OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Samantha Miquel i Álvarez

Samantha Miquel Álvarez (Ripollet, Vallès Occidental, 7 de gener de 1983) és una jugadora de waterpolo catalana, ja retirada.
Va començar practicant la natació a Ripollet i, posteriorment, al CN Sabadell, on finalment va formar-se en el waterpolo. Amb el club sabadellenc, va guanyar una Lliga catalana, vuit Lligues espanyoles i sis Copes de la Reina entre 2000 i 2009. També va participar en competicions europees com la Copa d'Europa o la LEN Trophy. Internacional amb la selecció espanyola en categoria júnior, va aconseguir una medalla de bronze al Campionat d'Europa de 2003 i al del Món de 2004. En categoria absoluta, va ser internacional en quaranta-sis ocasions destacant la seva participació al Campionat del Món de 2005 i en diferents edicions de la Lliga Mundial. Degut a una lesió d'espatlla, va retirar-se de la competició esportiva als 26 anys. Entre d'altres distincions, va rebre el 2007 la medalla d'argent de serveis distingits de la Reial Federació Espanyola de Natació.

## Palmarès
### Clubs

* 8 Lliga espanyola de waterpolo femenina: 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2003-04, 2004-05, 2006-07, 2007-08 i 2008-09
* 6 Copa espanyola de waterpolo femenina: 2000-01, 2001-02, 2003-04, 2004-05, 2007-08 i 2008-09
* 1 Lliga catalana de waterpolo femenina: 2001-02

## Referències

* ↑ «Samantha Miquel i Álvarez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gelada, Pere. ««Ho deixo en el moment idoni»». Avui, 12-05-2009. [Consulta: 25 setembre 2020].
* ↑ Lara, Ángela. «L'equip trobarà a faltar la seva capitana i 'alma mater'». Mundo Deportivo, 08-05-2009. [Consulta: 26 setembre 2020].
# Sarona

Sarona era una colònia alemanya templària a Tel-Aviv, Israel. Ara és un barri de la ciutat. Va ser un dels pobles moderns primerencs establerts a Palestina. Sarona va ser construïda en 1871. El barri es troba al nord-est de Jaffa. Ara, la terra de l'antiga colònia es troba en el centre de Tel-Aviv. Molta gent a les comunitats templàries es van convertir en simpatitzants de la ideologia nacionalsocialista abans i després de la Segona Guerra Mundial. En 1948 les autoritats del Mandat Britànic de Palestina els havien expulsat. Avui en dia, el lloc ha estat reformat i renovat com una "vila de les compres, el descans i l'entreteniment."

## Enllaços externs

* The new lifestyle hub at the heart of Tel Aviv
* The end of the Sarona saga
# Samuel Paul Welles

Samuel Paul Welles (9 de novembre de 1907 - 6 d'agost de 1997) fou un paleontòleg americà, que va ser investigador associat del Museu de Paleontologia, Universitat de Califòrnia, Berkeley. És conegut per haver descrit el dinosaure dilofosaure (Dilophosaurus) l'any 1954.

## Referències

* ↑ Social Security Death Index
* ↑ «The Samuel P. Welles Papers». University of California Museum of Paleontology. [Consulta: 19 setembre 2017].
# Coral Cererols

La Coral Cererols és el nóm una formació coral d'unes quaranta veus mixtes amb seu al barri del Congrés de Barcelona. L'any 1970 va iniciar les seves activitats dirigit per Josep Llobet i Terricabres,
Es poden destacar aquestes importants fites ordenades per anys:
* L'any 1971 va fer diferents intercanvis amb diferents grups corals. El 13 de juny va fer un concert amb l'Eco de Catalunya
* L'any 1974 va programar un viatge amb un seguit de concerts per diverses capitals europees, Capolona (Italia), Viena (Àustria) i Zurich (Suïssa), aprofitant la seva participació en el 20è Internationaler Chorwettbewerb a la ciutat de Spittel an der Drau (Àustria). Tanmateix en aquest viatge per Europa, va fer un enregistrament a la SRG SSR (Schweizerische Radio, Radio Nacional de Suïssa) d'una part important del seu repertori, que posteriorment es va difondre per moltes de les emissores de ràdio nacionals europees. Per Nadal d'aquell any va fer també un important número de concerts.
* El 1975, junt amb l'Orfeó de Sants, la Coral Verge Bruna i les corals infantils de l'Orfeó i la Coral SiFaSol, junt a l'Orquestra Simfònica de Barcelona, van interpretar, en rigorosa l'estrena en català i amb un gran èxit, l'obra de Serenade i l'òpera Sant Nicolau, de Benjamin Britten al Palau de la Música Catalana. Aquestes obres, escrites originalment en llengua anglesa, varen ésser traduïdes i adaptades al català pel mestre Llobet.
* L'any 1976 va participar en un concert al Poble Espanyol de Barcelona amb motiu de la cinquantena edició del concurs de pesebres de l'Associació de Pessebristes de Barcelona.
* Des de la creació de l'entitat fins a l'any 1980, va participar regularment i activament en el Dia Internacional del Canto Coral (posteriorment nomenat Jornades Internacionals del Cant Coral a Barcelona) organitzat pel Districte de Sarrià de l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Coral Cererols». Arxivat de l'original el 2020-07-09. [Consulta: maig 2020].
* ↑ Padrosa i Gorgot, Inés.. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009. ISBN 978-84-96747-54-8.
* ↑ Puig, Àngel; Seda, Jaume «L'orfeó l'Eco de Catalunya. Molt més que una entitat centenària de Sant Andreu». Revistes Catalanes amb Accés Obert, 2011.
* ↑ «Inventari del Fons Documental Enric Rib». Biblioteca de Catalunya, 01-07-2004. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Mestres de l'Escolania de Montserrat, Volum III. Joan Cererols, III». Publicacions de Montserrat, 01-11-2019.
* ↑ «Edición del sábado, 13 diciembre 1975, página 51 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Edición del jueves, 05 febrero 1976, página 28 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Edición del domingo, 31 agosto 1975, página 20 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 16 maig 2020].
# Sant Esteve de Granollers de la Plana

Sant Esteve de Granollers de la Plana és una església parroquial romànica de Granollers de la Plana, al municipi de Gurb (Osona), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. S'aixeca sobre un petit puig al mateix peu de la carretera de Vic a Manlleu.
L'interior ha estat restaurat recentment. Sota l'altar major hi ha la sagristia, en un indret que ha de correspondre a una antiga cripta, amb finestres a la part baixa de l'absis. Té l'afegitó d'una gran capella del Santíssim, moderna, i també una capella del Roser, a la part sud, sota la qual hi ha el panteó de la família Abadal del Pradell, on hi ha enterrat l'historiador català Ramon d'Abadal i de Vinyals

## Descripció

Sant Esteve de Granollers de la Plana es troba dalt d'un turonet acompanyada de tres edificacions. L'edifici romànic d'una nau, coberta amb volta de canó reforçada per dos arcs torals, i absis semicircular s'ha vist molt transformat per les modificacions i afegits de que va ser objecte posteriorment. És possible que la capçalera fos originalment trilobulada i que les absidioles laterals fossin substituïdes per les capelles actuals. L'absis central presenta a l'interior decoració de cinc nínxols semicirculars oberts al gruix del mur, tipologia que correspon a esglésies de capçalera trilobulada. A l'exterior mostra decoració d'arcuacions entre lesenes que emmarquen finestres cegades, sota un fris de dents de serra. A la part superior dels murs de tramuntana i de migdia perviuen trams d'ornamentació de tipus llombard entre les construccions modernes. L'absis té tres finestres de doble esqueixada que es corresponen a amb tres finestres més petites situades al nivell del sòl. Aquestes últimes corresponen a una cripta, que fa de sagristia, que té la mateixa planta de l'absis i a la qual s'hi accedeix per una escala ran de mur dins del mateix absis. A partir del segle xvii s'hi afegiren capelles la laterals que han desfigurat l'estructura original. Tot l'interior ha estat reformat en estil neoclàssic i l'absis mostra pintures murals modernes. L'accés es manté per la façana de migjorn però la portalada ha estat substituïda per una de neoclàssica. La façana de ponent també ha sofert transformacions i té adossat el campanar de torre de planta quadrada barroc coronat per una balustrada.
Al Museu Episcopal de Vic es conserven dos petits fragment de la pintura mural del segle xiii que decorava l'absis.

## Història

La parròquia està documentada des del 903, però fou consagrada el 1080 o el 1088, segons la font. L'edifici actual és d'estil romànic, remarcable pel seu absis llombard.

## Referències

* ↑ «"Sant Esteve de Granollers, Parròquia" al web "gurb.cat"». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 març 2014].
* 1 2 3 «Sant Esteve de Granollers de la Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
* ↑ «Sant Esteve de Granollers de la Plana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Copa del Rei de futbol 1907

La Copa del Rei de futbol 1907 va ser la cinquena edició de la Copa del Rei.

## Detalls

Es va disputar entre el 24 de març de 1907, i el 30 de març de 1907, al Camp del Hipòdrom de Madrid.
La competició arribà a un rècord de participants. Onze equips es van inscriure a la competició:
* FC Barcelona
* Moderno de Guadalajara
* Recreativo de Huelva
* San Sebastián Recreation Club
* Athletic de Madrid
* Excelsior of Madrid
* Hispania of Madrid
* Madrid FC
* Club Bizcaya (combinat d'Athletic Club i Unión Atlética Vizcaína)
* Hamilton FC de Salamanca
* Vigo FC
El campió de Catalunya, X Sporting Club, refusà a participar-hi. A més, finalment, FC Barcelona i San Sebastian RC no hi participaren. Moderno de Guadalajara fou desqualificat, mentre que els quatre equips madrilenys disputaren una ronda prèvia per decidir el participant, que finalment fou el Madrid FC. Finalment els cinc participants foren:
* Recreativo de Huelva
* Madrid FC
* Club Bizcaya
* Hamilton FC de Salamanca
* Vigo FC

## Partits

| Vigo FC | 3–3 | Huelva Recreation Club |
Hipódromo, Madrid
| Club Bizcaya | 3–2 | Madrid CF |
| Simmons Goyoaga Simmons | | Federico Revuelto Manuel Prast |
| Vigo FC | 1–3 | Madrid FC |
| Hambly | | José Giralt M. Ocaña (p.p.) Armando Giralt |
Hipódromo, Madrid
| Club Bizcaya | 5–0 | Hamilton FC |
| Tomás Murga Simmons Hermenegildo García Hermenegildo García Simmons | | |
Hipódromo, Madrid
| Hamilton FC | 2–0 | Huelva Recreation Club |
Hipódromo, Madrid
| Vigo FC | 2–1 | Club Bizcaya |
| Ábalo José Rodríguez | | Hermenegildo García |
Hipódromo, Madrid
| Madrid FC | 5–0 | Hamilton FC |
| Armando Giralt Sánchez Neyra Sánchez Neyra Armando Giralt Sánchez Neyra | | |
Hipódromo, Madrid
| Club Bizcaya | 4–0 | Huelva Recreation Club |
Hipódromo, Madrid
| Hamilton FC | 1–2 | Vigo FC |
| ? | | Lendy Abalo |
Hipódromo, Madrid
| Madrid FC | 4–2 | Huelva Recreation Club |
| Sánchez Neyra Sánchez Neyra Federico Revuelto Armando Giralt | | ? Balbuena |
Hipódromo, Madrid

## Classificació

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | Pts | Classificació |
| 1 | Club Bizcaya de Bilbao | 4 | 3 | 0 | 1 | 13 | 4 | 6 | Finalista |
| 2 | Madrid FC | 4 | 3 | 0 | 1 | 14 | 6 | 6 | Finalista |
| 3 | Vigo FC | 4 | 2 | 1 | 1 | 8 | 8 | 5 | |
| 4 | Hamilton FC | 4 | 1 | 0 | 3 | 3 | 12 | 2 | |
| 5 | Huelva Recreation Club | 4 | 0 | 1 | 3 | 5 | 13 | 1 | |

## Final

| Madrid FC | 1–0 | Club Bizcaya |
| Manuel Prast 80' | | |

## Campió

* Campions de la Copa del Rei 1907
* Reial Madrid Club de Futbol 3r títol

## Referències

* ↑ «Spain - List of Cup Finals». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Spain - Cup 1907». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ (castellà) Copa de 1907 a linguasport.com
# Sant Joan Baptista i sant Esteve

Sant Joan Baptista i sant Esteve és una pintura sobre taula obra de Joan Antigó i Honorat Borrassà, realitzada cap a 1450. Actualment es conserva al Museu Nacional d'Art de Catalunya.
Aquesta taula amb un muntant va formar part, com a compartiment principal, d'un retaule de doble advocació dedicat a sant Joan Baptista i sant Esteve. La pintura, que ve de Puigcerdà, ha estat relacionada amb l'església de Sant Domènec d'aquesta ciutat, procedència que sembla versemblant si tenim en compte les relíquies de sant Joan Baptista custodiades en aquest centre eclesiàstic i les dues advocacions dominiques del muntant: un sant Papa de l'orde, que podria ser Innocenci V o Benet XI, ambdós beatificats amb posterioritat, i santa Caterina de Siena, virtuosa canonitzada el 1461.
La presència dels nous esquemes flamencs i de la tècnica mixta de tremp i oli a la taula de Sant Joan Baptista i sant Esteve significa l'acceptació a Catalunya de les innovacions sorgides a Flandes, on van ser introduïdes per Lluís Dalmau, autor del retaule de la Mare de Déu dels Consellers, conjunt que va ser finalitzat el 1445.
La relació estilística entre aquesta obra i unes taules del Retaule de sant Miquel de Castelló d'Empúries va motivar-ne l'atribució a un pintor, aleshores anònim, anomenat Mestre de Castelló d'Empúries. Més tard, va ser revelat el nom d'aquest anònim en favor dels pintors Joan Antigó i Honorat Borrassà i es va donar a conèixer que el moble havia estat dut a terme l'any 1448.
La continuïtat de l'obrador dels Borrassà de Girona per part de Joan Antigó va haver d'emparar la formació d'Honorat en aquest entorn, relació que va anar més enllà atès que Caterina Borrassà, germana d'Honorat, va casar-se amb Antigó.

## Referències

* ↑ DDAA, 2012, p. 101.

## Bibliografia

* DDAA. Catàleg de la col·lecció del gòtic.Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2012.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra 15485 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
# Secció de bàsquet del Futbol Club Barcelona Plantilla 2006-2007

La temporada 2006-2007, la plantilla del primer equip de bàsquet del Futbol Club Barcelona era formada pels següents jugadors:
| 5 Gianluca Basile (escorta) 6 Jaka Lakovic (base) 8 Jordi Trias (aler pivot) 9 Denis Marconato (pivot) 10 Roko Leni Ukic (base) 11 Juan Carlos Navarro (escorta) | 14 Rodrigo de la Fuente (aler) 19 Fran Vázquez (aler pivot) 20 Mikhalis Kakiuzis (aler) 41 Mario Kasun (pivot) 44 Roger Grimau (escorta) 16 Albert Moncasi (pivot) |
Entrenador: Dusko Ivanovic
# Comissari Europeu de Relacions Institucionals i Estratègia de Comunicació

El Comissari Europeu de Relacions Institucionals i Estratègia de Comunicació fou un membre de la Comissió Europea responsable de les relacions entre la Comissió i la resta de les institucions de la Unió Europea (UE) així com la representació dels ciutadans de la Unió fins al 2010, any en què es fusionà amb altres carteres i es passà a denominar Comissari Europeu de Relacions Interinstitucionals i Administració.

## Orígens

L'any 1973 en la formació de la Comissió Ortoli es creà la cartera anomenada Comissari Europeu de Relacions amb el Parlament, encarregada de relacionar la Comissió Europea amb el Parlament Europeu, ampliant posteriorment aquestes relacions amb la resta d'institucions de la Unió Europea. En la formació de la Comissió Barroso el novembre de 2004 adoptà el nom actual.

## Comissari Europeu de Relacions Institucionals i Estratègia i Comunicació

| Comissió | Inici | Finalització | Nom | País | Partit |
| Rey |
| Rey | 2 de juliol de 1967 | 30 de juny de 1970 | Fritz Hellwig | Alemanya | CDU |
| Rey | 2 de juliol de 1967 | 30 de juny de 1970 | Albert Coppé | Bèlgica | CD&V |
| Malfatti |
| Malfatti | 1 de juliol de 1970 | 21 de març de 1972 | vacant | | |
| Mansholt |
| Mansholt | 22 de març de 1972 | 5 de gener de 1973 | vacant | | |
| Comissari Europeu de Relacions amb el Parlament ||||||
| Ortoli |
| Ortoli | 6 de gener de 1973 | 5 de gener de 1977 | Carlo Scarascia-Mugnozza | Itàlia | ind. |
| Jenkins |
| Jenkins | 6 de gener de 1977 | 5 de gener de 1981 | Richard Burke | Irlanda | FG |
| Thorn |
| Thorn | 6 de gener de 1981 | 5 de gener de 1985 | Frans Andriessen | Països Baixos | CDA |
| Delors I |
| Delors I | 6 de gener de 1985 | 5 de gener de 1989 | Grigórios Varfis | Grècia | ind. |
| Delors II |
| Delors II | 6 de gener de 1989 | 5 de gener de 1993 | vacant | | |
| Delors III |
| Delors III | 6 de gener de 1993 | 22 de gener de 1995 | João de Deus Pinheiro | Portugal | PSD |
| Santer |
| Santer | 23 de gener de 1995 | 15 de març de 1999 | Marcelino Oreja | Espanya | PP |
| Marín |
| Marín | 16 de març de 1999 | 15 de setembre de 1999 | Marcelino Oreja | Espanya | PP |
| Prodi |
| Prodi | 16 de setembre de 1999 | 21 de novembre de 2004 | Loyola de Palacio | Espanya | PP |
| Comissari Europeu de Relacions Institucionals i Estratègia de Comunicació ||||||
| Barroso I |
| Barroso I | 22 de novembre de 2004 | 9 de febrer de 2010 | Margot Wallström | Suècia | SDWP |
| Fusionat amb el Comissari Europeu de Relacions Interinstitucionals i Administració ||||||

## Enllaços externs

* (anglès) Portal de la comissària Margot Wallström
* (castellà) Direcció General de Comunicació
# Concili d'Arle del 353

El concili d'Arle del 353 fou una reunió de bisbes de l'Imperi Romà d'Occident, que es va celebrar l'hivern del 353 a la ciutat d'Arle convocat per l'emperador Constanci, que s'havia retirat a passar l'hivern a la ciutat just després de la mort del seu rival Magnenci a Lió.
A la cort de l'emerador es va presentar el legat del papa i diversos bisbes que demanaven permís per reunir-se a Aquileia i celebrar un concili per condemnar als arrians que operaven a la part oriental de l'Imperi, conforme a la promesa que havia fet Constanci. Però aquest tenia certes simpaties pels arrians i va ordenar reunir el concili a la mateixa Arle refusant el permís per fer-ho a Aquileia. L'emperador esperava que els bisbes arrians Valent i Ursaci portarien l'aigua al seu molí i a més volia fer condemnar a Sant Atanasi patriarca d'Alexandria, conforme a un decret que ja havia promulgat anteriorment. L'arrianisme efectivament va sortir reforçat del concili i sobre la condemna d'Atanasi, només Paulí bisbe de Treveris, es va oposar obertament a la condemna (el que li va valer l'exili) i molts altres bisbes van contemporitzar.

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Copa Artística

La Copa Artística era un dels premis extraordinaris dels Jocs Florals de Barcelona. La Copa Artística era el premi a la millor composició en prosa de caràcter literari. A partir de 1933 el premi s'anomenaria també Premi Narcís Oller.

## Guanyadors

* 1901 Premi desert
* 1903 "Marines", Víctor Català
* 1904 "Animes blanques", Josep Maria Folch i Torres
* 1905 "El Ton de la Muga", Manuel Duran i Duran
* 1906 "El fill de la nit", Josep Morató i Grau
* 1907 "La carretera", Joan Oller i Rabassa
* 1908 "Negrures", Salvador Galmés i Sanxo
* 1909 "La sacra tragèdia", Josep Calzada i Carbó
* 1910 "Proses bàrbares", Prudenci Bertrana i Comte
* 1911 "Viatges d'amor", Miquel Roger i Crosa
* 1912 "De la vida d'En Joan Franch", Carme Karr i Alfonsetti
* 1913 "Poema de la pedra", Manuel Brunet i Solà
* 1916 "L'home del forn dels pagayres", Eduard Girbal i Jaume
* 1917 "La congesta", Josep Roig i Raventós
* 1918 "Gemma", Josep Roig i Raventós
* 1919 "Proses silvestres", Eduard Girbal i Jaume
* 1920 "Cercant el Paradís perdut", Llorenç Riber i Campins
* 1921 Premi desert
* 1922 Premi desert
* 1923 "La dida", Salvador Galmés i Sanxo
* 1924 "Una nit al desert", Joaquim Cabot i Rovira
* 1925 No se celebren els Jocs
* 1926 Premi desert
* 1927 "Proses històriques", Carles Rahola i Llorens
* 1928 Premi desert
* 1929 Premi desert
* 1930 "Mossèn Missal", Manuel Vilà i Dalmau
* 1931 Premi desert
* 1932 Premi desert
* 1933 "De com la Genisa Saborella se va tornar bruixa", Eduard Girbal i Jaume
* 1934 "Ernest", Leandre Amigó i Batllori
* 1935 "Dels records que m'enduria", Tomàs Roig i Llop
* 1936 "Vàsia Djanov, fabricant de nines", Antoni Rosich i Catalan

## Referències

* ↑ «Copa Artística». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ "La Vanguardia" dilluns, 08 maig 1916, pàgina 2
# Santa Maria de Vingrau

Santa Maria de Vingrau és l'antiga església parroquial del poble de Vingrau, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada a l'extrem nord-est del poble de Vingrau, al capdamunt del coster on es troba el poble.
L'església està documentada des del 1119, quan el papa Gelasi II confirma unes possessions del monestir de la Grassa en territori de Vingrau, entre les quals, l'església de Santa Maria. S'hi fa constar que pertany a la diòcesi de Narbona.
L'església conserva, tot i que molt modificada en diferents moments històrics, però sempre seguint la tradició romànica, la capçalera del temple. La resta està molt alterada respecte del temple primitiu.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vingrau». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 322. Santa Maria de Vingrau». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Vingrau. Santa Maria de Vingrau». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ L'església de Santa Maria en els ortofotomapes de l'IGN
# Selvagem Grande

Selvagem Grande és una petita illa que forma part de l'arxipèlag de les Illes Salvatges, un petit arxipèlag a l'oceà Atlàntic entre Madeira (a 280 km) i les Canàries (a 165 km).
L'illa, de tan sols 2.000 per 1.700 metres, pertany al grup nord-est de les Illes Salvatges, que també comprèn els illots de Sinho, Palheiro de Terra i Palheiro do Mar. El terreny és pla, però té tres cims, restes d'antics cons volcànics anomenats Atalaia, Tornozelos i Inferno. L'Atalaia, amb 163 msnm, és el més alt dels tres cims.
L'única presència humana permanent és la de dos guardaboscos i un biòleg.
L'illa té un far automatitzat.

## Referències

* 1 2 3 «Marine Biodiversity and Ecosystem Health of Ilhas Selvagens, Portugal». National Geographic Society. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ Lighthouse Depot Online - Selvagem Grande Light Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Selvagem Pequena

Selvagem Pequena és una petita illa deshabitada que forma part de l'arxipèlag de les Illes Salvatges, un petit arxipèlag a l'oceà Atlàntic entre Madeira (a 280 km) i les Canàries (a 165 km).
L'illa, de tan sols 800 per 500 metres, pertany al grup sud-est de les Illes Salvatges. La seva elevació és de tan sols 49 msnm i està envoltada per bancs de sorra. La fauna i la flora estan ben conservades per la manca d'interferències humanes, amb nombroses espècies endèmiques. Té un far actiu.

## Referències

* ↑ «Historia Natural de la Macaronesia». [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ «Naturaleza» (en castellà). [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Lighthouse Depot - Selvagem Pequena Light Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Selvazzano Dentro

Selvazzano Dentro és un municipi italià, situat a la regió de Vèneto i a la província de Pàdua. L'any 2001 tenia 21.371 habitants.
Selvazzano Dentro limita amb els municipis d'Abano Terme, Pàdua, Rubano, Saccolongo i Teolo.
# Sergio Gómez-Alba Ruiz

Sergio Gómez-Alba Ruiz (Madrid, 25 de juliol de 1943) és un polític català d'origen madrileny, diputat en la V, VI i VII legislatures.
Llicenciat en Ciències Polítiques i Sociologia, és empresari d'inversió immobiliària. Ingressà al Partit Popular de Catalunya de la mà d'Aleix Vidal-Quadras, i ha estat secretari de formació i sotssecretari general electoral del PP de Barcelona i membre de la junta directiva nacional del PP. Ha estat també diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1993, 1996 i 2000.

## Càrrecs

* Secretari segon de la Comissió de Cultura del congrés dels Diputats
* Vicepresident de la comissió Parlamentària de RTVE.
* President de la Delegació espanyola a la Conferència Interparlamentària Europea sobre l'Espai de 1996 a 2004
* Director de l'Oficina Parlamentària del Partit Popular de Catalunya fins al 2004.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, V Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VII Legislatura