OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Dijon-1

El cantó de Dijon-1 és un cantó francès del departament de Costa d'Or, situat al districte de Dijon. Té 8 municipis part del de Dijon.

## Municipis

* Dijon (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | Jean Veillet | CNI |
| 1973-1976 | M. Ampaud | RI |
| 1976-1982 | René Berthaut | PS |
| 1982-2001 | Louis Berthou | RPR |
| 2001- | Ludovic Rochette | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-175 du 18 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Côte-d'Or».
# Garatge Catasús

El Garatge Catasús era una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, estructurat amb pilars i parets perimetrals de tancament. Presenta un cos allargat que ocupa tota la façana de l'Avinguda Sant Narcís destinat a oficines i serveis, que presenta un forjat intermedi. La part posterior de l'edifici forma una gran nau destinada a garatge. La teulada és feta amb encavallades metàl·liques i coberta amb planxa. Cal destacar el tractament de la façana principal que adopta la forma d'una superfície quadrada, amb un basament d'obra vista i la franja superior amb obertures i tancament lleugers de persiana tipus "llambí".

## Història

L'edifici fou construït a principis dels anys 70 del segle xx per l'arquitecte Josep Antoni Coderch que no ha realitzat cap més obra a la ciutat de Girona. Inicialment era destinat a garatge per camions de la Compañia Catasús, que efectua els transports de la Campsa. Actualment funciona com a garatge de la Companyia Telefònica.

## Referències

* 1 2 «Garatge Catasús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Parc Natural del Senyoriu de Bertiz

El Parc Natural del Senyoriu de Bertiz (Parque Natural del Señorío de Bértiz en castellà, Bertizko Jaurerria Natur Parkea en basc) té 2.040 ha, i està situat al nord-oest de Navarra, (Espanya), en el municipi de Bertizarana. S'hi pot accedir pel poble d'Oronoz-Mugaire.
El territori del parc natural va pertànyer a la casa o senyoriu de Bértiz des del segle xiv fins al 1898, quan va ser comprat per Pedro Ciga Mayo, que el remodelà en la seva forma actual i l'any 1949 el donà a la Comunitat foral de Navarra, amb la condició que es conservés sense canvis i que s'emprés únicament amb finalitats educatives, científiques i d'esbarjo.
Al sud, en la zona més baixa, a la riba del Bidasoa i vora el poble d'Oronoz-Mugaire, hi ha el palau i els jardins, de 3,4 ha, que hostatgen una gran col·lecció botànica, amb espècies dutes d'arreu del món.
La resta de la finca, al nord, és una successió de valls i turons coberts de bosc atlàntic autòcton, molt ben conservat a causa d'haver estat poc explotat. Els faigs, roures i verns acompanyen les espècies animals, com els porcs senglars, les guineus, el teixó, el cabirol i l'almesquera i les espècies d'ocells habituals del clima atlàntic.
En el cim del turó d'Aizcolegui s'edificà una casa-castell, actualment abandonada, que té magnífiques vistes del parc. S'hi pot accedir per una pista forestal.

## Referències

* 1 2 «Mamíferos». Parque Natural del Señorío de Bertiz.

## Enllaços externs

* Parque Natural del Señorío de Bértiz, web oficial (basc) (anglès) (castellà) (francès)
# Toni Dejuan i Masana

Toni Dejuan i Masana (Lleida, 1969) és un bàrman i fotògraf català. Ha treballat en productores de vídeo i televisió realitzant documentals i informatius. Com a fotògraf, ha publicat en mitjans de comunicació i ha participat en exposicions tant individuals com col·lectives.

## Obra publicada

* La Guerra Civil espanyola a Catalunya narrada per Hemingway, Orwell, Dos Passos, Saint-Exupéry. Ruta literària per Catalunya. Alcoletge: Apostroph, 2017. ISBN 978-84-947914-0-6. (amb Roger Manau)

## Referències

* ↑ Martínez, Txema. «Toni Dejuan». Segre, 05-11-2019.
# Coma d'Abellers

La Coma d'Abellersés una coma que es troba dins el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça, i dins Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«Segurament deu el seu nom a alguna formació rocosa d'aspecte clivellat o porós que recordi un rusc».
Està situada en el sector nord-oriental de la Vall de Llubriqueto, dins el Circ de Gémena. Orientada de nord a sud, está limitada al nord-oest per la Punta Senyalada (2.952,6 m) i pel Pic d'Abellers (2.983,4 m) al nord-est. Per llevant la tanca el tram meridional del Massís de Besiberri: Besiberri Sud (3.023,4 m), Pic de Comaloforno (3.029,2 m), Punta de Passet (2.997,6 m) i Punta de Lequeutre (2.966,2 m).
Dins la coma es troben encadenats, direcció sud, tres petits llacs: els Estanys Gelats (2.579, 2.522 i 2.504 m). Els estanys estan esglaonats, desaiguant l'últim cap l'Estany Gémena de Dalt al sud.

## Rutes

Vorejant l'Estany Gémena de Baix per qualsevol de les ribes i l'Estany Gémena de Dalt per llevant, per pujar a la Coma d'Abellers on es troben els petits llacs. El camí que s'endinsa dins la Vall de Llubriqueto té el seu punt de sortida en Toirigo, just passat el pont de l'entrada al parc per Cavallers. La ruta s'enfila cap a l'oest buscant el Barranc de Llubriqueto, just on s'inicia el salt de la Sallent, i on el camí gira cap al Pla de la Cabana al nord-oest. Al nord del pla un sender s'enfila primer cap al nord, per després virar cap a ponent i arribar a l'Estany Gémena de Baix. Després cal vorejar aquest llac per qualsevol de les ribes i l'Estany Gémena de Dalt per llevant, per pujar finalment a la coma, on es troben els Estanys Gelats.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Coma d'Abellers. [Consulta: 01/08/2011]
* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 27/07/2011]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Punta Senyalada. [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic d'Abellers. [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Besiberri Sud. [Consulta: 22/09/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Comaloforno. [Consulta: 22/09/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Punta de Passet. [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Punta de Lequeutre. [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Gelat (N). [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Gelat (SE). [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Gelat (SO). [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Gymnothorax marshallensis

Gymnothorax marshallensis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Carolines, les Illes Mariannes i Nova Caledònia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Stegastes trindadensis

Stegastes trindadensis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gasparini, J.L., R.L. de Moura i I. Sazima, 1999. Stegastes trindadensis n. sp. (Pisces: Pomacentridae), a new damselfish from Trindade Island, off Brazil. Bol. Mus. Biol. Mello Leitão (N. Ser.) 10:3-11.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Campionat potiguar

El Campionat Potiguar és la competició futbolística de l'estat de Rio Grande do Norte.

## Format

Primera divisió:
* Primera fase
** Lliga a una volta entre tots els clubs.
* Segona fase
** Eliminatòries a doble volta entre els 8 primers de la primera fase. El campió d'aquesta fase esdevé campió.
El darrer de la primera fase baixa a Segona Divisió.

## Campions

| 1918 no finalitzat 1919 América 1920 América o ABC (n.o.) * 1921 ABC o Natalense * 1922 América 1923 ABC (n.o.) 1924 ABC o América o Alecrim (n.o.) * 1925 Alecrim i ABC ** 1926 América 1927 América 1928 ABC 1929 ABC 1930 América 1931 América 1932 ABC 1933 ABC 1934 ABC 1935 ABC 1936 ABC 1937 ABC 1938 ABC 1939 ABC 1940 ABC 1941 ABC 1942 América o no disputat (n.o.) * 1943 Santa Cruz 1944 ABC 1945 ABC 1946 América 1947 ABC 1948 América 1949 América 1950 ABC 1951 América | 1952 América 1953 ABC 1954 ABC 1955 ABC 1956 América 1957 América 1958 ABC 1959 ABC 1960 ABC 1961 ABC 1962 ABC 1963 Alecrim 1964 Alecrim 1965 ABC 1966 ABC 1967 América 1968 Alecrim 1969 América 1970 ABC 1971 ABC 1972 ABC 1973 ABC 1974 América 1975 América 1976 ABC 1977 América 1978 ABC 1979 América 1980 América 1981 América 1982 América 1983 ABC 1984 ABC 1985 Alecrim | 1986 Alecrim 1987 América 1988 América 1989 América 1990 ABC 1991 América 1992 América 1993 ABC 1994 ABC 1995 ABC 1996 América 1997 ABC 1998 ABC 1999 ABC 2000 ABC 2001 Corintians 2002 América 2003 América 2004 Potiguar de Mossoró 2005 ABC 2006 Baraúnas 2007 ABC 2008 ABC 2009 ASSU 2010 ABC 2011 ABC 2012 América 2013 Potiguar de Mossoró 2014 América |
(n.o.) Campionat no oficial. * Segons les diverses fonts varia el campió del torneig. ** Ambdós equips es proclamaren campions, tot i que la federació mai decidí en considerar el campionat no oficial.

## Títols per equip

S'inclouen els títols dubtosos
* ABC Futebol Clube (Natal) 52 títols
* América Futebol Clube (Natal) 34 títols
* Alecrim Futebol Clube (Natal) 7 títols
* Associação Cultural e Desportiva Potiguar (Mossoró) 2 títols
* Associação Sportiva Sociedade Unida (Assu) 1 títol
* Santa Cruz Futebol Clube (Natal) 1 títol
* Centro Esportivo Natalense (Natal) 1 títol
* Associação Cultural Esporte Clube Baraúnas (Mossoró) 1 títol
* Atlético Clube Coríntians (Caicó) 1 títol

## Enllaços externs

* FNF web oficial
* RSSSF
# Garbo Editorial

Garbo Editorial, S. A. va ser una editorial, que editava la revista del Garbo (1953-1987), entre moltes altres, com SOLO MOTO o Vampirella. Era propietat de la família Nadal i estava coordinada per José María Armen.

## Trajectòria

El 1974, va absorbir l'editorial Ibero Mundial de Ediciones, encarregant-se de les seves capçaleres dedicades al còmic de terror (Dossier Negro, Rufus i Vampus) i a l'humor gràfic (Mata Ratos). Aviat amplia la línia de terror amb Vampirella al desembre d'aquest mateix any i Famosos Monsters del Cine l'abril de 1975, i la de setmanaris satírics, amb Eh!
També el març de 1975, va llançar la revista SOLO MOTO, especialitzada en el món del motociclisme i dirigida per Ángel Cuevas, així com un setmanari humorístic centrat també en el món de l'esport, El Hincha Enmascarado, que va intentar competir, sense èxit, amb Barrabás.
Va recuperar comic clàssic nord-americà amb la revista de còmic Spirit (1975) i la col·lecció Super Cómics Garbo (Carrigan, Jorge y Fernando i Mandrake the Magician).
A principis del 1978, va deixar d'editar còmics per centrar-se les seves altres revistes.

## Referències

* ↑ Redacción (21/03/1975). Acaba de aparecer en los kioscos.. "Sólo Moto", "El Mundo Deportivo", p. 20.
* 1 2 Cuadrado (2000), p. 516.
* ↑ Antonio Lara García (21/08/1976). Vuelve "Spirit", "El País".
* ↑ Pons (2007), p. 209.

## Bibliografia

* Alary, Viviane Alary. Historietas, comics y tebeos españoles. Toulouse: Presses Universitaires du Mirail, 2002 (Collection Hespérides). ISBN 9782858166060. OCLC 907003913.
* Cuadrado, Jesús. Fundación Germán Sánchez Ruipérez. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000. 2. Madrid: Ediciones Sinsentido, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* Pons, Álvaro; Porcel Torrens; Sorní. Viñetas a la luna de Valencia. Castalla: Edicions de Ponent, 2007 (Col·lecció Papers grisos.). Depósito Legal: A-295-2007. ISBN 978-84-96730-04-5. OCLC 795128983.
# Parc Natural del Saja-Besaya

El Parc Natural del Saja-Besaya a la comunitat autònoma de Cantàbria, va ser declarat parc natural el 1988. El seu enclavament és una àrea entre les conques hidrogràfiques del Saja i Besaya, i s'estén des del mont Río los Vados a l'extrem nord, fins als monts de Fuentes-Palombera i Sierra del Cordel (Campoo) en el seu límit sud. L'extensió del parc natural és una superfície de 24.500 ha, de les quals 23.932 corresponen a monts d'utilitat pública. Tot el parque està integrat a la Reserva Nacional de Caça del Saja. L'àrea protegida té una gran riquesa de fauna i flora

## Territoris

El parque el componen territoris que pertanyen als termes municipals: Arenas de Iguña, Cabuérniga, Cieza, Hermandad de Campoo de Suso, Ruente i Los Tojos, a més de la totalitat de l'extensió de la Mancomunidad Campoo-Cabuérniga. L'únic nucli urbà assentat dins del parc natural és el conjunt històric de Bárcena Mayor, poble antic i un exemple clar de l'arquitectura muntanyenca.

## Característiques

La geografia del Parc Natural Saja-Besaya es caracteritza per valls profundes que han anat excavant els nombrosos rius i rierols tributaris del Saja i del Besaya. La diversitat dels seus ecosistemes està determinada pel contrast altimètric existent entre les seves cotes baixes, al voltant dels 200 metres, i els cims del Peña Iján, amb 2.084 m, i Pico Cordel, amb 2.061 metres d'altitud.

## Usos

L'extensió del parc es classifica en diverses zones d'usos; d'ús recreatiu, forestal, d'ús agropecuari i de reserva. A les zones d'aprofitament ramader destaquen els exemplars bovins de raça tudanca, una peculiar raça de boví autòctona, molt lligada a la tradició de la zona. Les zones de reserva són àrees d'especial protecció, a l'interior del parc s'han establert dues zones:

## Flora

Comprèn àrees forestals de gran interès (superfície forestal d'11.475 hectàrees), que s'alternen amb zones de pastura i vessants cobertes de matoll. Destaca especialment el roure a les zones baixes i septentrionals i el faig en les zones altes (Saja i Bárcena Mayor) així com el grèvol i el bedoll i la moixera de guilla de l'estage montà.
* Cureñas-Canal del infierno, 575 hectàrees.
* Monte Quemado, 195 hectàrees.

## Fauna

Entre les nombroses espècies, cal destacar el porc senglar, la polla bruna, la llúdria, el llop, l'àguila reial i el cabirol. El cérvol, que fou reintroduït el 1949, es troba actualment a tot el territori, i atrau a milers de visitants que esperen gaudir amb la brama durant l'època de zel. A la zona sud del parc és possible observar l'os bru cantàbric.
* Cérvol
* Cabirol
* Llúdria
* Porc senglar
* Àguila reial

## Notes i referències

* ↑ Decreto 25/1988, amb el que es crea el Parc Natural Saja-Besaya, publicat pel Butlletí Oficial de Cantàbria el 25 de maig de 1988.
* ↑ Decreto 49/1990, de 9 de agosto por el que s'aprova el Plan Rector d'ús i gestió del Parc Natural Saja-Besaya.

## Vegeu també

* Argonza
* Serralada Cantàbrica.

## Enllaços externs

* Rutes per la Reserva del Saja, fotografies de la zona...
# Ruud Lubbers

Ruud Lubbers (Rotterdam, 7 de maig de 1939 - Rotterdam, 14 de febrer de 2018) va ser un polític cristianodemòcrata, empresari i diplomàtic neerlandès, que exercí de Primer Ministre dels Països Baixos entre 1982 i 1994. Posteriorment va ser activista pel medi ambient, el multiculturalisme, la reducció de l'estoc d'armes nuclears i una actitud positiva envers els refugiats.

## Biografia

Lubbers va néixer en una família catòlica d'empresaris. Des del 1957 fins al 1962 va estudiar Economia a la Universitat Erasme de Rotterdam i va obtenir el seu diploma cum laude. Després de la mort del seu pare el 1963, va reprendre l'empresa Hollandia amb el seu germà Rob. Està casat amb Ria Hoogeweegen, amb qui té tres fills: Paul, Bart i Heleen. Viu a Rotterdam, però també té una casa al municipi de Dalfsen.
Des de l'11 de maig de 1973 fins al 19 de desembre de 1977 va ser Ministre de Finances al gabinet de Joop Den Uyl. Va haver de controlar les conseqüències de la crisi del petroli. També va publicar el primer pla estratègic de l'energia, en el qual va parlar sobretot de l'estalvi d'energia i energies alternatives.
Com que Dries van Agt va anunciar sobtadement la seva dimissió després de les eleccions del 1982, Lubbers va ser elegit primer ministre. Des del 4 de novembre de 1982 fins al 22 d'agost de 1994, Lubbers va encapçalar tres gabinets (Lubbers I, II i III) i va ser no només el primer ministre més jove, sinó també el que va tenir el mandat més llarg de la història dels Països Baixos.

## Referències

* ↑ «Longest-serving Dutch prime minister Ruud Lubbers dies». Agence France Presse, 15-02-2018.
* ↑ (neerlandès) Willem Drees gekozen tot ‘Dé premier na WO II’, Geschiedenis24.nl, 15 January 2006
* ↑ (neerlandès) NRC-enquête: Drees en Lubbers beste premiers sinds 1900, NRC Handelsblad, 28 September 2013
# Halcyonair

Halcyonair - Cape Verde Airways va ser una aerolínia amb base a Sal, Cap Verd. Va ser fundada a l'abril de 2005 i efectuava vols de cabotatge entre les illes de Cap Verd des de la seva base principal de l'Aeroport Internacional Amílcar Cabral.

## Destinacions regulars

* Cap Verd
** Boavista - Aeroport Internacional Aristides Pereira
** Maio - Aeroport de Maio
** Praia - Aeroport Internacional de Praia
** Sal - Aeroport Internacional Amílcar Cabral Hub
** Sao Nicolau - Aeroport de Preguiça
** São Filipe - Aeroport de São Filipe
** Sao Vicente - Aeroport de São Pedro

## Flota

La flota d'Halcyonair inclou els següents aparells (en juny de 2013) :

## Referències

* ↑ "Contacts Arxivat 2011-01-29 a Wayback Machine.." Halcyonair. Retrieved on 14 December 2011. "Head Office Amilcar Cabral International Airport Concourse Hall, 1st floor - P. O. Box 142 " - Address in Portuguese: "Halcyonair, S.A. Aeroporto Internacional Amílcar Cabral P.O. Box 142 – Ilha do Sal – República de Cabo Verde" and "Agências Halcyonair Sal Aeroporto Internacional Amílcar Cabral Concourse Hall, 1º piso - P.O. Box 142"

## Enllaços externs

* Halcyonair - Lloc web oficial
* Flota d'Halcyonair
# Stàraia Motóvilovka

Stàraia Motóvilovka (en rus: Старая Мотовиловка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 14 habitants. Pertany al districte municipal d'Atkarsk.

## Referències

* ↑ «Саратовская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года». Arxivat de l'original el 2018-02-28.
* ↑ «Списки населенных мест Саратовской губернии. Аткарский уезд / Оценочно-стат. отд. Сарат. губ. зем. управы. — Саратов, 1914». Arxivat de l'original el 2017-11-12.
* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2018-03-03.
# Cal Jovell

Cal Jovell és una masia de Gisclareny (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'estructura clàssica coberta a dues aigües amb teula àrab amb el carener perpendicular a la façana orientada a ponent. Fou construïda a finals del segle xvii o començaments del segle xviii és un exemplar molt característic de les masies existents al terme de Gisclareny i en tota aquesta sona de l'Alt Berguedà, car incorpora la balconada de fusta a la façana; en aquest cas a la balconada forma un porxo aixoplugat per una teulada d'un sol ràfec que a la planta baixa s'obra i se sostingut per pilars de pedra.

## Història

La masia fou construïda a finals del segle xvii o començaments del segle xviii en uns anys en què el terme municipal de Gisclareny comptava amb un fort creixement demogràfic potenciat per l'explotació intensa dels conreus de muntanya (especialment patates) i l'explotació dels boscos comunals.

## Referències

* 1 2 «Cal Jovell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Frans Eemil Sillanpää

Frans Eemil Sillanpää pronunciació en finès (?·pàg.) (Hämeenkyrö, Finlàndia, 16 de setembre del 1888 - Hèlsinki, 3 de juny del 1964) fou un escriptor finlandès guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l'any 1939.

## Biografia

Va néixer el 16 de setembre del 1888 a la ciutat de Hämeenkyrö, població a la província de Finlàndia occidental. D'origen humil, els seus pares van aconseguir els diners necessaris per enviar Sillanpää a estudiar a Tampere i, posteriorment, a la Universitat de Hèlsinki. En aquesta universitat, va estudiar medicina i va relacionar-se amb Eero Järnefelt, Jean Sibelius, Juhani Aho i Pekka Halonen. L'any 1913, va retornar a la seva vila natal, i es dedicà a l'escriptura.
Morí el 3 de juny del 1964 a la seva residència de la ciutat de Hèlsinki.

## Obra literària

Els seus escrits són exposicions de la vida senzilla de gent senzilla de la Finlàndia rural i, en els primers relats, Elämä ja aurinko (La vida i el sol, 1916) i Ihmislapsia elämän saatossa (Els fills de l'home en el seguici de la vida, 1917) es manifesten influències de Knut Hamsun i Maurice Maeterlinck. Els seus personatges experimenten el seu destí, sovint una pèrdua lenta, amb una resignació passiva o una indiferència serena. La vida i una natura evocades d'una manera lírica ofereixen alguns períodes de remissió i de felicitat curta.
Els esdeveniments polítics ocorreguts entre 1917 i 1918 el van inspirar per escriure la novel·la Hurskas kurjuus (Santa misèria, 1919).
L'any 1939, fou guardonat amb el Premi Nobel de Literatura, l'únic escriptor en finès a aconseguir-ho, per la seva comprensió profunda del camp rural del seu país i per l'art exquisit amb el qual ha retratat el seu modus de vida i la seva relació amb la natura.

## Obra publicada

| 1916: Elämä ja aurinko 1917: Ihmislapsia elämän saatossa 1919: Hurskas kurjuus 1919: Rakas isänmaani 1923: Hiltu ja Ragnar 1923: Enkelten suojatit 1924: Omistani ja omilleni 1924: Maan tasalta 1925: Töllinmäki | 1928: Rippi 1930: Kiitos hetkistä, Herra... 1931: Nuorena nukkunut 1932: Miehen tie 1933: Virranpohjalta 1934: Ihmiset suviyössä 1936: Viidestoista 1941: Elokuu 1945: Ihmiselon ihanuus ja kurjuus |

## Reconeixements

En honor seu, s'anomenà l'asteroide (1446) Sillanpää descobert el 26 de gener del 1938 per l'astrònom i físic Yrjö Väisälä.

## Enllaços externs

* «Frans Eemil Sillanpää» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.