OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tribolium

* Per a altres significats, vegeu «Tribolium (insecte)».
Tribolium és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

(vegeu-ne una relació a Wikispecies)

## Sinònims

Allagostachyum Steud., nom. inval., Brizopyrum Stapf, Hystringium Steud., nom. inval., Lasiochloa Kunth, Plagiochloa Adamson i Sprague, Urochlaena Nees

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 22.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 22 juny 2008].
# Trinquet d'Alzira

El Trinquet d'Alzira és el trinquet de capçalera d'Alzira (Ribera Alta). Fou inaugurat el 2011, de titularitat municipal és gestionat pel Club de Pilota Valenciana d'Alzira, on es juga a les modalitats d'escala i corda i raspall. És la seu del propi Club, així com l'Escola de Pilota Valenciana d'Alzira.

## Història

Aquest trinquet és també conegut amb el nom de Nou Trinquet d'Alzira en contraposició de l'històric trinquet de finals del segle xix situat al centre d'Alzira. En aquest trinquet es deixà de practicar la Pilota Valenciana a finals del segle XX i amb la recuperació de l'esport de la mà del club local que reivindicava la construcció d'una instal·lació moderna. El maig de 2011 s'inaugurà el nou trinquet amb la presència de mítics pilotaires com Rovellet, Juliet, Pigat, Bausset, Xatet, Batiste, Sagasta, Vinyes, Enriquito, etc. A més de Paco Cabanes "el Genovés", Enric Sarasol, Fredi i Vicent "Pataques" que jugaren una partida d'exibició.
El trinquet, amb unes condicions i característiques específiques, ha allotjat partides de Pilota al més alt nivell, destacant les finals de campionats com la Copa Diputació d'Escala i corda en les edicions de 2011, 2012 i 2013. També en la modalitat de raspall s'han jugat partides del circuit professional com de l'aficionat.

## Canxa

Les característiques del recinte esportiu són considerades innovadores i innèdits ins a la data. Es tracta d'un trinquet cobert i pintat a la manera antiga, d'un blanc immaculat (algunes pistes havien sigut pintades de blau com la del Trinquet del Genovés). La pista compta amb una longitud de 57’96 metres de llarg, per 9,8 d'ample (6,3 metres sense contar l'escala) i té capacitat per a uns 1.300 espectadors.
Una de les particularitats del recinte és que tots els espectadors tenen una visió completa de la pista de joc, independentment d'on estan situades. Les galeries (tant del dau com del rest) a la mateixa cota que la canxa de joc i protegides per un cristall milloren sensiblement la visibilitat del joc. També el corredor lateral de l'escala substitueix la tradicional muralla per un ample finestral que creua tot el trinquet.
Una altra de les singularitats del trinquet és que en un primer moment fou dissenyat sense la llotgeta de baix; semblant al Trinquet de Vila-real. Tot i que més tard es va incloure. L'obra ha comptat amb 900.000 euros de pressupost.

## Referències

* ↑ «Alzira y su trinquet» (en castellà). Levante-EMV, 08-07-2010. [Consulta: 5 gener 2015].
* ↑ «Genovés, Sarasol i Juliet elogien el nou trinquet d'Alzira per la seua capacitat, visibilitat i lluminositat». riberaexpress.es, 26-03-2011. Arxivat de l'original el 5 de gener 2015. [Consulta: 5 gener 2015].
* ↑ «Alzira, un nou i singular temple per a la Pilota». Pilotavalenciana.com, 28-03-2011. [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ «Alzira: un día para la historia» (en castellà). Levante-EMV, 28-03-2011. [Consulta: 6 gener 2015].
# Hildegard Goss-Mayr

Hildegard Goss-Mayr (nada el 22 gener 1930 a Viena, Àustria) és un exemple important de la no-violència en el món evangèlic. És presidenta honorària del Moviment internacional de la reconciliació i membre de la Coordinació Internacional per al Decenni de la Cultura de la Pau i la No Violència.

## Biografia

Filla de Kaspar Mayr, fundador de la branca austríaca de la IFOR, Hildegard Goss-Mayr, va estudiar filosofia a Viena i New Haven (EUA). El 1953, va esdevenir la primera dona a rebre el seu doctorat sub auspiciis (la més alta distinció possible per estudiar a Àustria).
1958 Es va casar amb John Goss (1912-1991).
1960 Naixement dels seus fills Miriam i Etienne.
1962 Comença la seva feina a Amèrica Llatina per a la construcció d'un moviment no-violent. Des d'aleshores, ha treballat amb Hélder Câmara, Adolfo Pérez Esquivel (que va guanyar el Premi Nobel de la Pau el 1980), Dom Fragoso, bisbe de Crateús (Brasil), o l'arquebisbe Oscar Romero. Ella tenia un paper amb el seu marit John Goss en la preparació de la revolució a les Filipines el 1986. Ha capacitat a molts grups en la no-violència activa a Amèrica Llatina, Àsia i Àfrica.
2009 Rep el Premi Pacem in Terris.

## llibres

* Une autre révolution. Violence des non-violents, Paris, Cerf, 1969.
* Der Mensch vor dem Unrecht. Spiritualität und Praxis. Gewaltlose Befreiung, Vienne, 1976.
* Gérard Hoover, Jean et Hildegard Goss-Mayr, La non-violence, c'est la vie, Arudis, Utovie, 1986.
* Évangile et luttes de paix, Paris, Bergers et Mages, 1989.
* Friede braucht Bewegung. Analysen und Perspektiven der Friedensbewegung in Österreich, amb Thomas Roithner i Pete Hämmerle.
* Oser le combat non-violent aux côtés de Jean Goss, Paris, Cerf, 1998, pròleg del Cardenal Franz König.
* Amb Jo Hanssens, Jean Goss. Mystique et militant de la non-violence, Namur, Fidélité, 2010, pròleg d'Adolfo Pérez Esquivel.

## Biografia

* Richard Deats, Marked for life. The story of Hildegard Goss-Mayr, Hyde Park (NY), New City Press, 2009.
# La Trinité

«La Trinité» té aquests significats:
* La Trinité (Eure), municipi francès al departament de l'Eure
* La Trinité (Manche), municipi francès al departament de Manche
* La Trinité (Martinica), municipi francès a la regió de Martinica
* La Trinité (Savoia), municipi francès al departament de Savoia
* La Trinité (Alps Marítims), municipi francès al departament dels Alps Marítims, regió de Provença – Alps – Costa Blava
* La Trinité-de-Réville, municipi francès al departament de l'Eure
* La Trinité-des-Laitiers, municipi francès al departament de l'Orne
* La Trinité-du-Mont, municipi francès al departament del Sena Marítim
* La Trinité-Porhoët, municipi francès a la regió de Bretanya, departament de Morbihan
* La Trinité-sur-Mer, municipi francès a la regió de Bretanya, departament de Morbihan
* La Trinité-Surzur, municipi francès a la regió de Bretanya, departament de Morbihan
* La Trinité-de-Thouberville, municipi francès departament de l'Eure
* Cantó de La Trinité, divisió administrativa francesa al departament i regió de Martinica
* Cantó de La Trinité-Porhoët, divisió administrativa francesa situada al departament de Morbihan a la regió de Bretanya.
* Districte de La Trinité, divisió administrativa francesa al departament i regió de Martinica
* Gressoney-La-Trinité, municipi italià a la regió de Vall d'Aosta
# Labeobarbus capensis

Labeobarbus capensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels ciprínids.

## Descripció

* Fa 98,7 cm de llargària màxima i 10,7 kg de pes.

## Reproducció

Es reprodueix a l'estiu migrant riu amunt per fresar en fons de grava.

## Alimentació

Menja algues i invertebrats aquàtics (com ara, insectes, caragols i crancs). Els exemplars més grossos també es nodreixen de granotes i peixets.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, potamòdrom, bentopelàgic i de clima subtropical (30°S-33°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Sud-àfrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Skelton, P.H., 1994. Diversity and distribution of freshwater fishes in East and Southern Africa. p. 95-131. A: G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr. Zool. 275.
* ↑ Skelton, P. H., 2001. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Struik Publishers, Ciutat del Cap. 395 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Oellermann, L.K. i P.H. Skelton, 1990. Hexaploidy in yellowfish species (Barbus, Pisces, Cyprinidae) from southern Africa. J. Fish Biol. 37(1):105-115.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21): 243 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La mare (Santiago Rusiñol)

La mare és una obra de teatre en 4 actes, original de Santiago Rusiñol, estrenada per primera vegada al Teatre Victòria de Barcelona, per la companyia del Teatre Català, la nit del 20 de febrer de 1907. L'autor la va escriure a Mallorca, simultàniament amb l'Auca del Senyor Esteve, i quan es va estrenar a la ciutat comtal ja feia algunes setmanes que es podia veure traduïda al castellà per Gregorio Martinez Sierra en els primers teatres que formaven part de la gira de la companyia d'Enric Borras per Espanya.
A Madrid, l'obra fou censurada per la suposada vinculació de l'autor amb Solidaritat Catalana.

## Repartiment de l'estrena

* Rosa, la mare (60 anys): Adela Clemente
* Manel, el seu fill (23 anys): August Barbosa
* Isidre, fadrí forner (70 anys): Iscle Soler.
* Vailet, aprenent (14 anys): Srta. Vallbé.
* Senyor Joan (60 anys): Modest Santolària.
* Senyor Mestre (50 anys): Vicent Daroqui.
* Senyor Carmona, pintor (45 anys): Sr. Piera.
* Albert, pintor (28 anys): Sr. Viñas.
* Senyor Trilles, crític (40 anys): Jaume Virgili.
* Isabel, model (22 anys): Antònia Baró.
* Senyora Empar, mare d'Isabel (50 anys): Carme Parreño.
* Joan Romeu, crític (30 anys): Carles Capdevila.
* Un pobre (65 anys): Miquel Sirvent.
* Homes, dones, nois i cobla.
* Direcció escènica: Sr. Piera.

## Referències

* 1 2 Casacuberta, Margarida; Castellanos, Jordi. Santiago Rusiñol: vida, literatura i mite. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 2009, p. 777. ISBN 978-84-692-0211-1.
* ↑ Sala, Teresa-M.; Nespral, Fernando Martínez. Entre ciudades : Buenos Aires, Puebla, Barcelona: paisajes culturales de la modernidad (1888-1929) (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 2020, p. 89. ISBN 978-84-9168-616-3.
* ↑ Vallmitjana i Pujol, Jordi. «La mare». diaridegirona.cat, 23-02-2007. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ Tarrés, Irene. «Santiago Rusiñol». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre. [Consulta: 23 abril 2022].
# La marca del llop

La marca del llop (títol original: Blood and Chocolate) és una pel·lícula fantàstica dirigida per Katja von Garnier. Ha estat estrenada el 2007. Està basada en un llibre homònim d'Annette Curtis Klause. Ha estat doblada al català.

## Argument

Vivian, jove vampir, és l'únic supervivent de la seva família massacrada pels humans. Acceptada ara en un altre clan dirigit per un fantasma de nom Gabriel, viu a Bucarest, a Romania, on treballa en una xocolateria. Estant promesa de Gabriel, s'enamora d'Aiden, un jove dibuixant que ha anat a Romania per fer recerques sobre els vampirs per a una novel·la. El seu clan l'obliga llavors a escollir entre el seu desig de sucumbir a aquest amor prohibit i la seva lleialtat cap a ells.

## Personatges

* Agnes Bruckner: Vivian
* Hugh Dancy: Aiden
* Olivier Martinez: Gabriel
* Katja Riemann: Astrid
* Bryan Dick: Rafe
* Chris Geere: Ulf
* Tom Harper: Gregor
* John Kerr: Finn
* Jack Wilson: Willem
* Vitalie Ursu: Constani
* Bogdan Voda: Albu
* Kata Dobó: Beatrice
* Rodica Mandache: Madame Bellagra

## Banda original de la pel·lícula

Destacar que la banda original de la pel·lícula, composta per Reinhold Heil, incorpora igualment un títol del grup de metall simfònic Within Temptation.

## Referències

* ↑ La marca del llop

## Enllaços externs

* Trailer subtitulat en francès
# L'Atlantide

L'Atlantide (títol italià: Antinea, l'amante della città sepolta) és una pel·lícula franco-italiana dirigida per Edgar G. Ulmer i Giuseppe Masini, que van reemplaçar Frank Borzage poc temps després del començament del rodatge, estrenada l'any 1961.

## Argument

Pierre i Robert, dels enginyers miners, estan a punt de sobrevolar el Sàhara en un helicòpter conduït pel seu soci John, quan una tempesta els obliga a posar-se en una zona de proves nuclears. Poc després, salven la vida del xeic Tamal, que els condueix a una gruta on es troba la ciutat perduda de l'Atlàntida, dirigida per la bonica i implacable Antinea. Prohibeix tota temptativa d'evasió als seus visitants i, quan John prova de fugir, el transforma en estàtua. Robert, trastocat per l'homicidi del seu amic, és enviat a les mines i és mort per Pierre, que és víctima dels sortilegis d'Antinea.
Més tard, Zinah, una esclava, cau enamorada de Pierre i l'ajuda a escapar-se pel desert, abans que caigui una bomba nuclear i que l'Atlàntida sigui destruïda.

## Repartiment

* Jean-Louis Trintignant: Pierre
* Georges Riu: John
* Haya Harareet: Antinea
* Amedeo Nazzari: el xeic Tamal Ahmed Bencheki
* Gian Maria Volonte: Tarath
* Giulia Rubini: Zinah
* Rad Fulton: Robert
* Gabriele Tinti: Max
* Ignazio Dolce: un guarda

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula a CinéRessources.net,
* Fitxa de la pel·lícula a AFI,
# La visita del bisbe

La visita del bisbe és una de les obres pictòriques icòniques de l'artista José Gutiérrez Solana, que reprodueix una reunió on es troben totes les elits típiques d'un municipi de principis del segle xx, amb motiu de la visita d'un alt membre de l'Església.
L'obra conté tots els elements que caracteritzaven les creacions culturals de Solana, inspirant-se en el realisme social, les atmosferes obscures, i la representació de l'Espanya tradicional i obscura.
La pintura mostra a l'espectador una escena on es veuen representades les figures amb poder que controlaven la societat espanyola del segle xix, i principis del XX, a l'àmbit més local.
Tal com se pot veure a les seues altres obres El retorn de l'indià (1924) o Reunió a casa de l'apotecari (1934), Gutiérrez torna a disposar als personatges en un semicercle obert, de cara a l'espectador.
La figura central és la del bisbe el qual projecta una mirada seriosa que denota el poder al que representa, figura central que sobreix per la resta de personatges si ens fixem en l'alçada dels caps, i que és motiu de la reunió. Un dels altres personatges que dirigeix la seua mirada cap a al front, exactament cap a l'espectador, és l'home de la dreta, que representa a un cacic territorial, ficant una mirada desconfiada. Al costat d'ell i del bisbe es troba la que ben bé seria la dona del cacic, portant una mena de mantellina amb ocasió de la importància de tal esdeveniment. Per altra banda, la dona de l'esquerra, amb una mirada perduda però de les més alegres de tots els personatges, representaria a una aristòcrata local de l'època, les quals es dedicaven a representar els rics locals, i també gestionaven activitats com la recaptació del domund.
Les tonalitats de colors obscurs predominen, així com també el traç gruixut de les siluetes, elements que ens poden fer recordar el tenebrisme barroc d'algunes pintures de Francisco de Goya. La il·luminació actua projectant-se des de dalt dels personatges, reproduint l'efecte d'una antiga làmpada elèctrica.

## Enllaços externs

* Fitxa al web del Museo Reina Sofia.
# La Lapa

La Lapa és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Kotu

El grup Kotu, o també grup Lulunga, és un grup d'illes al sud-oest del grup Ha'apai, entre el grup Nomuka i Lifuka, al regne de Tonga.
Són illes baixes i petites, de menys de 2 km², i sis d'elles són habitades. Administrativament formen el districte de Lulunga a la divisió de Ha'apai. Encara que el grup rep el nom de l'illa Kotu, la més gran i més poblada és Ha'afeva.
* Fonuaika (20° 7′ S, 174° 42′ O﻿ / ﻿20.117°S,174.700°O﻿ / -20.117; -174.700) és la més meridional del grup, situada a 14 km al nord de Nomuka.
* Tokulu és un banc de sorra d'1,5 m d'altitud, situat a 8 km a l'oest de Fonuaika.
* 'O'ua (20° 2′ S, 174° 41′ O﻿ / ﻿20.033°S,174.683°O﻿ / -20.033; -174.683) és a 7 km al nord de Fonuaika. Té una població de 178 habitants (cens 1996) i una superfície de 0,98 km².
* Nukulai està separada dels esculls de 'O'ua per un canal de 600 m d'ample.
* Lekeleka (20° 4′ S, 174° 37′ O﻿ / ﻿20.067°S,174.617°O﻿ / -20.067; -174.617) és a 6 km a l'est de 'O'ua.
* Tungua (20° 1′ S, 175° 46′ O﻿ / ﻿20.017°S,175.767°O﻿ / -20.017; -175.767 és a 6 km a l'oest de 'O'ua. Té una població de 282 habitants (cens 1996) i una superfície d'1,53 km².
* Kito és una illa petita i boscosa situada a 2 km al nord-oest de Tungua.
* Foua (20° 0′ S, 174° 44′ O﻿ / ﻿20.000°S,174.733°O﻿ / -20.000; -174.733) és una illa petita i rocosa de 9 m d'altitud situada a 1,5 km al nord-est de Tungua.
* Kotu (19° 57′ S, 174° 48′ O﻿ / ﻿19.950°S,174.800°O﻿ / -19.950; -174.800) és l'illa més occidental del grup, a 6 km a l'oest de Tungua. La costa meridional és escarpada de 15 m d'alt, i la costa septentrional és baixa i arenosa. Té 222 habitants (cens 1996) i una superfície de 0,34 km².
* Putuputua, la més septentrional del grup, és un banc de sorra de 3,7 m d'altitud situat a 5 km al nord-est de Kotu.
* Ha'afeva (19° 57′ S, 174° 43′ O﻿ / ﻿19.950°S,174.717°O﻿ / -19.950; -174.717) és l'illa principal del grup, situada a 7 km a l'est de Kotu. Té una població de 313 habitants (cens 1996) i una superfície d'1,81 km².
* Matuku (19° 57′ 30″ S, 174° 45′ 0″ O﻿ / ﻿19.95833°S,174.75000°O﻿ / -19.95833; -174.75000) és una illa de 0,34 km² i una població de 149 habitants (cens 1996) situada entre Ha'afeva i Kotu.
* Limu (20° 1′ S, 174° 27′ O﻿ / ﻿20.017°S,174.450°O﻿ / -20.017; -174.450) és una illa petita i boscosa a 14 km a l'est de Lekaleka.
* Uanukuhihifu (19° 58′ S, 174° 30′ O﻿ / ﻿19.967°S,174.500°O﻿ / -19.967; -174.500).
* Tofonga (19° 57′ S, 174° 28′ O﻿ / ﻿19.950°S,174.467°O﻿ / -19.950; -174.467).
# Nissan Micra

El Nissan Micra o March és un automòbil del segment B produït pel fabricant japonès Nissan des de l'any 1982. És un cinc places amb tracció davantera i motor davanter transversal de quatre cilindres en línia. És un dels primers automòbils menuts a incorporar transmissió variable contínua com opcional.
Les tres generacions van existir amb carrosseries hatchback de tres i cinc portes. La primera generació va existir també amb carrosseria familiar de cinc portes, i la segona i la tercera generació amb variants descapotable de dues portes.

## Primera generació (1982-1992)

La primera generació va ser desenvolupada per a enfrontar a l'Honda City. Fou llançada al mercat a l'octubre de 1982 i reestilitzada en els anys 1985 i 1989. Les seues motors gasolina són un 1.0 litres de 50 ó 55 CV de potència màxima, un 1.2 litres de 55 o 60 CV, un 1.0 litres amb turbocompressor i 75 CV, i un 0.9 litres amb turbocompressor, quatre vàlvules per cilindre i 90 CV.

## Segona generació (1992-2002)

La segona generació, posada a la venda en 1992, va ser premiada com Cotxe de l'Any a Europa de 1993 (el primer japonès a rebre eixa distinció), i també Cotxe de l'Any al Japó. Les seues motors gasolina són un 1.0 litres de 55 o 60 CV, un 1.3 litres de 75 CV i un 1.4 litres de 80 CV, tots ells de quatre vàlvules per cilindre, i el Diesel és un 1.5 litres atmosfèric de 57 CV fabricat pel Grup PSA.
Aquesta generació també va ser comercialitzada al Japó amb el nom de "Muji Car 1000" per l'empresa japonesa Muji, però seguint al seu disseny la filossofia de la marca.

## Tercera generació (2002-present)

La tercera generació està a la venda des de fins de l'any 2002. La seua longitud és molt menor a la d'altres models recents de la seua categoria, i és més proper al Suzuki Swift, al Toyota Yaris i a models del segment A com el Citroën C2 i l'Opel Agila.
Els motors gasolina són un 1.2 litres de 65 ó 80 CV, un 1.4 litres de 90 CV i un 1.6 litres de 110 CV, tots ells de quatre vàlvules per cilindre, i el Diesel és un 1.5 litres d'origen Renault amb injecció directa common-rail, turbocompressor i dos vàlvules per cilindre, en variants sense intercooler de 68 CV, i amb intercooler de 86 CV.
# Sylvan Shores

Sylvan Shores és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 2.424 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sylvan Shores tenia 2.424 habitants, 1.166 habitatges, i 795 famílies. La densitat de població era de 419,7 habitants/km².
Dels 1.166 habitatges en un 13,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,5% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 31,8% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 22% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,49.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,1% tenia menys de 18 anys, un 3,1% entre 18 i 24, un 13,9% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 45,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 63 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.256 $ i la renda mediana per família de 33.696 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.948 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 17.950 $. Entorn del 8% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sylvan Shores». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sylvan Shores». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.