

* Simpson, G. (1945). The principles of Classification and a classification of Mammals. Bull. of the American Museum of Natural History, vol:85, Nova York.
# Karl Bruno Steindel

Karl Bruno Steindel (Zwickau, 29 d'agost de 1866 - Santa Monica, 4 de maig de 1949), fou un violoncel·lista estatunidenc d'origen alemany.

## Biografia

Provenia d'una família musical, amb el seu pare Albin Steindel com a director de música a la seva ciutat de Zwickau. Bruno Steindel va estudiar inicialment violí i després va passar a violoncel amb el seu pare. El seu nebot H. Max Steindel també era violoncel·lista, que va servir 40 temporades 1912-1942 com a violoncel principal de la Simfònica de Saint Louis amb Max Zach. Des del 1886-1891, Bruno Steindel va ser violoncel principal de la Filharmònica de Berlín. Theodor Thomas va escoltar Steindel a Berlín i el va convèncer de anar a Chicago el setembre de 1891 per a la temporada inicial de lOrquestra de Chicago. Bruno Steindel va ser violoncel principal a Chicago durant 27 temporades amb Theodor Thomas i després Frederick Stock. Bruno Steindel també va fer gires a la dècada de 1910 amb grups de cambra.
Bruno Steindel va renunciar a la Simfònica de Chicago el 1918. Segons l'article del New York Times, Bruno Steindel havia estat acusat de ser pro-alemany, durant aquest període emocionalment intens dels Estats Units que van entrar a la Primera Guerra Mundial contra Alemanya. L'article afirma que la dona de Steindel, Matilda (que havia estat en una institució mental de Wisconsin), es va suïcidar després de la renúncia de Bruno Steindel. Després de la Chicago Symphony, Steindel va ser el violoncel principal de la Chicago Grand Opera durant una temporada. Durant la gira amb la Simfònica de Chicago, Bruno Steindel va patir una pèrdua quan el violoncel Carlo Bergonzi va ser destruït en un accident ferroviari al març de 1895 108. Bruno Steindel va tocar més tard un violoncel Amati. Als anys vint, Steindel va fer una gira amb el trio Aolian, dirigit per Richard Czerwonky (1886-1949), concertista de la Simfònica de Minneapolis 1910-1918, i Moses (o Moissaye) Boguslawaski (1887-1944), piano. Bruno Steindel va morir a Los Angeles. Angeles, Califòrnia, el 1949.

## Referències

* 1 2 page 6. Bruno Steindel Noted Cellist. Waterloo Evening Courier. Waterloo, Iowa. abril 1, 1911.
* ↑ page 3. Concert Wins High Approval. Daily Free Press. Carbondale, Illinois. desembre 9, 1919.
* ↑ page 15. Musician's Wife a Suicide. New York Times. New York. March 7, 1921.
* ↑ page 58. Brilliant Music Festival. Winnipeg Free Press. Winnipeg, Manitoba. February 7, 1920.
# Consorci per al Desenvolupament Econòmic de les Illes Balears

El Consorci per al Desenvolupament Econòmic de les Illes Balears és un consorci (un ens públic) que depèn de la Conselleria de Comerç, Indústria i Energia. Va ser creat al 13 de maig del 2000 mitjançant el decret 74/2000 pel vicepresident i conseller d'Economia, Comerç i Indústria, Pere Sampol Mas i el president Francesc Antich Oliver. Mitjançant el Decret 82/2004, de 23 de setembre, es van fer una sèrie de modificacions de l'anterior decret (74/2000) sota la direcció del Partit Popular de Balears al Govern de les Illes Balears, essent Josep Juan Cardona conseller de Comerç, Indústria i Energia, i Jaume Matas Palou, president del govern. Això és publicà al BOIB Num. 135 de dia 28 de setembre de 2004.
Alguns dels seus objectius són:
* Afavorir la competitivitat, impulsant millores en els processos productius, en la qualitat i en les estratègies de promoció, per tal de reforçar les capacitats de negoci i la internacionalització dels sectors preferencials.
* Acompanya les iniciatives sectorials en la promoció dels seus productes a fires i actes de presentació.
* Promoure Plans Estratègics de Treball per a adequar la capacitat i el potencial de les empreses Balears als reptes de l'Europa del 2007.
* Reforçar i ampliar el posicionament empresarial de la indústria en els mercats de referència.
* Millorar el teixit productiu mitjançant ajuts directes previstos en els Decrets de Subvencions específiques a la iniciativa i a la millora contínua de les empreses.
* Actuar d'observatori de l'evolució de la indústria a les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Decret 74/2000, de 28 d'abril, pel qual s'aproven els Estatuts del Consorci per al Desenvolupament Econòmic de les Illes Balears (BOCAIB Núm 060 de 2000) PDF
* ↑ Decret 82/2004, de 23 de setembre, pel qual es modifica el Decret 74/2000 PDF

## Vegeu també

* Cas CDEIB

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2006-08-20 a Wayback Machine.
# Mas Vicenç (Vilaür)

Mas Vicenç és un mas del municipi de Vilaür (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat a l'est del nucli urbà de la població de Vilaür, a poca distància d'aquest i a la zona coneguda com el barri del Puig. Fa cantonada entre el carrer de Dalt i la travessera de Dalt.

## Descripció

És un mas de planta irregular format per diverses construccions adossades, força modificat a través del temps. La casa té la coberta de teula a dues vessants asimètrica i està distribuïda en planta baixa i dos pisos. La façana principal està orientada ponent, amb un petit recinte enjardinat al davant, delimitat per un dels edificis annexos del conjunt, probablement bastit al segle xix. S'hi accedeix des del carrer lateral a través d'un portal rectangular bastit amb carreus i llinda plana. Tant el portal com les finestres són rectangulars, estan emmarcades amb pedra i tenen les llindes gravades. La inscripció més antiga apareix a llinda de la porta d'accés i correspon a l'any 1555.
Al pis, la finestra central té gravada la inscripció "BALTAZAR GENER RECTOR DE VILAUR 1700" i l'emblema de la família, una G dins d'un cercle. L'obertura del costat, "NOS FECIT". A la façana nord es conserva l'antic forn de planta circular bastit amb pedra, actualment amb una construcció annexa adossada de maons. Hi ha dues finestres amb les llindes gravades amb l'any 1703 i l'emblema dels Gener altre cop. A la banda nord de la casa hi ha un edifici annex de planta rectangular, amb la coberta de dues aigües i dos pisos d'alçada. Presenta obertures rectangulars allindanades bastides en pedra, i destaca una galeria d'arcs de mig punt, a la planta superior de la façana sud. Una gran porta amb el coronament ondulat dona accés des del carrer de Dalt a l'interior de la finca.
L'obra és de paredat i amb carreus ben escairats a les cantonades.

## Història

Encara que les transformacions experimentades per la masia al llarg dels anys fan difícil establir amb certesa el seu origen, la seva tipologia i les diverses inscripcions que figuren a les façanes d'aquest mas, permeten situar el moment inicial de la seva construcció en el segle xvi. La inscripció més antiga apareix a llinda de la porta d'accés de la façana de ponent, i correspon a l'any 1555. Posteriorment va patir diverses modificacions tal com ho testimonien les altres dates que figuren a diverses obertures de les façanes de llevant i de migdia són: 1688, 1700, 1703...
Un període important d'intervenció va ser el corresponent als darrers anys del segle xvii i principis del segle xviii, quan Balthasar Gener, antic rector de Vilaür vers la fi del segle xvii, hi promogué diferents obres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas Vidal (Viladrau)

Mas Vidal és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta gairebé quadrada (17x18), coberta a tres vessants amb el carener principal perpendicular a la façana situada a migdia. Es troba adossada a la muntanya formant un talús amb pendent direcció S. Consta en la major part, de planta, dos pisos i golfes. Hi ha dos grans vessants en direcció E i O, el tercer és el cos de porxos adossat a migdia. En el sector de ponent hi ha annexada una capella semisubterrània sota uns jardins, i en el llevant, la caseta dels masovers. A la façana principal s'observa un ampli (4m. ample) cos de porxos adossat a l'antiga façana, amb sis arcs rebaixats per planta, dels quals els superiors són més petits, i sis òculs apaisats a les golfes. La planta presenta dues finestres i dos portals d'arc apuntat, el central amb inscripció i data a la dovella central. A l'angle S-E hi ha un rellotge de sol esgrafiat. La façana E presenta dues finestres a la planta, tres finestres amb ampit motllurat, i un portal rectangular (entrada masovers); quatre portals (un amb balcó) i una finestra al segon pis; quatre finestretes i un portalet a les golfes. Per la façana O s'accedeix directament al segon mitjançant un terraple que conté, adossat a la casa, la capella subterrània amb portalet adovellat d accés. Aquesta façana presenta dues finestres al primer pis, cinc finestres i un portalet al segon, i quatre finestres a les golfes. A tocar de l'angle S-O de la casa, hi ha adossat al llarg de tota la façana un cos de 2x3m, que sembla els sanitaris construïts posteriorment. En el sector NO sobre el segon pis, hi ha una espadanya amb campanetes i llinda datada.

## Història

Antic mas que probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340, segons consta en els documents de l'època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període de pestes, on consta un tal "Montserrat Puig Alia Masvidall". Els actuals propietaris del mas mantenen la cognominació d'origen.

## Referències

* 1 2 «Mas Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].