OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Successió d'estats

La successió d'estats és una teoria i una pràctica de les relacions internacionals que té a veure amb el reconeixement i l'acceptació d'un nou estat sobirà per part d'altres estats, basant-se en la relació històrica entre el nou estat i un d'anterior. Té els seus orígens en la diplomàcia del segle XIX.
De manera resumida, si un estat A és considerat el successor d'un estat B, significa que A assumeix tots els drets i obligacions que tenia B a la comunitat internacional, incloent-hi la pertinença a organitzacions internacionals, la responsabilitat de pagar el deute extern, etc.
Un exemple de successió d'estats és la situació que es va produir immediatament després de la dissolució de la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques (URSS) el 1991. Com que representava el 51% del pes demogràfic i el 77% del territori de l'URSS, la Federació Russa va ser declarada el seu estat successor i va conservar el lloc de l'URSS al Consell de Seguretat de l'ONU i les altres organitzacions internacionals. Les ambaixades soviètiques d'arreu del món també es van convertir en ambaixades russes.
Les Nacions Unides van tractar de manera molt diferent la petició de Sèrbia i Montenegro de ser reconeguda com a estat successor de Iugoslàvia (amb el nom de «República Federal de Iugoslàvia» en lloc del de «República Federal Socialista de Iugoslàvia»). Tanmateix, en aquest cas, les dues repúbliques restants constituïen una minoria de la població i el territori de l'antiga federació, per la qual cosa l'ONU no va permetre a la nova federació assistir a l'Assemblea General de les Nacions Unides amb el nom de «Iugoslàvia». Durant una dècada, el nou estat va ser conegut amb el nom forçat d'«Antiga República Federal de Iugoslàvia».

## Referències

* ↑ Buhler, Konrad G. State Succession and Membership in International Organizations (en anglès). Volume 38. Martinus Nijhoff Publishers, 2001, p. 164. ISBN 9789041115539.
# Quint Minnió

Quint Minnió (Quintus Mynnio, Μυννίων) fou un grec d'Esmirna favorable als romans, que va conspirar contra el rei Mitridates VI Eupator l'any 86 aC durant la primera guerra mitridàtica (88 aC fins a [84 aC]). La conspiració fou descoberta per la traïció d'un dels implicats, i Minió fou detingut i executat.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Zorita (Càceres)

* Per al municipi dels Ports, vegeu Sorita.
Zorita és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 1970 | 1925 | 1859 | 1816 | 1792 | 1768 | 1731 |

## Enllaços externs

* Pàgina web de Zorita i del seu pantà (Sierra Brava) Arxivat 2010-10-05 a Wayback Machine.
* Fotografia esfèrica en alta resolució
# Comunitat de comunes Arc Sud Bretanya

La Comunitat de comunes Arc Sud Bretanya (en bretó Kumuniezh kumunioù Gwareg Kreisteiz Breizh) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió Bretanya, al País de Vannes. Té una extensió de 352,88 kilòmetres quadrats i una població de 25.811 habitants (2006). Va sorgir de la fusió de les comunitats de comunes de País de La Roche-Bernard i del País de Muzillac l'1 de gener de 2011.

## Composició

Agrupa 12 comunes :
* Ambon
* Arzal
* Billiers
* Damgan
* Le Guerno
* Marzan
* Muzillac
* Nivillac
* Noyal-Muzillac
* Péaule
* La Roche-Bernard
* Saint-Dolay

## Referències

* ↑ Article del Télégramme del 20 d'abril de 2009

## Vegeu també

* Intercomunalitats de Morbihan

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes Arc Sud Bretanya
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Tildenville

Tildenville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 513 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tildenville tenia 513 habitants, 169 habitatges, i 129 famílies. La densitat de població era de 565,9 habitants/km².
Dels 169 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,4% hi vivien parelles casades, en un 30,8% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,4% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 5,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 38.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.500 $ mentre que les dones 20.893 $. La renda per capita de la població era d'11.488 $. Entorn del 10,5% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tildenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tildenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Houssine Kharja

Houssine Kharja (Poissy, 9 de novembre de 1982) és un exfutbolista marroquí que jugava com a centrecampista. Va ser internacional amb la selecció de futbol del Marroc.

## Trajectòria
### Sporting CP, Ternana Calcio i AS Roma

Va començar la seva carrera com a juvenil al Paris SG, on hi va estar dos anys fins que l'Sporting CP el fa fitxar quan només tenía 18 anys, tot i que no va arribar a jugar cap partit amb l'equip portugués. La temporada 2001-2002 va fitxar pel Ternana Calcio on hi va estar 4 anys, sent un dels jugadors més importants de l'equip jugant 119 partits i marcant 9 gols. A la temporada 2005-2006 se'n va anar cedit a l'AS Roma on només va jugar 12 partits i va marcar 1 gol.

### Piacenza Football Club i Siena

Després del seu retorn al Ternana Calcio on no va jugar cap partit el Piacenza FC obté els seus servicis. Va jugar 17 partits i va marcar 2 gols. Al mercat d'hivern de l'any 2008 se'n va cedit al Siena amb una opció de compra. En la segona part de la temporada va jugar 15 partits i va marcar 3 gols, al final de la temporada el seu equip va fer efectiva l'opció de compra que tenia estant una temporada més a l'equip. A la temporada 2008-2009 va jugar 36 partits i va marcar 5 gols.

### Genoa

Després de fer una bona temporada al Siena el Genoa es va interessar per ell i el va fitxar a la seva primera temporada al Genoa va jugar 11 partits i va marcar quatre gols, un d'ells a la Lliga de Campions de la UEFA. A la seva segona temporada a l'equip va jugar 16 partits i va marcar 1 gol.

### Inter de Milà

Al mercat d'hivern de l'any 2011 Kharja se'n va cedit al Inter de Milà. On, al final de temporada, va aconseguir el seu primer títol la Coppa Italia, va jugar 20 partits com a neroazzurri i va marcar dos gols.

### Fiorentina ACF

A la temporada 2011-2012 va fitxar per l'ACF Fiorentina.

## Internacional

Amb la selecció de futbol del Marroc ha jugat 65 partits i ha marcat 9 gols. Va ser el màxim golejador de la Copa d'Àfrica de Nacions 2012, tot i que la seva selecció no va passar de la primera ronda.
# Joseph Serchuk

Joseph Serchuk (Chełm, 1919 - Tel-Aviv, 6 de novembre de 1993) va ser el líder d'una unitat partisana jueva a la zona de Lublin de la Polònia ocupada durant la Segona Guerra Mundial. Després de la guerra, va testificar en els judicis dels nazis i va rebre un reconeixement especial per part de l'Estat d'Israel.
Després que els seus pares i altres familiars fossin assassinats al gueto el 1941, Joseph i els seus germans David van ser portats a camp d'extermini de Sobibor. Després d'un dia al campament, va fugir amb el seu germà al bosc més proper i, juntament amb altres fugitius va fundar el nucli del grup partisà. Durant la guerra, el grup estava dirigit per jueus que havien fugit dels guetos propers i del camp d'extermini de Sobibor. El grup també incloïa l'escriptor de postguerra Dov Freiberg.
Després de la guerra, Joseph va participar en la localització de criminals de guerra nazis fugits a Europa, i va servir com a testimoni als Judicis de Nuremberg. Després va tornar a Polònia i va demanar per emigrar a Israel, però la seva petició va ser rebutjada.
El 1950 obtingué un passaport i se'n va anar a Israel. Immediatament a l'arribada a Israel va ser reclutat com a soldat a l'exèrcit. Després del servei es va casar, es va establir a Yad Eliyahu de Tel-Aviv i va obrir un negoci.
Amb els anys, Serchuk va anar a Europa diverses vegades a declarar en els judicis de criminals de guerra nazis. En una, el judici de l'Oberscharführer Hugo Raschendorfer, va ser l'únic testimoni de l'acusació. Després, Raschendorfer va ser declarat culpable i condemnat a cadena perpètua, Serchuk va ser guardonat amb el premi especial del Departament d'Investigació de Crims Nazis de la Policia d'Israel.
El 1967 Levi Eshkol, el primer ministre israelià, li va donar la Medalla de lluitadors contra el nazisme i el 1968 va rebre, a més, la Medalla dels Combatents de l'Estat.
Va veure la creació i l'enfortiment de l'exèrcit israelià, de l'Estat d'Israel i la de la taxa de natalitat jueva - la seva venjança contra els nazis que havien matat tots els seus familiars.
Serchuk va morir a 1993 de Tel-Aviv als 74 anys. Es va casar i va tenir nou fills i més d'un centenar de nets i besnets.

## Vegeu també

* Dov Freiberg, per sobreviure Sobibor, Nova York, 2007.

## Enllaços externs

* Sobre Oberscharführer Hugo Raschendorfer i la seva sentència Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Dov Freiberg. To Survive Sobibor. Gefen, 2007, p. 301–377, 319–322. ISBN 978-9652293886.
# Socuéllamos

Socuéllamos és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-la Manxa. Està situat a la comarca de la Mancha Alta, a 120 km de Ciudad Real. Té una superfície de 370,69 km² i una població de 12918 habitants (cens de 2006). El codi postal és 13630. Limita al nord amb Pedro Muñoz i Mota del Cuervo (Conca); a l'est amb Las Mesas (Conca) i Villarrobledo (Albacete); al sud, amb Alhambra (Ciudad Real); i a l'oest amb Tomelloso (Ciudad Real).

## Fills il·lustres

* Fernando de Mena, metge de Felip II.
* Juan de Magdalena, sacerdot i historiador, 1694.
* José de Homa y Haro, ministreo del Reial Consell d'Hacienda, 1774.
* Saturnino Medina Caballero, metge.
* Antonio de Mendoza, descobridor.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Socuéllamos
# Elena Sánchez Caballero

Elena Sánchez Caballero (Madrid, 25 de desembre de 1957) és una periodista espanyola. Llicenciada en periodisme per la Universitat Complutense de Madrid. Va començar la seva activitat professional a l'Agència EFE el 1982. No obstant això, pràcticament tota la seva trajectòria l'ha desenvolupat en Televisió Espanyola.
Va ingressar en l'Ens públic el 1984, fent-se càrrec de diferents informacions esportives. Entre 1986 i 1987 es va posar al capdavant de les càmeres a Buenos días, el primer programa informatiu matinal en la televisió espanyola.
Després d'un breu pas pel programa La tarde, va entrar a formar part, el 1987, de l'equip de Telediario, on va romandre fins a setembre de 1996. Durant aquesta etapa va compartir plató amb professionals com Luis Mariñas, Pedro Piqueras, Luis de Benito o Ramon Pellicer.
La nit de cap d'any de 1991 va formar part del trio de presentadors de Telepasión española amb Constantino Romero i Joaquín Prat.
El 1996 se li va assignar la presentació d'informatius al Canal 24 horas. El 2004 va tornar al Telediario i es va fer càrrec de la seva tercera edició, tasca que compatibilitzava amb el programa Crónicas. El 2006 va deixar el Telediario per substituir Pedro Piqueras en la presentació i direcció del programa de debat Enfoque, en pantalla fins a 2007.
El març de 2008 va ser nomenada defensora de l'espectador, l'oient i l'usuari de mitjans interactius de RTVE i es fa càrrec de la direcció i presentació de l'espai RTVE responde, a través del que es dona contestació a les demandes i preguntes dels espectadors.
L'abril de 2015 passa a presentar l'espai gastronòmic Al punto.

## Referències

* ↑ «La 2 estrena «Crónicas», un repaso quincenal a la actualidad». Diario ABC, 11-10-2004.
* ↑ «Elena Sánchez conducirá 'Enfoque' en sustitución de Pedro Piqueras». El País, 19-01-2006.
* ↑ «Nuevo estreno gastronómico en TVE con ‘Al punto’». Noticias de Navarra. Zeroa Multimedia [Navarra], 12-04-2015 [Consulta: 12 abril 2015]. Arxivat 2015-08-10 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-08-10. [Consulta: 2 abril 2016].
# Complex de Castells de Vílnius

El Complex de Castells de Vílnius (en lituà: Vilniaus pilių kompleksas) és un grup d'estructures culturals i històriques del marge esquerre dle riu Neris, prop de la seva confluència amb el riu Vilnia, a Vílnius, la capital de Lituània. Els edificis, que es van desenvolupar entre els segles X i XVIII, van ser una de les principals estructures de defensa de Lituània.
El complex consta de tres castells: el superior, l'inferior, i el tort (lituà: Kreivoji pilis). El castell tort va ser incendiat pels Cavallers Teutònics el 1390 i mai va ser reconstruït.

## Referències

* ↑ http://www.lnm.lt/index.php?option=com_content&task=view&id=45&Itemid=78
* ↑ Dr. Albinas KUNCEVIČIUS,. «Lietuvos pilys ir jų panaudojimo kultūriniam turizmui galimybės» (en lituà). Universitat de Vílnius.

## Enllaços externs

* Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Valdovų rūmų radiniai Arxivat 2006-08-28 a Wayback Machine.
* Zamek Górny w Wilnie, Radzima.org
* 3D model of Gediminas Tower Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Castell
* Història de Lituània
# Albellatge de dues espigues

L'albellatge de dues espigues (Andropogon distachyos), és una espècie de planta de la família de les poàcies.
Addicionalment pot rebre els noms de albellatge distaqui. També s'han recollit les variants lingüístiques alballage de dos espigues.

## Descripció

És una planta herbàcia perenne de 30 a 80 cm d'alt i pròpia de llocs secs i càlids. Floreix de maig a novembre. El seu epítet específic distachyos significa que té dues espigues.

## Distribució

Es presenta a la sabana africana (paleotropical) i també a la regió mediterrània, incloent els Països Catalans.

## Referències

* 1 2 «Andropogon distachyos». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ «floracatalana.net». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 gener 2015].
# Hubert Selby

Hubert "Cuddy" Selby, Jr.' (23 de juliol de 1928 - 26 d'abril de 2004) va ser un escriptor estatunidenc. Les seves novel·les més conegudes són Última sortida a Brooklyn ("Last exit to Brooklyn" 1964), i Rèquiem per un somni ("Requiem for a Dream", 1978). Totes dues han estat adaptades més tard al cinema. En la seva obra s'exploren temes de violència urbana, prostitució, drogoaddicció o formes de sexualitat fora de la norma social. Pel seu estil i radicalitat, ha estat comparat a una tradició d'escriptors en la línia de Henry Miller, Céline o William S. Burroughs.

## Obra literària
### Ficció

(per ordre cronològic)
* Last Exit to Brooklyn (novel·la, 1964)
* The Room (novel·la, 1971)
* The Demon (novel·la, 1976)
* Requiem for a Dream (novel·la, 1978)
* Song of the Silent Snow (relats, 1986)
* The Willow Tree (novel·la, 1998)
* Waiting Period (novel·la, 2002)

### Spoken word

(per ordre cronològic)
* Our Fathers Who Aren't in Heaven - Compilat per Henry Rollins. 2 CDs (1990)
* Live in Europe 1989 - Spoken word amb Henry Rollins. CD. (1995)
* Blue Eyes And Exit Wounds - Spoken word amb Nick Tosches. CD. (1998)

### Inacabats o mai publicats

Com a mínim una obra en la qual Selby treballava roman fins avui sense publicar. Es titula The Seeds of Pain and the Seeds of Love ("Les llavors del dolor i les llavors de l'amor"). Alguns fragments de l'obra es poden sentir al CD Live in Europe 1989.

## Filmografia i adaptacions cinematogràfiques

(per ordre cronològic)
* Jour et Nuit - Guionista França / Suïssa (1986)
* Last Exit to Brooklyn - guionista i actor (taxista). Estats Units/Alemanya (1989)
* Scotch and Milk - Actor (Cubby). Estats Units (1998)
* Requiem for a Dream - Guionista i actor (guarda de la presó). EUA (2000)
* Fear X - Guionista. Dinamarca / Regne Unit / Canadà (2003)

## Documentals sobre Selby

(per ordre cronològic)
* Memories, Dreams & Addictions. Entrevista amb Ellen Burstyn. Apareix com extra al DVD de Requiem for a Dream (2001)
* Hubert Selby, Jr.: 2 Ou 3 Choses... (A Couple of Things About Hubert Selby, Jr.) Documental de Ludovic Cantais, França (2000)
* HUBERT SELBY JR: It/ll Be Better Tomorrow (2005)

## Referències

* ↑ http://www.3cat24.cat/noticia/64290/altres/Mor-als-75-anys-Hubert-Selby-lescriptor-nord-america-autor-dUltima-sortida-a-Brooklyn
* ↑ http://www.anagrama-ed.es/autor/981
* ↑ Film Last Exit to Brooklyn. Directed by Uli Edel. Screenplay by Desmond Nakano. Starring Jennifer Jason Leigh, Burt Young and Jerry Orbach. Selby has a cameo appearance in the film as a taxi driver.
* ↑ Film Requiem for a Dream. Directed by Darren Aronofsky. Screenplay by Hubert Selby, Jr. Starring Ellen Burstyn, Jared Leto, Jennifer Connelly, and Marlon Wayans. Selby has a cameo appearance in the film as a Laughing Guard.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Joseph Sifakis

Joseph Sifakis (grec: Ιωσήφ Σηφάκης) és un informàtic francès nascut a Grècia, que va guanyar el premi Turing de 2007, conjuntament amb Edmund M. Clarke i E. Allen Emerson, per la seva feina en verificació de models.
Va néixer a Càndia, Creta el 1946 i va estudiar Enginyeria Elèctrica a la Universitat Politècnica Nacional d'Atenes i Informàtica a la Universitat de Grenoble amb una beca francesa. Es va doctorar el 1974 a la Universitat de Grenoble, on també va rebre un doctorat d'estat el 1979.
El 2009 va rebre un doctorat honoris causa de l'Escola Politècnica Federal de Lausana, a Suïssa, on el 2011 va ser nomenat professor titular (de l'Escola de Ciència Informàtica i de Comunicacions).
Sifakis viu a França, d'on va obtenir-ne la ciutadania el 1976 i treballa al CNRS al laboratori VERIMAG, a prop de Grenoble, del qual n'és fundador.
També és coordinador d'Artist2, la xarxa europea d'excel·lència en la recerca en sistemes incrustats.
És gran oficial de l'Orde Nacional del Mèrit francesa i comandant de la Legió d'Honor.

## Referències

* 1 2 Aperçu historique de l'immigration grecque à Grenoble Arxivat 2012-07-23 a Wayback Machine., Evangélia Moussouri, a Écarts d'identités n⁰95-96, ISSN 1252-6665, reproduint informació d'una entrevista a Joseph Sifakis a Des grecs, les grecs de Grenoble, Musée Dauphinois, ISBN 2-905375-08-6
* 1 2 (Eleftherotypia - 05 Feb 2008) Ελληνας ερευνητής πήρε το βραβείο Νόμπελ της πληροφορικής Arxivat 2008-02-07 a Wayback Machine. (grec)
* ↑ (Kathimerini - 04 Feb 2008) Το βραβείο Turing 2007 σε Έλληνα ερευνητή Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine. (grec)
* ↑ Modèles temporels des systèmes logiques ("Models temporals de sistemes lògics"), Université scientifique et médicale de Grenoble, 1976, supervisat per Jean Kuntzmann
* ↑ Le contrôle des systèmes asynchrones : concepts, propriétés, analyse statique ("Control de sistemes asíncrons: conceptes, propietats, anàlisi estàtica"), USMG and INPG, 1979 supervisat per Louis Bolliet
* ↑ Quan Joseph Sifakis era estudiant de doctorat, a França hi havia dos nivells de doctorat, i el superior, o doctorat d'état ("doctorat d'estat") era requisit per al professorat. Ara ha quedat substituït per l'habilitació.
* 1 2 Hi havia dues universitats científiques a Grenoble: la Université scientifique et médicale de Grenoble (USMG, Grenoble-1), que després va canviar de nom a Universitat Joseph Fourier, i l'Institut de Tecnologia de Grenoble (INPG), que després va canviar de nom a Grenoble-INP. VERIMAG és un laboratori conjunt entre el CNRS, la Universitat Joseph Fourier i Grenoble-INP.
* ↑ News at EPFL
* ↑ Web del CNRS - Joseph Sifakis, chercheur au CNRS, reçoit le Prix Turing 2007 (francès)
* ↑ ARTIST2 NoE - Strategic Management Board — Artist2 NoE
* ↑ Decret del 16 de maig de 2008 publicat in the Journal officiel de la République Française del 17 de maig de 2008.
* ↑ Decret del 13 de juliol de 2011 publicat al Journal officiel de la République Française del 14 de juliol de 2008.]

## Enllaços externs

* Pàgina personal
* Anunci del Premi Turing
# Superdeporte

Superdeporte, també conegut com a Super Deporte és un diari esportiu valencià que pertany al grup editorial Prensa Ibérica, grup editor entre altres dels diaris Levante-EMV i Información d'Alacant.

## Rerefons

El Superdeporte se centra en l'actualitat esportiva d'àmbit valencià, principalment en el futbol d'equips valencians con el València CF, Vila-real CF i el Llevant UE. També dedica especial atenció al bàsquet i a la pilota valenciana. La seva seu és a l'Avinguda d'Aragó 2, a València.
L'edició en paper es publica en castellà en la seua totalitat. L'edició digital té versió en castellà i, des de l'1 de maig de 2016, també en català.

## Referències

* 1 2 «OJD». Arxivat de l'original el 2012-05-01. [Consulta: 30 novembre 2010].
* ↑ Expansion. Sectores M-P - Las 5.000 mejores direcciones de internet para los negocios. (en castellà). Bubok, 2013-02-05. ISBN 9788468631820.
* ↑ Willing, James. Willing's Press Guide. Willing's Press Service, 2006.
* ↑ Racismo, S. O. S.. Informe anual 2006 sobre el racismo en el Estado español (en castellà). Icaria Editorial, 2006. ISBN 9788474268546.
* ↑ Eur. Western Europe 2003. Psychology Press, 2003. ISBN 9781857431520.

## Enllaços externs

* Superdeporte
# Elena Trofimenko

Elena Trofimenko (Minsk, 20 de març de 1964) (en ciríl·lic rus: Еле́на Никола́евна Трофиме́нко) és una directora, guionista, poeta i actriu belarussa.

## Biografia

La seua mare era comptable i el seu pare electricista. Té un germà anomenat Nicolai. Es casà amb el càmera Leonid Iourievitch Terechko, i té un fill anomenat Yaroslav. Estudià filologia francesa i treballà en la televisió belarussa de 1982 a 1989. Començà a produir i dirigir pel·lícules i al 1989 entrà en l'Acadèmia Estatal d'Art de Belarús. S'hi graduà al 1994. Després, rebé una beca per continuar els estudis a França, on dirigí una pel·lícula documental i obtingué una subvenció del govern francés. En tornar al 1996, fou directora de Belarusfilm. El 1998, acaba el seu primer llargmetratge i forma part de l'Associació Nacional de Directors de Cinema. A més de pel·lícules de ficció, continua produint documentals i participa en festivals de cinema a Rússia, Ucraïna, Polònia i Alemanya. El 2012, E. Trofimenko publica una col·lecció de poemes i ha estat actuant des del 1990.

## Referències

* ↑ https://www.kino-teatr.ru/kino/director/post/42208/bio/