OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mendenitsa

Mendenitsa (grec: Μενδενίτσα), antigament anomenada Bodonitsa (grec: Βοδονίτσα), és una localitat de 243 habitants situada a la unitat perifèrica de la Ftiòtida, a la regió de la Grècia Central.
A l'edat mitjana, Bodonitsa fou una fortalesa creada després de 1204, que fou capital del marquesat de Bodonitza (1204-1414). El castell fou aixecat sobre l'estructura de l'antiga acròpolis de Fariges.
Bodonitsa era situada a tres hores i mitja a cavall de les Termòpiles i a una hora i mitja del cim del pas que porta a través de les muntanyes fins a Dadí, al peu del Parnàs. El castell era visible durant més d'una hora venint de les Termòpiles, i era situat en un turó que domina la vall. De dalt del castell es podia veure la mar del golf Malíac i la ciutat de Stilida, on desaigua el riu Zituni, que donà nom a la ciutat de Làmia, antigament Zituni; la visió arribava fins al golf de Volos, i es podien veure en la llunyania les siluetes de les illes d'Escíatos i Escòpelos que van passar a mans dels Ghisi (encara que més tard, conquerides per Licari, van retornar a l'Imperi Romà d'Orient). Més a prop era la costa nord de l'illa de Negrepont i la petita illa de Panea, entre Eubea i terra ferma, destinada a ser una de les darreres restes del poder italià en aquesta part de Grècia; cap embarcació pirata es podia acostar pel Canal d'Atalante sense ser albirada. Per la part interior, les muntanyes li oferien protecció; el llit d'un torrent la protegia encara per un dels costats.
Inicialment sembla que Làmia va fer part del territori del marquesat que anava de les muntanyes darrere el castell fins a la mar, a l'est, i fins al riu Làmia al nord. Hi havia un port anomenat la Scala de Bodonitsa per on arribaven tots els subministraments. A l'est i sud feia frontera amb territori concedit als de la Roche que després fou el ducat d'Atenes, però el marquesat no depenia feudalment d'aquest ducat.

## Referències

* ↑ «marquesat de Bodonitza». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 abril 2022].

## Bibliografia

* Miller, W. "The Marquisate of Boudonitza (1204-1414)." The Journal of Hellenic Studies, Vol. 28, 1908, pp 234-249.
* Kenneth Setton, A History of the Crusades: Volume III — The Fourteenth and Fifteenth Centuries. Harry W. Hazard, editor. University of Wisconsin Press: Madison, 1975.
* Setton, Kenneth, Catalan Domination of Athens 1311–1380. Revised edition. Variorum: Londres, 1975.
# Mendeléievsk

Mendeléievsk - Менделеевск (rus) - és una ciutat de la República del Tatarstan, a Rússia.

## Història

Mendeléievsk es desenvolupà sota el nom de Bondiujski al voltant d'una fàbrica química fundada el 1868 pels germans Utxkóvitx. Es reanomenà Bondiujsk el 1928. El 1967 rebé l'estatus de ciutat i el nom de Mendeléievsk en honor del químic Dmitri Mendeléiev, que havia treballat un temps a la fàbrica de la vila el 1893.
# Amfisbenis

Els amfisbenis (Amphisbaenia), llangardaixos àpodes o llangardaixos cecs, són un subordre peculiar i poc conegut de rèptils escamosos adaptats a la vida en el subsol. Com les serps, manquen de potes (excepte el gènere Bipes, que encara conserva el parell anterior). Superficialment semblades a cucs de terra, presenten clares adaptacions al mitjà subterrani, com la capacitat d'excavar i lliscar-se plegant la seva pell com un acordió. El seu cap massís, sense orella externa i d'ulls atrofiats, es distingeix malament de l'extrem oposat del cos. Són capaços de desplaçar-se tant en el sentit de la cua com en el del cap, i per això se'ls va donar el nom d'Amphisbaenia ("que va en dues direccions"). Se'n coneixen unes 190 espècies, la major part d'elles a Àfrica i Sud-amèrica.
S'alimenten d'insectes, entre els quals mostren preferència les formigues. Com que es va observar que passaven llargues temporades a prop dels formiguers, es creia, erròniament, que les formigues s'encarregaven d'alimentar-les, per les quals se les anomenava «mares de les formigues».

## Família

Amphisbaenia, es divideix en cinc famílies.

### Família Amphisbaenidae

* Amphisbaena
* Ancylocranium
* Anopsibaena
* Aulura
* Baikia
* Blanus
* Bronia
* Cercolophia
* Chirindia
* Cynisca
* Dalophia
* Geocalamus
* Leposternon
* Loveridgea
* Mesobaena
* Monopeltis
* Zygaspis
Família Trogonophidae
* Agamodon
* Diplometopon
* Pachycalamus
* Trogonophis
Família Bipedidae
* Bipes
Familia Blanidae
* Blanus
Família Rhineuridae
* Rhineura

## Referències

* ↑ «▷Anfisbénidos -【Reptiles.link】» (en castellà).
* ↑ Antoine Paulin Germain Salacroux (1837), Nuevos elementos de historia natural: conteniendo la zoología, la botánica, la mineralogía y la geología, aplicadas a la medicina, a la farmacia, a las ciencias y artes comunes, volumen 2, p.218. Madrid: Verges.
* ↑ TSN (209626) Sistema Integrado de Información Taxonómica
# Anacroneuria pinza

Anacroneuria pinza és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1995. Spixiana 18(3):216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):167.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 19 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Moisés Solana Arciniega

Moisés Solana Arciniega va ser un pilot de curses automobilístiques mexicà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 26 de desembre del 1935 a Ciutat de Mèxic, Mèxic i va morir en un accident disputant una cursa de muntanya al Valle de Bravo, Mèxic el 27 de juliol del 1969.

## A la F1

Moisès Solana va debutar a la novena i penúltima cursa de la temporada 1963 (la catorzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 27 d'octubre del 1963 el GP de Mèxic al circuit de Ciutat de Mèxic.
Va participar en un total de vuit proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en sis temporades consecutives (1963-1968), aconseguint una desena posició com a millor classificació i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.
Ha estat l'únic pilot de la història en lluir el número 13 al seu monoplaça (Gran Premi de Mèxic del 1963).

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Posició | Punts |
| 1963 | Scuderia Centro Sud | BRM | BRM | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA | MEX 11 | SUD | | | - | 0 |
| 1964 | Team Lotus | Lotus | Climax | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | USA | MEX 10 | | | - | 0 |
| 1965 | Team Lotus | Lotus | Climax | SUD | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA 12 | MEX Ret | | | - | 0 |
| 1966 | Cooper Car Company | Cooper | Maserati | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA | MEX Ret | | | | – | 0 |
| 1967 | Team Lotus | Lotus | Cosworth | SUD | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | CAN | ITA | USA Ret | MEX Ret | | - | 0 |
| 1968 | Gold Leaf Team Lotus | Lotus | Cosworth | SUD | ESP | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | CAN | USA | MEX Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Amolops tuberodepressus

Amolops tuberodepressus és una espècie de granota que habita a la República Popular de la Xina i que està amenaçada d'extinció per la destrucció de l'hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Datong, Y. & Shunqing, L. 2004, Amolops tuberodepressus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006, Accedit a data 17 d'abril del 2008
# Amolops ricketti

Amolops ricketti és una espècie de granota que habita a la Xina i el Vietnam i que està amenaçada d'extinció per la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ van Dijk, P.P., Bain. R., Lau, M.W.N., Ermi, Z. & Huiqing, G. 2004, Amolops ricketti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006, Accedit a data 17 d'abril del 2008
# Andreas Ekberg

Lars Christian Andreas Ekberg (nascut el 2 de gener de 1985), més conegut com a Andreas Ekberg, és un àrbitre de futbol suec. Ekberg actualment resideix a Malmö.
Ha estat designat àrbitre internacional per la fifa FIFA des de 2013. Esdevingué àrbitre professional el 2004 i ha estat àrbitre a l'Allsvenskan des de 2009. Ekberg ha arbitrat 185 partits a l'Allsvenskan, 56 partits a la Superettan i 72 partits internacionals des de 2021.

## Referències

* ↑ «Elitdomare i herrfotboll». svenskfotboll.se. [Consulta: 14 març 2021].

## Enllaços externs

* FIFA Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine.
* Fitxa a la SvFF
# Ancón

«Ancón» té aquests significats:
* Ancón, paratge rural de l'Argentina;
* Ancón, municipi de Cuba;
* Ancón, població d'Equador;
* Ancón, campament miner i primer pou petrolier de l'Equador;
* Ancón, corregiment de Panamà;
* Cerro Ancón, eminència de Panamà;
* Districte d'Ancón, districte de la província de Lima, Perú;
* Ancón, primer vaixell a creuar el Canal de Panamà;
* Ancón de Sardinas, badia de l'oceà Pacífic entre Colòmbia i Equador.
* Tractat d'Ancón, signat entre Xile i Perú.
* Ancón, jaciment arqueològic
* Cultura d'Ancón, cultura pre-incaica
# Monument a Cebrià Calvet

El Monument a Cebrià Calvet és una obra noucentista de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Monument amb pedestal de pedra de motllures simples ubicat en el xamfrà dels carrers Calvet i Sant Roc. El monument és a l'entrada del barri del Pedregar. Per damunt del sòcol de pedra treballada s'aixeca l'estàtua de marbre blanc de caràcter realista amb indumentària típica de principis de segle. La mà dreta es recolza damunt d'un bastó, mentre que l'esquerra està damunt d'un passamans de decoració vegetal.

## Història

El monument fou autoerigit l'any 1919 pel mateix Cebrià Calvet Jané (Barcelona 1855-1932). Està adossat al marge d'un camp de la seva propietat. En "Canuto" era fill d'un traginer barceloní. Es casà amb Antònia Picas, de Castellterçol, el dia 29 de març de 1873. L'origen de la seva fortuna fou el transport de materials per al ferrocarril de Barcelona a Vilanova. Dintre de la vila realitzà nombroses obres d'infraestructura i urbanística. Així mateix, potencià la incipient indústria turística de la vila.

## Referències

* 1 2 «Monument a Cebrià Calvet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Camp de visió

El camp de visió (no és exactament el mateix que el camp visual) és una extensió angular d'un ambient o semblant a la vista en un moment donat.
Els diferents animals tenen diferents camps de visió, depenent d'on tenen posats els seus ulls. Els humans tenen un camp de visió de gairebè 180 graus cap al front, en canvi alguns ocells tenen un camp de visió de 360 graus complets, o gairebè. A més d'això l'abast del camp de visió també varia verticalment.
La visió binocular, per exemple, que és important per a la percepció de profunditat, en els humans només cobreix 140 graus del camp de visió.

## Referències

* ↑ «Cascading Milky Way». ESO Picture of the Week [Consulta: 11 juny 2012].
# Creagrutus changae

Creagrutus changae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: afluents occidentals del riu Ucayali a Junín, Pasco i Huanuco (Perú).

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hýľov

Hýľov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1330.
# Jorge Daniel Martínez

Jorge Daniel Martínez (Montecarlo, 20 de juny de 1973) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de defensa.
Al llarg de la seua carrera ha militat en diferents equips de la lliga argentina, competició que només va deixar en una breu estada a Espanya, per jugar amb el Reial Saragossa, sense massa èxit. Abans, havia destacat a les files d'Independiente. A més a més, ha militat en equips com el Boca Juniors, el River Plate o el Colón de Santa Fé.
Ha estat tres vegades internacional amb la selecció de futbol de l'Argentina. Va formar part del combinat del seu país que va acudir a la Copa Amèrica de 1997.

## Referències

* ↑ Jorge Daniel Martínez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ (castellà) Argentine Primera statistics
# Josep Maria Capella (organista)

Josep Maria Capella (Barcelona, 19 de novembre de 1883 - valor desconegut) va ser un compositor i també organista català. Va estudiar orgue amb E. Daniel i també harmonia i composició amb el mestre Burges. Segons J. Pahissa, la música d'orgue de Capella és emblemàtica, però per desgràcia no s'ha pogut arribar a localitzar. També va ser col·laborador musical de la revista Parroquial de Música Sagrada de Barcelona.

## Bibliografia

* Casares, Emilio, José López-Calo, Ismael Fernández de la Cuesta, and María Luz González Peña. 1999. Diccionario de la música española e hispanoamericana. [Madrid?]: Sociedad General de Autores y Editores.
# Josep Maria Canals i Carbó

Josep Maria Canals i Carbó (Tarragona, 21 de juny de 1898 - Barcelona, 17 de febrer de 1951) fou un futbolista català de les dècades de 1910 i 1920.
Com a juvenil formà part del Gimnàstic de Tarragona. Quan es traslladà a Barcelona ingressà a l'Universitari SC, primer al conjunt reserva i més tard al primer equip. A l'Espanyol començà a jugar d'extrem esquerre, passant més tard a jugar de defensa dret, on formà una gran parella amb Eugeni Montesinos. En total jugà 64 partits oficials en una desena de temporades. L'any 1926 es va retirar del futbol per dedicar-se a la medicina.
El 10 de juliol de 1927 es jugà un RCD Espanyol-Catalunya en homenatge a Josep Maria Canals i Casimir Mallorquí al camp de Sarrià. Els blanc-i-blaus van guanyar per 4 a 1. També jugà amb la selecció catalana.

## Referències

* 1 2 Canals también se retira, 20 febrer de 1924, Pàgina 2
* ↑ Canals también se retira, 20 febrer de 1924, Pàgina 1
* ↑ «Perfil de Canals». BDFutbol. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ Madrid-sport (Madrid). 4/4/1918, pàgina 13
* ↑ «Josep Maria CANALS». hallofameperico.com. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Perfil de Canals». periquito.cat. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Ayer en el campo del Español». Mundo Deportivo, 11-07-1927 [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
# Josep Teixidor

«Josep Teixidor» té aquests significats:
* Josep Teixidor i Barceló (1750-1811), músic
* Josep Teixidor i Batlle (1929-1989), matemàtic
* Josep Teixidor i Busquets (1826-1892), pintor
* Josep Teixidor i Trilles el Grau, València, 1694 — València, 1775, Historiador
# José Avelino Bettencourt

José Avelino Bettencourt (Velas, Açores, 22 de maig de 1962) és un religiós portuguès. Va ser ordenat sacerdot el 29 de juny de 1993, i el 2003 capellà de la Seva Santetat. El 14 de novembre de 2012, el papa Benet XVI el nomenà cap del protocol de la Secretaria d'Estat. També és responsable dels contactes amb les ambaixades acreditades a la Santa Seu i a l'autoritat del Vaticà central.
El 26 de febrer de 2018, papa Francisco el nomenà nunci apostòlic, amb la dignitat d'arquebisbe; a partir de l'1 de març és nunci apostòlic a Armènia i des el 8 de març nunci apostòlic a Geòrgia.

## Referències

* ↑ «Vaticano: Padre luso-canadiano é o novo chefe de protocolo da Secretaria de Estado». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 gener 2018].
* ↑ Chefe do protocolo do Vaticano vive "momento histórico"
* ↑ Web Site of Quirinale: Bettencourt Mons. José Avelino
# Isquèmia renal

La isquèmia renal és la deficiència de sang en un o tots dos ronyons, normalment degut a la constricció funcional o a l’obstrucció real d’un vas sanguini.

## Referències

* ↑ Preston RA, Epstein M «Ischemic renal disease: an emerging cause of chronic renal failure and end-stage renal disease.». J Hypertens, 15, 12 Pt 1, 1997, pàg. 1365–77. DOI: 10.1097/00004872-199715120-00001. PMID: 9431840.
* ↑ «Renal ischemia». TheFreeDictionary.com.
# Joaquim Portas

Joaquim Portas (Catalunya, S. XIX - XX) fou mestre de capella i organista de la parròquia de la Mare de Déu de Betlem de Barcelona. Va intervenir en el Congrés de Música Religiosa de 1912 amb una ponència sobre la tessitura de la veu dels soxantres.

## Obra

A l'arxiu musical del Real Colegio del Corpus Christi de València es conserva la seva obra Jesu qui ut Agnus innocents. Aquesta obra és un himne al Sagrado Corazón de Jesús, per un cor uníson amb acompanyament d'orgue i imprès per Musical Emporium. Es conserven obres seves als fons musicals TerC, SMI i SEO.

## Referències

* ↑ Diccionario de la Música Españona e Hispanoamericana. Sociedad General de Autores y Editores, 2001. ISBN 84-8048-311-3.
* ↑ «Obres de J. Portas als fons musicals de Catalunya».
# Joaquim Prats Aragonés

Joaquim Prats Aragonés (Barcelona, 1942) és un arquitecte i dissenyador català.
Format a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, obté el títol d'aparellador l'any 1965 i el d'arquitecte l'any 1981 després d'haver abandonat els estudis per circumstàncies diverses. Inicia la seva tasca professional com a interiorista col·laborant entre el 1966 i el 1972 amb l'estudi d'arquitectura MBM arquitectes on va arribar a ser cap del departament de disseny i interiors. El 1969 crea juntament amb Carles Fochs, l'empresa DAI per a produir els seus propis dissenys de mobles i complements. El 1972 obre estudi propi especialitzant-se en mobiliari, equipaments i vehicles. En aquest últim sector va col·laborar amb el departament de disseny de Derbi en el desenvolupament de nous productes. Va participar activament en la creació del BCD, formant part de la comissió permanent, i de l'ADP, de la qual va ser president. Ha estat professor de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès.
Els seus dissenys han rebut diversos premis Delta i han estat seleccionats per aquest guardó en diverses ocasions. Entre els més destacats cal citar el calendari Temps (1969), el tamboret Pila (1970) o la Taula TV (1970), fets en col·laboració amb Carles Fochs.

## Referències

* ↑ Rabat i Ribes, Esperança. Plural design. [Spain]: Asociación de Disenādores Profesionales, 1989, p. 118-119. ISBN 84-7628-063-7.
* 1 2 ADI FAD. ADIFAD 1975. Agrupación de Diseño Industrial del FAD : guía de asociados. Barcelona: la Entidad, 1975, p. 70.
* ↑ «Fons DAI dipositats al Museu del Disseny». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Juan Carlos Díaz Quincoces

Juan Carlos Díaz Quincoces, Quincoces II (Vitòria, País Basc, 26 de gener del 1933 - Pamplona, 28 de novembre del 2002) va ser un futbolista basc. Jugava de defensa central o lateral i el seu primer equip va ser el València CF.

## Selecció espanyola

Fou internacional amb la selecció espanyola en vuit ocasions, debutant el 26 de maig de 1957 a Madrid, en un partit que la selecció espanyola va guanyar a Escòcia per quatre a un.

## Clubs

| Club | Categoria | Temporades |
| CE Mestalla | Segona divisió | ...-1953 |
| València CF | Primera divisió | 1953-1964 |
| Reial Múrcia | Primera divisió | 1964-1965 |

## Palmarès
### Campionats estatals

* 1 Copa del Rei - València CF – 1954

### Campionats internacionals

* 2 Copes de Fires - València CF – 1962 i 1963

## Referències

* ↑ «Fallece Quincoces II, capitán del Valencia en los 60». As, 29-11-2002.

## Enllaços externs

* Quincoces II en www.lfp.es