OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Étienne

Saint-Étienne (Sant-Etiève o Sant-Tiève en francoprovençal o arpità; Sant Estève en occità) és una comuna francesa, capital del departament del Loira a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2013 tenia 172.023 habitants.

## Geografia

La ciutat és situada a la riba del riu Furan, afluent del Loira.

## Demografia

Evolució de la població Cassini et INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 25 000 | 16 259 | 18 035 | 19 102 | 33 064 | 41 534 | 48 554 | 49 614 | 56 003 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 94 432 | 92 250 | 96 620 | 110 814 | 126 019 | 123 813 | 117 875 | 133 443 | 136 030 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 146 559 | 146 788 | 148 656 | 167 967 | 193 737 | 191 088 | 190 236 | 177 966 | 181 730 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 210 311 | 223 223 | 220 181 | 204 955 | 199 396 | 180 210 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
La industrialització suposa un gran creixement demogràfics entre el 1800 i el 1926. Després d'un retrocés durant els vint anys següents, a partir de la dècada de 1950 i durant els següents 20 anys hi torna a haver una puixança demogràfica.

## Educació

* EMLYON Business School

## Persones cèlebres

* Vivien Brisse (1988), ciclista
* Gilles Delion (1966), ciclista
* Louis Hostin (1908–1998), aixecador
* Jules Massenet (1842–1912), compositor
* Orlan (1947), artista
* Aravane Rezaï (1987), jugadora de tennis
* Gilbert Simondon (1924–1989), filòsof

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Població per comuna abans de 1962 (resultats publicats al diari oficial o conservats als arxius departementals)
* ↑ INSEE : Població després del cens de 1962
# Crit

* Per a altres significats, vegeu «El crit».
Un crit és un so a volum elevat per l'home o per un animal. Per extensió pot significar el so penetrant d'una cosa inanimada: «el crit de la campana» o simbòlica: «el crit de la terra».

## Crit humà

El seu origen en l'evolució seria la possibilitat d'alertar gent propera d'un perill, per això els crits solen ser de curta durada però forta intensitat. La sorpresa, el dolor, l'alegria, la ràbia i la por poden desfermar crits involuntaris. En humans, voluntàriament es crida per ordenar (com per exemple a l'exèrcit), vendre al carrer, advertir d'un perill imminent, transmetre enuig o fer-se comprendre en un ambit amb molta fressa. A les arts s'utilitzen en determinats estils musicals, com el heavy metal. Els crits acostumen a ser més aguts i ràpid que la conversa ordinària. Cridar sovint i durant molt de temps amb mala tècnica vocal pot conduir a una disfonia funcional passatgera o permanent.

## Crit animal

El crit és la veu pròpia o el so d'un animal. A diferència de les onomatopeies, no en pretenen imitar el so, només el designa, l'anomena i l'especifica. Així, el crit de la gallina és el cloqueig, el de la granota és el rauc etc.

## Referències

* 1 2 «Crit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «crit». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ «"Introducció" i "La Terra ens crida", fragment n. 1 de la cantata "El crit de la Terra"». CCMA - Catalunya Ràdio. [Consulta: 4 setembre 2019].
* ↑ «crit». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cortázar López, Maria Isabel; Rojo Colino, Balbino. La veu en la docència: Conèixer la nostra eina de treball i tenir-ne cura. Barcelona: Grao, 2007, p. 37 ss. ISBN 9788499801834.
Viccionari
# Tortuga del desert

La tortuga del desert (Gopherus agassizii) és una espècie de tortuga de la família Testudinidae nativa del desert de Mojave i del desert de Sonora al sud-oest dels Estats Units i al nord de Mèxic. Forma part del gènere Gopherus. L'epítet agassizii fa honor al zoòleg suís-nord-americà Jean Louis Rodolphe Agassiz.

## Descripció

Aquesta tortuga aconsegueix una longitud d'uns 25 a 36 cm, sent els mascles una mica més grans que les femelles. Els mascles tenen una projecció del seu plastró en forma de pic a la zona del coll una mica més llarg que el de les femelles, el seu plastró (part inferior de la closca) és còncau a diferència del de les femelles. Els mascles posseeixen cues més llargues que les femelles. Les seves closques són elevades, i de colors entre verdosos i marronosos. Les tortugues del desert poden créixer fins a assolir una alçada d'uns 10 a 15 cm i poden pesar de 4 a 7 kg quan són adultes. Els seus membres anteriors tenen gruixudes escates similars a urpes i estan desgastades per excavar contínuament. Les potes posteriors són massisses, amb alguna similitud a les de l'elefant.

## Bibliografia

* Tortoise & Freshwater Turtle Specialist Group (1996). Gopherus agassizii. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 maig 2006 (en anglès). Listed as Vulnerable (VU A1acde+2cde, E v2.3)
* Gopherus agassizii (TSN 173856) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. [Consultat el 6 Febrer del 2006]. (anglès)
* La tortuga del desert
* Biogeografia de la Tortuga del Desert, per Kerrie Bathel
* Museu del Desert de Sonora-Arizona
* Berry, K. H. and M. M. Christopher. 2001. Guidelines for the field evaluation of desert tortoise health and disease. Journal of Wildlife Diseases 37:427-450.
* USFWS. 2008. Draft revised recovery plan for the Mojave population of the desert tortoise (Gopherus agassizii). U.S. Fish and Wildlife Service, California and Nevada Region, Sacramento, California. 209 pp.
# Sébastien Roch

Sébastien Roch és una novel·la de l'escriptor francès Octave Mirbeau, publicada el 1890, sense èxit: el tema tabú dels crims eclesiàstics i de la violació d'adolescents per part de sacerdots era massa escandalós, de manera que, en la premsa francesa, hi va haver una veritable conspiració de silenci entorn de l'obra.

## Argument

El relat està situat al col·legi de Sant Francesc Xavier de Gwened (Bretanya), on el novel·lista va passar quatre anys d'«infern» i d'on va ser expulsat, als quinze anys, en una situació més que sospitosa.
Nen cepat i sa, el jove Sébastien arriba al col·legi als onze anys, amb totes les forces de la naturalesa dins el seu cos juvenil, les quals no acaba de comprendre. Quan se n'anirà, quatre anys després, expulsat vergonyosament, tot en ell és mort.
Mirbeau narra amb emoció aquest «assassinat d'una ànima d'infant» per un jesuïta violador, el diabòlic pare Kern, i analitza les conseqüències mortíferes de la violació sobre el jove, que tenia potencialitats artístiques, definitivament destruïdes. Durant la guerra de 1870, Sébastien diu «Jo no mato», i mor en circumstàncies absurdes: l'exèrcit acaba el treball de destrucció començat per l'Església catòlica.

## Comentaris

L'anarquista i rebel Octave Mirbeau denuncia l'opressió de la família i de l'església. Segons el seu parer, el que s'anomena «educació», en realitat, és una violació de l'ànima dels joves. Sébastien Roch no és una novel·la de formació (Bildungsroman), sinó una novel·la de la deformació.

## Enllaços externs

* Octave Mirbeau, Sébastien Roch (francès).
* Pròleg de Pierre Michel (francès)
# Gia Long

Gia Long, el nom original del qual era Phuc Anh (Huế, 8 de febrer de 1762 - Ibídem, 3 de febrer de 1820), va ser el fundador i primer emperador de la Dinastia Nguyen, l'última de les dinasties governants de l'imperi del Vietnam. És considerat el responsable de la unificació del territori de l'actual Vietnam, el 1802.
Era nebot de l'últim Senyor de Nguyen, governant del sud del Vietnam. Als quinze anys va haver d'amagar-se a causa de les rebel·lions Tây Sơn. Es va fer amic de Pierre Pigneau de Behaine, un sacerdot francès que li va oferir assessorament i va convèncer al govern francès que li prestessin ajuda per poder fer-se amb el tron. Ho va aconseguir i va derrotar la dinastia Tay Són, unint tot el territori del Vietnam que es trobava sota diversos conflictes de caràcter feudal, disputant-se territoris.
El seu règim es va caracteritzar per un confucianisme ortodox. En agraïment a l'ajuda que li van prestar els francesos, va permetre l'entrada de missioners catòlics. Va traslladar la capital de Hanói a Huế, on hi va construir un palau fortificat. Amb l'ajuda dels francesos, va consolidar el sistema defensiu vietnamita i va aconseguir assentar al país com a referent a Indoxina. Va expulsar als siamesos de Cambodja, prenent-lo com a estat vassall.

## Referències

* ↑ Gaultier, Marcel. Gia-Long (en francès). S.I.L.I.C. Ardin, 1933.
* ↑ Kiernan, Ben. Việt Nam: A History from Earliest Times to the Present (en anglès). Oxford University Press, 2017, p. 270-276. ISBN 978-0-19-516076-5.
* ↑ Kohn, George C. Dictionary of Wars (en anglès). Facts On File, 1999, p. 523. ISBN 978-0-8160-3928-9.
* ↑ Hu, Yinyin. Ancestor Worship, Supernaturalizm, and Gia Long's Court: Landscape of Religious Institutions in Gia Dihn at the Beginning of the Nguyen Dynasty (en anglès). ProQuest Information and Learning, 2019.
* ↑ Wilcox, Wynn. Vietnam and the West (en anglès). Cornell University Press, 2010-11-15. ISBN 978-1-5017-1164-0.
* ↑ Woodside, Alexander. Vietnam and the Chinese Model: A Comparative Study of Vietnamese and Chinese Government in the First Half of the Nineteenth Century (en anglès). Harvard Univ Asia Center, 1988. ISBN 978-0-674-93721-5.

## Bibliografia complementària

* Cady, John F. Southeast Asia: Its Historical Development (en anglès). Nova York: McGraw Hill, 1964.
* Buttinger, Joseph. The Smaller Dragon: A Political History of Vietnam (en anglès). Nova York: Praeger, 1958.
* Duiker, William J. Historical dictionary of Vietnam (en anglès). Metuchen, New Jersey: Scarecrow Press, 1989. ISBN 0-8108-2164-8.

## Vegeu també

* Història del Vietnam
# Peace Cup

La Peace Cup és una competició amistosa de futbol fundada el 2003 i organitzada per la Fundació de futbol Sun Moon per a la pau. Hi participen clubs convidats de tots els continents per a promocionar la pau al món. Fins al 2009 hi participaven vuit equips i el torneig es disputava a Corea del Sud, encara que a l'edició de 2009 es va disputar a Andalusia i Madrid amb dotze equips participants.
A les edicions disputades a Corea del Sud, els vuit equips es dividien en dos grups de quatre equips i el guanyador de cada grup arribava a la final. A l'edició de 2009, els dotze equips es dividien en quatre grups de tres equips, arribant el guanyador a la semifinal.

## Resultats

| Any | Final | Final | Final |
| Any | Guanyador | Resultat | Finalista |
| 2003 | PSV | 1–0 | Olympique de Lió |
| 2005 | Tottenham Hotspur | 3–1 | Olympique de Lió |
| 2007 | Olympique de Lió | 1–0 | Bolton Wanderers |
| 2009 | Aston Villa | 0–0 (4–3 a la tanda de penals) | Juventus |
| 2012 | Hamburger SV | 1–0 | Seongnam FC |

## Palmarès

| Equip | Títols | Subcampionats |
| Lyon | 1 (2007) | 2 (2003, 2005) |
| Aston Villa | 1 (2009) | 0 |
| PSV | 1 (2003) | 0 |
| Tottenham Hotspur | 1 (2005) | 0 |
| Hamburger SV | 1 (2012) | 0 |
| Bolton Wanderers | 0 | 1 (2007) |
| Juventus | 0 | 1 (2009) |
| Seongnam FC | 0 | 1 (2012) |
# Salvador Vilanova Pujals

Salvador Vilanova Pujals (Reus, 7 de març de 1858 - 24 de novembre de 1893) era un pedagog i funcionari català.
Mestre de professió, publicà obres didàctiques en castellà. Quan es va crear l'Associació Catalanista de Reus s'hi va incorporar i n'era un dels seus membres més dinàmics i col·laborador molt proper de Bernat Torroja, president de l'entitat. Pel fet de ser mestre, va plantejar a l'Associació la necessitat de l'ensenyament en català i engegà diverses iniciatives, amb poc resultat pràctic. A finals de 1886 va convocar els mestres de primeres lletres de Reus a una reunió amb la Junta de l'Associació on va valorar la importància de la llengua catalana en l'ensenyament. Tothom hi va estar d'acord, però els mestres al·legaven que no tenien mitjans, ja que no hi havia llibres adequats. Sorgí la idea de celebrar un concurs per a premiar treballs en aquesta línia, però immediatament la Junta (oficial) de Primer Ensenyament va advertir que el català no figurava entre les assignatures oficials, i també l'alcalde de la ciutat, Eusebi Folguera, va fer una advertència en aquest sentit. Vilanova, però, no arraconà la idea, i va redactar un sil·labari que titulà "Arma descentralitzadora: primers passos en l'ensenyança de la lectura de la llengua catalana" i també una "Enciclopèdia de la infància, mètode Larousse, aplicat a l'idioma català". Oferí els llibres a l'Associació Catalanista, que els valorà com a bons, i en publicà el primer l'any 1888, però sense l'avant-títol "Arma descentralitzadora", ja que van considerar que podria alarmar. El resultat no va ser l'esperat: el llibre es va repartir per les escoles, però els mestres no en van fer cas. L'enciclopèdia no es va arribar a editar.
Segons l'erudit reusenc Joaquim Santasusagna, "aquests Primers passos, llibre que va sortir imprès per la viuda de Torroja, són l'inici de la història del llibre didàctic [...] i és el primer que amb un propòsit veritable d'educar els infants s'ha escrit a Catalunya". Només es coneixia l'existència anterior d'una obra amb la mateixa intenció, les Becerolas catalanas i castellanas, que publicà el 1857 a Barcelona Pau Estorch. Havien sortit altres llibres per a infants, però no tenien la finalitat de ser llibres escolars per a l'ensenyament.
Salvador Vilanova divulgava també les seves idees a través de la premsa local, i va ser director de La Veu del Camp i de Lo Somatent.
Va morir sobtadament el 24 de novembre de 1893, quan era dipositari municipal, ja que els catalanistes procuraven situar gent pròpia entre els funcionaris de l'Ajuntament per tal de catalanitzar l'administració local.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 679-680.
* 1 2 Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 294-297.
# Diiodotiroxina

La diiodotiroxina (DIT) és un aminoàcid iodurat no proteinogènic precursor en els humans de les hormones tiroidianes T₃ (triiodotironina) i T₄ (tiroxina). Es biosintetitza en els tiròcits de la glàndula tiroide. Es fa servir en el tractament del hipertiroidisme.
# Trematocara kufferathi

Trematocara kufferathi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll 1991 Trematocara. p. 511-514. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T. 2002: Systematics of the tribe Trematocarini (Perciformes: Cichlidae) from Lake Tanganyika, Africa. Ichthyological Research, 49(3): 253-259.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tafakula

Tafakula és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -17.78 ° de latitud nord i 90.78 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 34 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 14 de desembre del 2015 i fa referència a Tafakula, deessa que presideix la temporada favorable als conreus de la cultura dels tonghians.

## Referències

* ↑ "Tafakula". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Carmen Dore

Carmen Dore i Galèsio (en italià: Càrmine Dore) (L'Alguer, 1869 - 1954), conegut també amb els pseudònims de Manuel Herrero de Sant Julià i Julià de l'Arc, va ser un arxiver, folklorista i poeta alguerès en llengua catalana.

## Trajectòria professional

Carmen Dore era arxiver municipal de l'Alguer. En l'exercici d'aquesta professió va poder acostar-se a l'herència catalana de l'Alguer i recuperar part de la història i els costums propis de la ciutat. Aquesta tasca el va portar a col·laborar amb diverses entitats del Principat que es dedicaven a recollir les tradicions catalanes i a debatre sobre l'estat de la llengua. Va ser l'autor d'un dels capítols de l'Anuari de l'Oficina Romànica de Lingüistica i Literatura, on parlava del folklore alguerès i de la presència del català a la ciutat. També va elaborar un recull lingüístic de l'alguerès.
Pel que fa a l'obra poètica, la major part va quedar inèdita. Els temes principals de la seva poesia eren l'Alguer, Catalunya, la seva esposa, i en algunes intentava recuperar les formes tradicionals del calendari festiu. La poesia Veremes tristes va ser premiada als Jocs Florals de Mataró l'any 1921.
Dore també va ser un dels fundadors del Centre Catalanista La Palmavera l'any 1906. Concretament, en va ser el primer secretari i l'escriptor de l'himne de l'entitat, L'esperança.

## Obra
### Poesia

* Veremes tristes (1921)
* A Barceloneta (1929)
* Poema (1929)
* A Catalunya (1934)

### Folklore

* La Quarèsima. Usances i costums de l'Alguer (Barcelona, 1928 -1935, reeditat per l'editorial algueresa La Celere l'any 1999)

## Referències

* 1 2 Herrero, Joan Armangué i. Arxiu de tradicions de l'Alguer. L'Abadia de Montserrat, 2001. ISBN 978-84-8415-322-1.
* 1 2 3 «Carmen Dore | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Dore i Galèsio, Carmen; Català i Roca, Pere «Evocació de l'alguerès Carmen Dore (1869-1954)». Revista de Catalunya, 2004, pàg. 3–6.
* ↑ Iglésias, Narcís. Epistolari de l'Oficina Romànica. L'Abadia de Montserrat, 2007. ISBN 978-84-8415-860-8.
* ↑ Alemany, Rafael; Francés, Antoni Ferrando i; Pallarés, Lluís Meseguer i. Actes del novè Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes: Alacant-Elx, 9-14 de setembre de 1991. L'Abadia de Montserrat, 1993. ISBN 978-84-7826-465-0.
* ↑ «Carlo Sechi: “Veniu a l'Alguer!”». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Literatura algueresa (8) La Palmavera». [Consulta: 15 abril 2020].
# Gia Coppola

Gian-Carla «Gia» Coppola (Los Angeles, Califòrnia, 2 de febrer de 1987) és una directora de cinema estatunidenca, neta de Francis Ford Coppola i neboda de Sofia Coppola.

## Biografia

Quan era una nena, Gia Coppola va créixer entre presa i presa de les pel·lícules de la seva tia Sofia Coppola (va treballar fins i tot com a assistent en el rodatge de Somewhere), admirant el cinema del seu avi Francis Ford Coppola i somiant amb convertir-se en directora.
El maig de 2019, Coppola va començar a filmar Mainstream, per la qual va escriure el guió junt amb Tom Stuart. La pel·lícula, protagonitzada per Andrew Garfield, Maya Hawke i Jason Schwartzman, segueix tres amants que lluiten per preservar les seves identitats mentre formen un excèntric triangle amorós mediatitzat per les xarxes socials. La pel·lícula fou presentada a la 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Llargmetratges

* 2013 : Palo Alto
* 2020: Mainstream
* 2024: The Last Showgirl

## Referències

* ↑ «'Palo Alto', la resurección del cine adolescente con la mirada de Gia Coppola». vogue.es. [Consulta: 12 juliol 2014].
* ↑ «Johnny Knoxville, Chris Messina, Alexa Demie, Colleen Camp Join Gia Coppola’s ‘Mainstream’» (en anglès americà), 14-05-2019. [Consulta: 25 setembre 2020].
* ↑ «Soy una Coppola y siento la presión de encontrar mi propia voz» (en castellà), 07-09-2020. [Consulta: 25 setembre 2020].
* ↑ EFE. «Venecia se pone a disposición de Gia, la tercera generación de los Coppola», 01-09-2013. [Consulta: 17 abril 2019].
* ↑ Yañez, Manu. «Andrew Garfield y Maya Hawke se vuelven virales en ‘Mainstream’ de Gia Coppola» (en espanyol europeu). Fotogramas, 05-09-2020. [Consulta: 25 setembre 2020].
# Paul Kalas

Paul Kalas (grec: Πολ Κάλας) (Nova York, 13 d'agost de 1967) és un astrònom greco-estatunidenc conegut pels seus descobriments de discos de restes al voltant d'estrelles. Kalas és el cap de l'equip que ha produït les primeres imatges en llum visible d'un exoplaneta amb moviment orbital, les de Fomalhaut b, a 25 anys-llum.

## Descobertes

Discos protoplanétaires descoberts : 5 :
| Al Microscopii | 14 d'octubre de 2003 |
| Fomalhaut | 17 de maig de 2004 |
| HD 15115 | 17 de juliol de 2006 |
| HD 53143 | 11 de setembre de 2004 |
| HD 139664 | 14 d'octubre de 2004 |

## Referències

* ↑ Overbye, Dennis. «First Pictures Taken of Extrasolar Planets» (en anglès). The New York Times, 14-11-2008. [Consulta: 13 novembre 2008].
* ↑ Science. DOI: 10.1126/science.1093420. PMID: 14988511.
* ↑ Kalas; Graham; Clampin nature. DOI: 10.1038/nature03601. PMID: 15973402.
* ↑ The Astrophysical Journal Letters. DOI: 10.1086/518652.
* 1 2 The American Astronomical Society. DOI: 10.1086/500305.
# Diccionari del cinema a Catalunya

El Diccionari del cinema a Catalunya és un diccionari que recull els noms propis que han destacat en més de 100 anys d'història del cinema a Catalunya. Dirigida per Joaquim Romaguera i Ramió i amb l'aportació de més de 40 especialistes, fou editat inicialment en paper per Enciclopèdia Catalana l'any 2005 i incorporat al portal enciclopedia.cat el 2017.
El diccionari conté 1.311 entrades de les que 730 pertanyen a directors, actors, guionistes, muntadors i directors de fotografia. 282 entrades pertanyen a pel·lícules, incloent una breu fitxa tècnica i artística, una sinopsi i un comentari. 299 entrades inclouen des d'empreses fins a publicacions.

## Referències

* ↑ «Un diccionari de cinema català recull gairebé 800 films i 400 directors i 230 productores». 324cat, 19-01-2004. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «Publicat a internet el 'Diccionari enciclopèdic del cinema a Catalunya'». VilaWeb, 09-04-2017. Arxivat de l'original el 2019-12-24. [Consulta: 24 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Diccionari del cinema a Catalunya
# Taeromys taerae

Taeromys taerae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica dels altiplans del nord-est de Sulawesi (Indonèsia), on viu a altituds d'entre 600 i 800 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Està amenaçada per la tala d'arbres i la caça. Se n'ha trobat un total de set espècimens, l'últim dels quals fou recollit el 1932.

## Referències

* ↑ Clayton E.; Kennerley, R. Taeromys taerae. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 20 març 2018.