OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aptostichus simus

Aptostichus simus és una espècie d'aranyes migalomorfes de la família de les Euctenizidae.
Es troba als Estats Units a Califòrnia, als comtats de Santa Cruz, de Monterey, de San Luis Obispo, de Santa Barbara, de Ventura, de Los Angeles, d'Orange i de San Diego i a Mèxic en la Baixa Califòrnia, a El Descanso.

## Publicació original

* Chamberlin, 1917: New spiders of the family Aviculariidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology, Harvard, vol.61, p.25-75 (text integral).

## Referències

* ↑ Bond, 2012 : Phylogenetic treatment and taxonomic revision of the trapdoor spider genus Aptostichus Simon (Araneae, Mygalomorphae, Euctenizidae). ZooKeys, n.252, p.1-209 (texte intégral Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine.).
# Arnest Mestre i Artigas

Arnest Mestre i Artigas (Sant Pere de Ribes, 1884 - Palma, 1968) fou un enginyer agrònom, director de l'Estació Enològica de Felanitx, fundador del Celler Cooperatiu de Felanitx i impulsor del cooperativisme agrari arreu de Mallorca.
Nascut a Can Geló, va ser germà de Cristòfor Mestre i Artigas, director de l'Estació Enològica de Vilafranca del Penedès. Arnest s'incorporà a l'Estació Enològica de Reus com enginyer agregat, sota la direcció de Claudi Oliveres. El 1913 fou cridat a Mallorca per tal de dirigir l'Estació Enològica de Felanitx (creada el 1911) que ell i el seu germà Cristòfor havien ajudat a posar en marxa.
La seva tasca d'impuls i assessorament agrari es va concretar en les seves col·laboracions a les revistes especialitzades (El Cultivador Moderno) i bolletins de les Cambres Agrícoles. A partir de 1916 publicà, editats per l'Estació Enològica de Felanitx, els fulletons Curso teórico-práctico de vinicultura, Curso intensivo de Enología, Las enfermedades de la vid, etc. Al llarg de la seva vida publicà nombrosos articles i opuscles de divulgació agronòmca.
Amb l'impuls a la qualitat del vi va ser necessària la construcció d'un Celler Cooperatiu. Aquesta nova entitat es va constituir l'any 1919, i Mestre en va ser un dels fundadors. El celler es va situar a la sortida del poble cap a Campos, als peus de la Mola. El projecte va ser obra conjunta d'Arnest Mestre i de Guillem Forteza, deixeble i admirador d'Antoni Gaudí, que va dotar les edificacions d'una singular imatge modernista. Les obres s'iniciaren l'any 1920. Aquell mateix any l'Ajuntament de Felanitx el declarà Fill Adoptiu de la Ciutat i el 1922 li dedicà un carrer important.
A partir de 1923 fou el cap del servei agronòmic de les Balears. L'any 1925 traduí al castellà el Tractat d'enologia de l'italià Francesco Sannino. L'abril de 1922 és nomenat director de la Granja Agrícola. L'any 1927 va participar directament en la fundació d'un celler cooperatiu a Manacor. També va ser present en la posada en funcionament de les cooperatives de Muro i sa Pobla, i de la Tafona Cooperativa de Sóller. El 1931 va ser nomenat inspector general del cos d'enginyers agrícoles. L'any 1934 és designat president de l'Institut Nacional del Vi de Balears.
Va ser membre de l'Associació per la Cultura de Mallorca. El maig de 1931 va formar part de la comissió redactora de l'avantprojecte d'estatut d'autonomia de les Illes Balears en representació de la Cambra Oficial Agrícola.

## Referències

* ↑ Amagada Memòria (amb a d'Arnest i m de Mestre) Bartomeu Mestre i Sureda. Etziba Balutxo... http://blocs.mesvilaweb.cat/balutxo/?p=253239
* ↑ Mestre Artigas, Ernest Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. p. 406.
# Aralia nudicaulis

L'Aralia nudicaulis és una planta amb flors de la família de les araliàcies.
És nativa d'Amèrica del Nord septentrional i oriental que fa de 30 a 60 cm amb un rizoma traçant subterrani. A la primavera el rizoma subterrani produeix les fulles compostes que són grans i finament dentades.
Un estudi realitzat l'any 2006 sobre cèl·lules HeLa mostrà que un extret del rizoma d'A. nudicaulis pot resultar eficaç per a lluitar contra el càncer del coll de l'úter.

## Referències

* 1 2 «Aralia nudicaulis» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ J. Wang, Q.Z. Li, G. Ivanochko, Y.G. Huang (2006) Anticancer effect of extracts from a North American medicinal plant wild sarsaparilla, Anticancer Research 26(3A):2157-2164.
# Asparukh

Asparukh és el nom dels següents personatges:
# Arruga

Les arrugues, - sovint citat amb l'anglicisme ripple - són estructures sedimentàries que es formen per l'acció d'un corrent d'aigua o vent sobre un substrat de sorra solta. Les de mida més gran es denominen dunes, especialment les d'origen eòlic. La forma i laminació interna depenen de la velocitat del corrent i de si aquesta és unidireccional o oscil·latòria. Així, pel tipus de corrent, es divideixen en arrugues de corrent i arrugues d'oscil·lació.
L'aire i els corrents d'aigua produeixen arrugues asimètriques, en tant que les oscil·lacions de l'onatge en formen d'altres que són simètriques. La bifurcació de les crestes es produeix únicament en les ripple-marks d'origen eòlic. La distància entre dues crestes d'aquestes ondulacions pot variar entre una fracció de centímetre i diversos decímetres. La seva altura o amplitud és de 5 a 10 vegades menor. Les arrugues poden formar-se des del litoral fins a profunditats molt grans. Les seves formes, dimensions i disposició general depenen de les condicions en les quals s'han format (la força de l'onatge, per exemple). El seu estudi és valuós perquè revela les condicions en les quals s'efectua la sedimentació. Per això els geòlegs s'interessen per les arrugues conservades a les roques sedimentàries, majorment abundants en gresos, quarsites, limolites o calcàries detrítiques.
Les arrugues presenten criteris per indicar direccions de paleocorrents, d'interès en paleogeografia, i criteris de polaritat vertical, d'interès en l'estudi de sèries plegades, doncs assenyalen mur i sostre de l'estratificació geològica (què era a dalt i què a baix quan es va produir la sedimentació).

## Notes i referències

* ↑ «arruga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 30 desembre 2021].

## Bibliografia

* Monroe, James S., and Reed Wicander. The Changing Earth: Exploring Geology and Evolution, 2ª ed. Belmont: West Publishing Company, 1997. ISBN 0-314-09577-2 pp. 114-15, 352.
# Arruazu

Arruazu és un municipi de Navarra, a la comarca de Sakana, dins la merindad de Pamplona.

## Topònim

Mikel Belasko en el seu llibre Diccionari etimològic dels noms dels. pobles, viles i ciutats de Navarra. Cognoms navarresos considera que el topònim Arruazu procedeix de la paraula basca arru(g)a i el sufix abundancial -zu. La paraula arruga deriva de la paraula romànica rua i significa plaça o mercat. Arruazu significaria per tant lloc de mercats.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 110 | 104 | 101 | 100 | 104 | 103 | 106 | 104 | 106 | 107 | 104 |
| Fonts: Arruazu i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Personatges

* Jose Mari Satrustegi (1930-2003), escriptor en basc
# Arthur Reed

Arthur L. Reed va ser un ciclista britànic que es dedicà al ciclisme en pista. Competint com amateur, va guanyar dues medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món de Velocitat.

## Palmarès

* 1903
** Campió de Món amateur en velocitat individual
* 1904
** 1r al Gran Premi de París amateur

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Carrer de Santa Tecla (Tarragona)

El Carrer de Santa Tecla és una via pública de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquest carrer que s'aboca al carrer de les Coques ha rebut diversos noms al llarg de la seva història, però en el nom de Santa Tecla prové de l'antic hospital situat a les proximitats del carreró. Durant el segle xviii se'l va anomenar el carrer Hospital de Santa Tecla i posteriorment, al segle xix, se'l va anomenar carrer de Santa Tecla tal com es coneix avui en dia.

## Referències

* ↑ «Carrer de Santa Tecla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Carrer de Tuset

El Carrer de Tuset és un carrer de la ciutat de Barcelona que uneix l'Avinguda Diagonal amb Travessera de Gràcia, entre Aribau i Balmes. Durant els anys 60 del segle XX el carrer es va convertir en una icona de la modernitat local.
Rep el seu nom pel Camp d'en Tuset o d'en Tusset, que era una antiga masia de la zona.

## Locals destacats

* Cova del Drac
* Cafè-teatre Gaslight
* Asil Duran (Barcelona)
* Cine Arcadia
* Edifici David

## Exposicions

Dins del context de l'exposició Prêt-à-porter que es va dur a terme el 2013 al Palau Robert de Barcelona, l'Istituto Europeo di Design va oferir una mirada retrospectiva sobre el que va representar el carrer Tuset, com a precursor de tendències en moda i estil a Barcelona, a través d'imatges icòniques i inspirant-se en la gràfica de l'època, en l'aparador de la mostra. L'aparador mostrava referències a Flash, Flash i a campanyes de Freixenet de l'època de Leopoldo Pomés. Una mirada nostàlgica sobre Tuset Street, que va situar Barcelona al mapa de la moda i la modernitat europea. El disseny i muntatge va anar a càrrec de Tina Ziegler i Rebecca Mason. Tots els alumnes que van participar en aquesta iniciativa pertanyien els cursos en Fashion Marketing & Communication i de Disseny d'Interiors.

## Referències

* ↑ Vila-Sanjuán, Sergio «Cuando Tuset era una 'street'». La Vanguardia, 13-02-2011 [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Carrer de Tuset». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «Les escoles de disseny renoven el gran aparador de l'exposició de moda prêt-à-porter». Palau Robert. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Castell d'Azuchi

El castell Azuchi (安 土城, Azuchi-jō) va ser un dels castells principals d'Oda Nobunaga. Va ser construït entre 1576 i 1579 a la riba del llac Biwa a la província d'Omi. Nobunaga el va construir intencionalment prop de Kyoto, de tal manera que pogués vigilar els exèrcits que s'acostessin, però en estar fora de la ciutat, la seva fortalesa romandria immune als conflictes que ocasionalment consumien la capital. Aquesta ubicació també tenia l'avantatge de poder manejar les comunicacions i les rutes de transport dels principals adversaris: el clan Uesugi al nord, el clan Takeda a l'est i el clan Mori l'oest.
A diferència de castells i fortaleses construïts anteriorment, Azuchi no sols va ser concebut com una estructura militar freda i fosca, sinó que Nobunaga va idear una luxosa mansió, que impressionés i intimidés els seus rivals, no sols per les seves defenses, sinó també amb decoracions i habitacions plenes de luxe, en una ciutat florent amb una marcada vida religiosa. El Tenshukaku (castell principal), a més de representar el centre de defensa del castell, era una construcció de 7 pisos d'alçada, que contenia salons d'audiències, cambres privades, oficines i diversos tresors, com un castell reial. A més, el castell Azuchi era el primer a tenir un pis superior octagonal. El castell Azuchi, a diferència de la majoria dels altres que tenien murs pintats de blanc o negre, estava decorat amb tigres i dracs acolorits. Moltes de les pintures que van decorar el castell van ser realitzades per Kano Eitoku, seguint l'estil de l'escola Kano de pintura japonesa.

## Referències

* ↑ Ōrui, N. and M. Toba (1935). Castles in Japan. Tokyo: Board of Tourist Industry & Japan Government Railways.
* ↑ Hall (1999), p.494

## Bibliografia

* Elison, George and Smith, Bardwell L. (eds) (1987). "Warlords, Artist, & Commoners." Honolulu: University Press of Hawaii.
* Hall, John Whitney. The Cambridge history of Japan. Cambridge: Cambridge University Press, 1999. ISBN 0-521-22352-0.
* Turnbull, Stephen (2003). "Japanese Castles 1540-1640." Oxford: Osprey Publishing.

## Enllaços externs

* Fotografies i maquetes del castell Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine..
# Castell de Cabas

El Castell de Cabas, també anomenat Castell de Coves, de les Coves o de Cobos, era una antiga fortalesa situada al municipi de Millars (Canal de Navarrés) (València). Les seves restes estan classificades com a bé d'interès cultural amb número ministerial RI-51-0010789 de data 3 de juny de 2002.
El castell es troba, sobre un promontori que domina la llera del riu Xúquer, a la part nord del terme municipal. És de planta rectangular i fàbrica de maçoneria i carreu. Es conserva la torre major al costat de la qual es troben llenços de muralla emmerletats. De la resta del recinte emmurallat es distingeixen restes d'escassa envergadura. El recinte va ser danyat per la carretera que el travessa.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 C.Pérez-Olagüe, «Castillo de Cabas» (castellà), Generalitat de València
# Houda-Imane Faraoun

Houda-Imane Faraoun —en àrab: هدى إيمان فرعون— (Sidi Bel Abbès, 16 de juny de 1979) és una física i investigadora algeriana, ministra de Correus i Tecnologies de la Informació i la Comunicació d'Algèria des del 15 de maig de 2015.
Es va llicenciar en Física de l'estat sòlid als 22 anys i als 26 va assolir el doctorat en Ciències de l'Enginyeria a la Universitat de Tecnologia de Belfort-Montbéliard (França). És professora de la Universitat de Tlemcen des dels 34 anys i és autora de més de 40 publicacions científiques. Anomenada «la dotada» per la premsa, va esdevenir la ministra més jove del govern d'Abdelmalek Sellal i una de les personalitats més joves que ha ocupat un càrrec ministerial en la història de l'Algèria independent. Tot i ser una activista del Front Nacional d'Alliberament d'Algèria des de fa molt de temps, no es va afiliar oficialment al partit fins a l'any 2010. El 2015 ocupava el novè lloc d'entre les dones àrabs més poderoses en el govern, segons la revista Forbes.

## Referències

* 1 2 3 Biographie de la Ministre Arxivat 2016-02-15 a Wayback Machine., al lloc web oficial del Ministère de la Poste et des Technologies de l'information et de la communication
* ↑ Rencontre avec Houda Imane Faraoun, la plus jeune ministre du gouvernement Sellal Arxivat 2015-06-02 a Wayback Machine., TSA, 25 maig 2015
* ↑ Biographie de décideur : Houda Imane Faraoun Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., TSA, 3 setembre 2015
* ↑ Iman Houda Fearoun, Forbes
# Ivo Lill

Ivo Lill (Tallinn, 24 de juny de 1953 – Haapsalu, 4 d'agost de 2019) va ser un artista vidrier estonià. Per la seva trajectòria i la seva producció va rebre el Premi d'argent de l'Exposició Internacional del vidre de Kanazawa al Japó el 2001 i el 2014 l'Orde del Mèrit de Tallinn.

## Referències

* ↑ «Lahkus armastatud Eesti klaasikunstnik Ivo Lill» (en estonià). Kroonika, 04-08-2019 [Consulta: 4 agost 2019].
* ↑ «Persoon: Mari Lille ja Tõnu Tamme eluterve elu - DELFI Naistekas» (en estonià). Naistekas, 14-01-2013. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ «Ivo Lill» (en estonià). Eesti Klaasikunstnike Ühendus, 2019. Arxivat de l'original el 12 d’agost 2019. [Consulta: 4 agost 2019].
# Al Keller

Al Keller (11 d'abril del 1920, Alexander, Estat de Nova York - 19 de novembre del 1961, Phoenix, Arizona) fou un pilot de curses automobilístiques estatunidenc.
Keller va córrer esporàdicament a la Champ Car a les temporades 1954-1959 i 1961 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis dels anys 1955-1959 i 1961.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Velocitat mitjana | Posició | Final | Voltes | Voltes líder | Retirat |
| 1955 | 42 | 22 | 139.551 | 17 | 27 | 54 | 0 | Accident |
| 1956 | 55 | 28 | 141.193 | 26 | 14 | 195 | 0 | a 5 voltes |
| 1957 | 16 | 8 | 141.398 | 14 | 27 | 75 | 0 | Accident |
| 1958 | 52 | 21 | 142.931 | 19 | 11 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1959 | 57 | 28 | 142.057 | 27 | 18 | 163 | 0 | Pistons |
| 1961 | 19 | 26 | 146.157 | 6 | 5 | 200 | 0 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 887 | 0 | |
| Curses | 6 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 1 |
| Top 10 | 1 |
| Retirades | 3 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Al Keller va participar en 5 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1955.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 5
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0

## Referències

* 1 2 3 «STATS F1:Al Keller» (en francès). [Consulta: 5 juny 2022].

## Enllaços externs

* http://racing-reference.info/driver?id=kelleal01
# Salomó ibn Yaïx

Salomó ibn Yaïx (Sallomo Abenajaex i altres variants, en castellà Alvaro Méndez, en portuguès Alvaro Mendes, 1520-1603), va ser un financer de Tavira (Portugal).
Era un marrano (nom del jueus nominalment conversos al cristianisme a Portugal) i es va fer ric per unes mines de plata de l'Índia; el rei el va fer cavaller (1555) i es va establir a Salònica (1585) i va retornar a la religió jueva que havia estat obligat a abandonar.
El 1596 pels seus mèrits a la campanya acabada amb la victòiria d'Hac Ovasi, fou fet duc de Mitilene pel sultà, i després (1579) va rebre el feu de Tiberíades que havia estat donat abans al seu parent Josep Nasi.
Va morir el 1603 i el va succeir en el feu el seu fill Salomí ibm Yaish.

## Bibliografia

* A. Galanté, Don Salomon Aben Yaeche, duc de Metelín, Istanbul 1936
# Asientos

Asientos és un municipi de l'estat d'Hidalgo. Real de Asientos és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-oriental de l'estat d'Aguascalientes. Limita al nord amb els municipis de San Fransisco de los Romo i Zacatecas, al sud amb el municipi de Tepezalá, a l'est amb Aguascalientes, l'oest i a l'est amb Zacatecas.

## Vegeu també

* Municipis d'Aguascalientes

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Asientos Arxivat 2007-05-26 a Wayback Machine. (castellà)
# Asphodelus aestivus

Asphodelus aestivus (que en català rep els noms comuns de caramuixa, porrassera, albó, albó estival, albó microcarp, armuto, asfòdel, canyamussa, caramuixa, cebollí, esclareu, gamó, porrassa, porrassina o porrina), és una espècie de planta de la família de les asfodelòidies que es distribueix per la regió mediterrània. És una planta herbàcia que habita en prats eixuts, garrigues i llocs rocosos. És una espècie que s'usa per a la construcció i les eines.
És una planta resistent, alta, glabra i de color verd blavós. Té un rizoma envoltat de fibres, amb arrels tuberoses fusiformes. Assoleixen fins i tot els 1,5 m i són ramificats. Totes les fulles són basals i punxegudes, de fins a 40 x 2 cm, planes, amb marge llis, amb forma de "V" i amb un nervi central que sobresurt en el revés. Floreix a l'hemisferi boreal de gener a abril produint unes inflorescències multiflors denses, amb bràctees de 3-6 mm en l'antesi, allargant-se fins a 5-10 mm i més curtes que els pedicels en la fructificació. Els pedicels són de 7-12 mm en la fructificació, i són articulats fins a l'inferior, rares vegades cap a la meitat. Té sis pètals blancs amb nervi mitjà de bru, de 10-15 x 2-4 mm ovatoel·líptics o oblongs, obtusos. Les anteres són grogues i fan entre 2-2,5 mm. El fruit és de tipus capsular, de 5,5-7,5 mm obovats, rares vegades gairebé esfèrics, dins del qual hi ha llavors grises amb papil·les blanques.

## Referències

* ↑ «Asphodelus aestivus» a The Plant List. Consulta: 10 de febrer de 2014
* ↑ «Asphodelus aestivus». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Asphalt 3D

Asphalt 3D (també conegut com a Asphalt GT: Nitro Racing) és un videojoc de carreres per la Nintendo 3DS. Va ser llançat com un títol de llançament per la nova consola el 27 de març del 2011, en Nord-àmerica, i publicat per Gameloft.

## Referències

* 1 2 «Asphalt 3D». Nintendo. Arxivat de l'original el 20 de març 2011. [Consulta: 4 gener 2016].
# Arximandrita

Un arximandrita (del grec arxé, « cap », i mandra, « claustre ») és, a les Esglésies de ritu bizantí i sobretot l'Església ortodoxa, un títol honorífic concedit als hegumens (superiors de monestir) o als rectors (capellans) de parròquies importants.
Aquesta dignitat és també conferida a títol honorífic a les Esglésies catòliques orientals i a certes Esglésies ortodoxes orientals.

## Història

Aquesta paraula ve del grec ἀρχιμανδρίτης (arximandrìtès), format de ἀρχη (arkhè), « cap », « comandant », i de μάνδρες (màndres), « cleda » i per extensió « claustre »; és la imatge del bon pastor. Aquest títol honorífic s'ha transmès per la tradició i no ha rebut una definició clara fins al segle xix. A Grècia (segle v), designa primerament un funcionari que vigila els monestirs d'una diòcesi; al segle X, evoluciona a una dignitat honorífica (lligada a la de « gran saquellari ») donada a l'abat del monestir més important de la seva diòcesi.
* A Rússia, el títol és introduït en aquest sentit i es popularitza: arximandrita de la Laura (1174), de la Nativitat de Vladímir (1230), de l'Epifania (Sant Abraham) o de Rostov (1261).
* A França, per exemple, el capellà de l'església Sant-Julien-le-Pauvre a París és un arximandrita. És també el cas a Cargèse (Còrsega), poble fundat per grecs al segle V, i que protegeix dues esglésies: una de litúrgia catòlica i una de ritu grec, el capellà de la qual és un arximandrita.
* A Itàlia, l'abat de l'abadia territorial de Santa Maria de Grottaferrata, a prop de Roma, és un arximandrita.
Els patriarques orientals donen igualment aquest títol als prelats llatins (amb el permís dels seus bisbes) que són culturalment i espiritualment - pels seus estudis o la seva llengua - molt propers a les Esglésies orientals. Aquesta dignitat és conferida amb la « benedicció abacial » de les mans del patriarca.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Arxiduc Carles

Arxiduc Carles és el nom dels següents personatges:
* Carles II d'Àustria Interior (Viena, 1540 -Graz, 1590), arxiduc d'Àustria, duc de l'Àustria Interior
* Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic (Gant, 1500 - Càceres, 1558), arxiduc d'Àustria (1519-1522)
* Carles VI del Sacre Imperi Romanogermànic (Viena, 1685 - 1740), emperador romanogermànic i pretendent austriacista durant la guerra de successió espanyola
* Carles Ferran d'Àustria (Viena, 1818 - Groß-Seelowitz, 1874), Arxiduc d'Àustria i príncep d'Hongria i de Bohèmia de la branca ducal dels Teschen
* Carles Lluís d'Àustria (duc de Teschen) (Florència 1771 - Viena 1847)
* Carles Lluís Josep Maria d'Àustria (Schönbrunn 1833 - Viena 1896)
# Aoste

«Aoste» té aquests significats:
# Assemblea Canària Nacionalista

L'Assemblea Canària Nacionalista va ser un partit polític canari, d'orientació nacionalista canària d'esquerra format en 1989 per la unió de dos partits que havien sorgit en l'àmbit dels moviments cristians de base canaris: l'Asamblea Canaria i l'Izquierda Nacionalista Canaria. José Mendoza Cabrera va ser escollit secretari general. En 1991 es va unir a Izquierda Canaria Unida per a formar la Iniciativa Canària Nacionalista que en 1993 seria una de les formacions que va integrar Coalició Canària.

## Eleccions

* Eleccions generals espanyoles de 1989: 21.539 vots (3,21%)
* Eleccions municipals 1991: 26.188 vots (3,75%) 30 regidors

## Referències

* ↑ «Coalición Canaria». [Consulta: 10 octubre 2020].
# Aspapses (sàtrapa)

Aspapses (també Astaspes, persa Aštāspa) va ser un oficial persa, sàtrapa de Carmània sota Darios III de Pèrsia.
Alexandre el Gran el va confirmar en la satrapia després de conquerir Persis l'any 330 aC. Mentre Alexandre era a l'Indus, Aspapses va provar de revoltar-se però va fracassar. Quan Alexandre va retornar, el va anar a trobar per demanar-li perdó; inicialment Alexandre el va tractar amablement però després el va fer matar, segons diu Quint Curci Ruf.

## Referències

* ↑ Quint Curci Ruf. Història d'Alexandre el Gran, XI, 10, 21
* ↑ Kroll, Wilhelm (ed.). Paulys Realencyclopadie der classischen Altertumswissenschaft. Supplementband 4: Abacus bis Ledon. Stuttgart: Druckenmüller, 1972, p. 51.