OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chokampati

Chokampati fou un estat tributari protegit del tipus zamindari, al districte de Tinnevelli a la presidència de Madras. Antigament era molt important però al llarg del segle XIX es va dividir en 18 subestats per vendes del seu titular. La capital era Chokampati a 9° 7′ 33″ N, 77° 21′ 48″ E﻿ / ﻿9.12583°N,77.36333°E﻿ / 9.12583; 77.36333 amb una població de 5.945 habitants el 1881.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Pierre Prüm

Pierre Prüm (Troisvierges, 9 de juliol de 1886 - Clervaux, 1 de febrer de 1950) fou un jurista i polític luxemburguès, Primer Ministre de Luxemburg del 19 de març de 1925 fins al 16 de juliol de 1926. També va exercir el càrrec de Ministre d'Afers Exteriors i d'Interior i d'Agricultura. El 1937 va ser membre a la Cambra de Diputats de Luxemburg per la circumscripció del Nord.
# Gyaing

Gyaing és un riu de Birmània. Es forma per la unió del Hlaing-bwai i el Haungtharaw, prop del poble de Gyaing que li dona nom, i corre a l'oest durant més de 70 km fins a desaiguar al riu Salween a Mawlamyaing. El riu té diversos bancs d'arena i només és navegable per bots. Les viles principals a la seva riba són Kado (a la desembocadura), Zatha-byin, Tarana i Dammatha.

## Vegeu també

* Hlaing-bwe, un dels seus afluents.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Earthbound (pel·lícula de 1920)

Earthbound és una pel·lícula muda de la Goldwyn Pictures dirigida per T. Hayes Hunter i protagonitzada per Wyndham Standing i Naomi Childers. Basada en un relat de Basil King, la pel·lícula es va estrenar l'11 d'agost del 1920.

## Argument

Quan Caroline Desborough descobreix que el seu marit Dick té una aventura amb Daisy Rittenshaw, parla amb el marit de Daisy per intervenir. Jim escolta com Dick i Daisy planegen una fugida, i amb ràbia mata a Dick. Tanmateix l'esperit de Dick es manté a la terra, atrapat per la seva creença de sempre que ni Déu, ni el pecat ni una vida més enllà existeixen. Dick intenta comunicar-se en va amb diferent gent i al final aconsegueix parlar amb la seva filla i després amb el revered Roger Galloway. Aquest l'insta a redimir-se pels seus pecats per aconseguir deixar la terra. Després que Dick esborri el mal que va causar i aconsegueixi reconciliar Daisy i Jim i després de guanyar-se el perdó de la seva dona, l'esperit de Dick pot descansar en pau.

## Repartiment

* Wyndham Standing (Nicholas Desborough)
* Mahlon Hamilton (Jim Rittenshaw)
* Naomi Childers (Caroline Desborough)
* Flore Revalles (Daisy Rittenshaw)
* Alec B. Francis (Doctor Galloway)
* Billie Cotton (Connie Desborough)
* Lawson Butt (Harvey Breck)
* Kate Lester (Miss De Windt)
* Aileen Pringle (no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ Soister, John T.; Nicolella, Henry; Joyce, Steve. American Silent Horror, Science Fiction and Fantasy Feature Films, 1913-1929 (en anglès). McFarland, 2014-01-10, p. 170. ISBN 978-0-7864-8790-5.
* ↑ Abel, Richard. French Film Theory and Criticism: 1907-1929 (en anglès). Princeton University Press, 1993-09-12. ISBN 978-0-691-00062-6.
* ↑ Gutner, Howard. MGM Style: Cedric Gibbons and the Art of the Golden Age of Hollywood (en anglès). Rowman & Littlefield, 2019-09-17, p. 45. ISBN 978-1-4930-3858-9.

## Enllaços externs

* Earthbound al catàleg de l'American Film Institute
# Senkō-ji

Senkō-ji és un temple budista a Hirano-ku, Prefectura d'Osaka, Japó.
El temple és conegut per la representació de l'infern i del paradís budista.

## Vegeu també

* Tretze llocs budistes d'Osaka

## Referències

* ↑ «Senkoji Temple» (en anglès). [Consulta: 8 març 2022].
# Vil·les dels Mèdici

Les vil·les dels Medici són complexos arquitectònics rurals han adquirit en diferents formes a la família Medici entre els segles XV i xvii, prop de Florència i la Toscana.
A més dels llocs d'oci i entreteniment, les viles eren el dispositiu "palau" al territori administrat pels Medici, així com el centre de les activitats econòmiques agrícoles en què es trobaven.
Estan inscrits a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2013.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Medici Villas and Gardens in Tuscany» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2021].
# Tebe

«Tebe» té aquests significats:
* Astronomia: Tebe (satèl·lit) és un dels satèl·lits de Júpiter.
* Mitologia grega: Tebe (mitologia) era una nimfa, filla del déu-riu Asop.
# Cep (parany)

Un cep (i quan és petit cepet o cepó) és un dispositiu utilitzat com a parany per la caça. També s'han utilitzat com a dispositius de seguretat dissenyats per a atrapar, incapacitar o matar humans.

## Descripció

Està format generalment per dues parts mòbils, habitualment en forma de semicercle cadascuna i que poden dur dents en algunes versions. A més, hi ha un mecanisme d'accionament basat en l'efecte ressort d'una part del parany feta d'acer trempat. Quan està preparat (o, més senzillament, parat), els dos semicercles estan estesos i són coplanars, formant un cercle de manera tal que a l'interior queda el mecanisme accionador. Quan aquest mecanisme rep una força suficient (com ara el pes de la presa o d'una persona que xafa dins del cercle i sobre el mecanisme accionador), el cep es tanca ajuntant els dos semicercles ràpidament i amb força, atrapant la presa i a més possiblement lesionant la presa (a part de la força de tancada, els semicercles poden ser dentats).

## Ús històric

Històricament els ceps han sigut dispositius mecànics per a atrapar caçadors furtius i intrusos. Els ceps han adoptat moltes formes distintes, havent sigut la més usual la de parany de certa grandària capaç d'atrapar un peu, amb els semicercles proveïts de dents que es clavaven en la cama de la víctima. Des de 1827 són il·legals a Anglaterra, excepte a les llars entre la posta i l'eixida del Sol, com a defensa contra els lladres.
Els ceps capaços de "força mortal" (deadly force) són il·legals als Estats Units, i hi ha hagut casos legals famosos en els quals l'intrús ha denunciat per danys (causats per un cep) el propietari d'una casa o terreny en què havia entrat a furtar. En el cas dels Estats Units, i com s'aprecia en l'important precedent judicial de Katko v. Briney, "la llei sempre valora més la seguretat humana que els mers drets de propietat".

## Vegeu també

* Parany
* Caça
* Llosa

## Referències

* 1 2 DCVB
Viccionari
# Pingüí de Schlegel

El pingüí de Schlegel (Eudyptes schlegeli) és un ocell marí de la família dels esfeníscids (Spheniscidae). És un dels coneguts com pingüins crestats, degut a les contrastades plomes grogues que llueixen al cap.

## Morfología

* Pingüí de mitjana grandària que fa uns 66 – 76 cm de llargària i un pes de 4 – 5 kg.
* Per sobre és de color gris blavós fosc, i per sota blanc. És l'únic entre els pingüins crestats amb gola i galtes normalment blanques, si bé de vegades grises.
* Plomall color taronja, de plomes allargades, pels costats del capell, cap arrere i avall pels costats dels ulls.
* Ulls vermells, bec marró rogenc clar, potes color carn.
* Joves semblants als adults, sense plomes taronja al cap.

## Hàbitat i distribució

Ocell d'hàbits pelàgics que nia només a l'illa Macquarie, dispersant-se més tard per aigües properes.

## Reproducció

Cap al mes de setembre acudeixen cap al llocs de cria. Fan nius molt senzills, amb pedres i material vegetal, a platges o vessants amb herba. Cap al mes d'octubre fan la posta, de dos ous, si bé només un sobreviu. Ambdós pares coven per torns durant 35 dies. Els joves estaran completament emplomallats als 65 dies i s'endinsaran en el mar.

## Alimentació

S'alimenten de krill, peixos i en menor mesura calamars.

## Referències

* ↑ Distribució i justificació d'estatus en IUCN Redlist Rev. 13-04-2011
# Habitatge al carrer de Santa Anna, 7 (Tortosa)

L'Habitatge al carrer de Santa Anna, 7 (antiga casa Lamote) és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres d'uns 8m d'amplada a la façana. Sobresurt respecte a la línia de carrer en el seu extrem esquerre, degut a l'irregular traçat. Consta de planta i tres pisos. A la planta, una porta d'arc escarser que dona accés a les habitatges, amb la data de 1840 gravada a la dovella central, i dues finestres enreixades, corresponents a dues estances auxiliars amb accés només per l'interior. A cada pis hi corresponen tres balcons de base de pedra sostinguda per cartells decoratius també de pedra (el tercer són més petites). El voladís superior, en forma de cornisa motllurada amaga l'estructura de la teulada. Quant al parament, a la planta és de carreus de pedra arenisca i en els pisos es troba arrebossat, amb posterioritat a la data gravada a la porta. L'arrebossat simula carreus amb treballs senzill d'encoixinat en els forjats. A la franja sota el voladís i les llindes de les finestres, esgrafiats amb decoració vegetal i floral entrellaçada.

## Història

Es troba dintre el sector que antigament pertanyia al barri jueu de la ciutat. El carrer Santa Anna representa, amb el Major de Sant Jaume, l'eix del tot el barri, l'únic lloc on hi ha predomini dels habitatges plurifamiliars.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer de Santa Anna, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# East Pasadena

East Pasadena és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 6.045 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Pasadena tenia 6.045 habitants, 2.038 habitatges, i 1.502 famílies. La densitat de població era de 1.768,2 habitants/km².
Dels 2.038 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 21,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.378 $ i la renda mediana per família de 61.531$. Els homes tenien una renda mediana de 50.208 $ mentre que les dones 35.104 $. La renda per capita de la població era de 34.548 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Pasadena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Pasadena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Senkevichita

La senkevichita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Yurii Alekseevich Senkevich (Choibalsan, Mongòlia, 4 de març de 1937 – Moscou, Rússia, 25 de setembre de 2003) destacat viatger rus, periodista i investigador.

## Característiques

La senkevichita és un silicat de fórmula química CsKNaCa₂TiO[Si₇O$_{18}$](OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6. És l'anàleg amb cesi de la tinaksita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la senkevichita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la glacera Dara-i-Pioz, als districtes de la Subordinació Republicana (Tadjikistan). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Senkevichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2020].
# Virginia Jetzt!

Virginia Jetzt! va ser un grup d'indie pop alemany del poble d'Elsterwerda en Brandenburg nascut el 1999 amb base a Berlín. Formen part de la "Neue" Neue Deutsche Welle com Astra Kid o Wir sind Helden. Són coneguts per les seues melodies suaus amb lletres sobre la joventut, la vida i la música. Es van donar a conèixer amb el seu disc "Wer hat Angst vor Virginia Jetzt!" (Qui té por dels Virginia Jetzt!). El 2004 van traure el seu segon disc anomenat "Anfänger" (Principiant), el gener del 2007 el seu tercer disc anomenat "Land Unter" (Sota terra) i a l'agost del 2009 el seu darrer disc "Blühende Landschaften" (Paisatges florits). El grup va donar el seu últim concert a Berlín al 22 d'octubre de 2010 sent el seu últim concert de la gira de comiat (Abschiedtour - Alles hat ein Ende).

## Discografia
### Àlbums

* Virginia jetzt! EP (2000)
* Pophymnen EP (2001)
* Wer hat Angst vor Virginia Jetzt! (2003)
* Anfänger (2004)
* Anfänger Tour Edition (2005)
* Land Unter (2007)
* Blühende Landschaften (2009)

## Enllaços externs

* Virginia Jetzt! - Lloc web oficial
# Jocs dels Pescadors

Els Jocs dels Pescadors (en llatí Ludi Piscatorii) van ser una festivitat que es va celebrar el dia 7 de juny durant el segle iii aC a la plana situada la riba dreta del riu Tíber.
La festa la celebraven els pescadors de Roma per honorar a Tiberí, el déu protector del riu. Estaven organitzats pel pretor urbà. Tots els peixos que es capturaven aquell dia es sacrificaven llençant-los al foc al temple de Vulcà.

## Referències

* ↑ Savage, S. M. The Cults of Ancient Trastevere. Nova York: American Academy in Rome, 1941, p. 26-28.
# Pingüí de Magallanes

El pingüí de Magallanes (Spheniscus magellanicus) és un ocell marí de la família dels esfeníscids (Spheniscidae). Va ser un dels primers pingüins vists per europeus, durant el viatge de Fernando de Magallanes (1519 – 1522).

## Morfologia

* És un pingüí mitjà que fa 61 – 76 cm de llargària i un pes de 2,7 – 6,5 kg.
* Gris pissarra per sobre i blanc per sota.
* Cap i coll negre, amb la barbeta blanca i una franja blanca des de la base del bec, per sobre de l'ull, corbant-se cap a baix i creuant el coll per davant.
* Un collar negre creua el pit, i una mica més baix, una franja negra en forma de U invertida també el creua i s'estén cap a baix fins als flancs.
* Bec negrós, potes negroses amb taques clares.
* Els joves són semblants, però la gola i la franja pectoral són grises.

## Hàbitat i distribució

D'hàbits pelàgics cria en la zona meridional d'Amèrica del Sud, des del centre de Xile i sud de l'Argentina, cap al sud fins Terra del Foc i Cap d'Hornos. Illes Juan Fernández i Malvines. Fora de l'època de cria es dispersa fins a l'altura del nord de Xile, al Pacífic i l'est del Brasil a l'Atlàntic.

## Reproducció

En l'època de cria, es reuneixen en grans colònies a les costes de l'Argentina, sud de Xile i les Illes Malvines, amb una densitat de 20 nius per cada 100 metres quadrats. Una de les més grans d'aquestes colònies és la de Punta Tombo. Formen parelles per vida i reutilitzen el niu de l'any anterior. Els nius es construeixen sota arbusts o en caus. Ponen dos ous que coven 39 - 42 dies, en què els pares fan torns de 10-15 dies. Els dos pares curen dels pollets durant 29 dies i són alimentats cada dos o tres dies.

## Alimentació

S'alimenten de sípies, sardines, calamars, krill i altres crustacis.

## Referències

* ↑ John P. Croxall. PINGÜINOS. Enciclopedia de las Aves. Ediciones Orbis S.A. 1986. ISBN 84-7634-548-8
* ↑ BBC.co.uk
* ↑ «Answers-.penguin». Arxivat de l'original el 2017-02-20. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ C. Michael Hogan (2008) Globaltwitcher.auderis.se Arxivat 2012-06-07 a Wayback Machine., Magellanic Penguin, ed. N. Stromberg
# Grandrieux

Grandrieux és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 89 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Grandrieux era de 89 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 49 habitatges eren cases. Dels 36 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Grandrieux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 36 eren actives i 18 eren inactives. De les 36 persones actives 34 estaven ocupades (19 homes i 15 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 18 persones inactives 7 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Grandrieux hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Grandrieux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Grandrieux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Dia Mundial de la Lluita contra la Desertificació i la Sequera

El Dia Mundial de la Lluita contra la Desertificació i la Sequera és una celebració anual que es realitza cada 17 de juny per conscienciar i combatre la degradació dels sòls i les seues conseqüències. Va ser establert per l'Assemblea General de les Nacions Unides del 19 de desembre de 1994 (Resolució 49/115). El seus objectius creacionals són els de posar en acció mecanismes per a combatre la desertificació i l'erosió dels sòls i els impactes que se'n deriven, així com fomentar la consciència pública sobre el tema, especialment en aquells països afectats ja sigui per greus sequeres, per desertificació, o per ambdues, en particular a l'Àfrica.

## Temes anuals

Cada any s'escull un tema diferent exposant diverses maneres per a prevenir els efectes de la desertificació i com recuperar-se dels impactes produïts per la sequera arreu del món.
* 2003: Any Internacional dels Deserts i la Desertificació
* 2004: Dimensions socials de la desertificació: Migració i pobresa
* 2005: Dones i desertificació
* 2006: La bellesa dels deserts - El repte de la desertificació
* 2007: Desertificació i Canvi Climàtic - Un repte global
* 2008: Combatre la degradació dels sòls per a una agricultura sostenible
* 2009: Conservar la terra i l'energia = Assegurar el nostre futur comú
* 2010: Millorar els sòls en un lloc millora la vida a tot arreu
* 2011: Els boscos mantenen actives les terres seques
* 2012: Els sòls saludables sostenen la teva vida: evitem la degradació de la terra
* 2013: No deixis que el nostre futur s'assequi
* 2014: La terra és el nostre futur, protegim-la del Canvi Climàtic
* 2015: Invertim en sòls sans
* 2016: Protegir el Planeta. Recuperar la terra. Participació de la gent
* 2017: La connexió entre la degradació del sòl i la migració
* 2018 - El sòl té un valor real. Inverteix-hi
* 2019: Fem créixer el futur plegats
* 2020: Aliments. Farratges. Fibres

## Referències

* ↑ «La Torre Agbar mostrarà avui dilluns una il·luminació especial». Catalunyapress.cat, 17-06-2013 [Consulta: 19 juny 2014].
* ↑ «A/RES/49/115» (PDF) (en anglès). Organització de les Nacions Unides, 30-01-1995.

## Enllaços externs

* Portal oficial de les Nacions Unides sobre el Dia contra la Desertificació i la Sequera (anglès) (castellà) (francès) (rus) (àrab) (xinès)
# Sever Encratita

Sever Encratita fou un dels líders d'una divisió dels gnòstics al segle ii. El nom Encratita li va ser donat per ser membre de la secta dels encratits (encratitae) fundada per Tacià, secta que va reforçar i per això més tard foren coneguts per severians (severiani).
Segons uns admetia la llei els profetes però segons altres els rebutjava i potser només admetia restes de l'antiga llei mosaica. Entre les particularitats dels severians cal esmentar la genealogia del dimoni, l'origen del vi, i de la formació de la dona i de l'home. Va negar l'autoritat de Sant Pau i els seus escrits.
És possible que els gnòstics es dividissin en dos sectes: els tacians i els severians, que després s'haurien unit sota el nom d'encratites. Entre les seves regles l'abstinència de matrimoni, l'alimentació vegetariana, i la prohibició del vi.
# Johann Nepomuk Kaňka (pare)

Johann Nepomuk Kaňka (Ciutat Vella, 14 d'abril de 1744 - Ciutat Vella, 30 de març de 1798) fou un compositor, jurista i advocat polonès.
Va estudiar dret i filosofia a la Universitat de Praga, on va obtenir el doctorat el 1768. Va treballar al servei judicial. El 1778 va ser l'administrador de districte d'Appellationsrat, 1783 a Bohèmia i l'any 1787, les denominacions de la llei sobre terres.
És famós en el món musical per les grans vetllades que organitzava a casa seva, sent un centre d'activitats musicals d'un alt nivell i, va treballar com a compositor i col·leccionista de música.
El seu fill Johann Nepomuk també va ser un reconegut advocat i compositor.

## Obres

* Institutiones juris canonici ad ordinal decretalium (1770)
* Balli tedeschi (1787, després del Figaro de Mozart)
* Systema Juris Gentium Universale (1798)

## Bibliografia

* Obituari a: Josef K. von Auersperg: Història de la Royal Bohemian Court of Appeal. C. Widtmann, Praga 1805, pàgs. 51–55.
* Constantin von Wurzbach: Kanka, la família. A: Lèxic biogràfic de l'Imperi austríac. 10a part. Cort Imperial-Reial i Impremta de l'Estat, Viena 1863, pàg. 438 (còpia digital).
* Johann Friedrich von Schulte: Kanka, Johann Nepomuk. A: Biografia general alemanya (ADB). Volum 15, Duncker & Humblot, Leipzig 1882, pàg. 77
* Heribert Sturm (ed.): Diccionari biogràfic sobre la història dels països de Bohèmia. Volum 2: I-M. Oldenbourg, Múnic 1984, ISBN 3-486-52551-4, pàg. 100