OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anita Sarkeesian

Anita Sarkeesian (Ontario, 1983) és una comunicadora, crítica cultural, feminista i bloguera canadenca.
Va estudiar ciències de la comunicació a la Universitat Estatal de Califòrnia i va realitzar el seu màster en pensament social i polític a la Universitat de York.
Va crear el projecte Feminist Frequency («Freqüència Feminista»), el qual amb donatius manté lliures de publicitat els vídeos que realitza. El 2012 va iniciar una campanya per realitzar els seus documentals que consistia a recaptar sis mil dòlars; va aconseguir sobrepassar la seva meta i va acabar recaptant un total de 158.922 $ en donacions.
Van ser sabotejades les seves missatgeries instantànies.
També s'ha presentat com a conferenciant.

## Trops contra dones

La seva sèrie documental Tropes vs. Women in Video Games (literalment, «Trops contra Dones en Videojocs»), «Damisela en dificultats», tracten el paper de la dona en els videojocs. El seu objectiu era mostrar com les dones continuen sent representades en la narrativa dels videojocs com a personatges estereotipats, sota arquetips com la dama en dificultats o la companya sexi, entre d'altres.
Aquest projecte va desencadenar una campanya d'assetjament masclista contra Sarkeesian que va incloure amenaces de violació i mort, pirateria de les seves pàgines web i xarxes socials i doxing. Els atacants van publicar comentaris despectius en línia, van vandalitzar l'article de Sarkeesian a la Viquipèdia amb insults racials i imatges sexuals i van enviar-li dibuixos d'ella mateixa sent violada per personatges de videojocs.

## Referències

* ↑ Hanash Martínez, Macarena «La ciberresistència feminista a la violència digital: sobreviure al Gamergate». Debats: Revista de cultura, poder i societat, Vol. 134, Nº 2, 2020, p. 96 [Consulta: 9 maig 2022].
* ↑ Favilli, Elena. «Anita Sarkeesian». A: Contes de bona nit per a nenes rebels: 100 dones immigrants que han canviat el món. Barcelona: Estrella Polar, 2020, p. 20. ISBN 9788418135699.
* ↑ Tones, John «Anita Sarkeesian lanza el primer capítulo de «Tropes vs. Women in Videogames»» (en castellà). Fotogramas, 08-03-2013 [Consulta: 9 maig 2022].
* ↑ «Anita Sarkeesian» (en anglès). Ted Women, 2012. Arxivat de l'original el 29 d'agost 2013. [Consulta: 30 juliol 2013].
* ↑ «Vandalisme a la pàgina d'Anita Sarkeesian a la Wikipedia en anglés» (en anglès). feministfrequency, 06-06-2012. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2013. [Consulta: 2013].
* ↑ Escandell, Daniel. «Acosada por querer denunciar los estereotipos sobre la mujer en los videojuegos» (en castellà). vandal.net, 08-07-2012. [Consulta: 1r agost 2013].

## Vegeu també

Gamergate

## Enllaços externs

* Web oficial
* Feminist Frequency
* Games and Online Harassment Hotline
# Antoni Arabí i Serra

Antoni Arabí i Serra (Sant Rafel de sa Creu, Eivissa, 13 de novembre de 1953) és un exfutbolista eivissenc de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Arabí començà la seva trajectòria durant vuit anys als clubs SD Portmany i SD Eivissa. Arribà al RCD Espanyol el juny de 1978 procedent de la SD Eivissa juntament amb Jesús Luis Azpilicueta, després d'assolir amb l'equip balear l'ascens a Segona Divisió B. Ràpidament es feu amb la confiança dels entrenadors blanc-i-blaus. Inicialment la seva posició al camp era de centrecampista, fins que la temporada 1980-81, de la mà de José María Maguregui, començà a jugar com a lateral dret. A partir de la temporada 1982-83, després que marxés Rafael Marañón esdevingué capità de l'equip durant tres 3 temporades (1983-84 a 1985-86). En total jugà vuit temporades al club, disputant un total de 173 partits de lliga amb 7 gols marcats. El maig de 1986, en un partit davant el Celta de Vigo (2-0) de copa, patí un trencament del lligament lateral intern del genoll. Arabí concloïa contracte en 30 de juny i amb 32 anys no fou renovat, acabant la seva brillant etapa al club. El 22 d'agost de 1986, abans del Torneig Ciutat de Barcelona fou homenatjat pels seguidors i el club. Retornà a la seva illa natal per fitxar novament per la SD Eivissa, acabant la seva trajectòria al Portmany.
Un cop retirat continuà lligat al futbol eivissenc, com a director esportiu i entrenador. Entrenà clubs com el SD Portmany, el CF Sant Rafel i la Penya Esportiva Santa Eulària. També es dedicà a la política, dins del Partit Popular de Balears.

## Referències

* ↑ «Arabí: un chico para todo». Mundo Deportivo, 29-03-1981. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Antoni Arabí». hallofameperico. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «ANTONI ARABÍ, EL VALOR DE UN COMODÍN». Oriol Pagés (Pericos on line), 14-07-2012. Arxivat de l'original el 2016-08-17. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Arabí fichó por el Ibiza». Mundo Deportivo, 21-08-1986. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Arabí se pasa a la politica». Mundo Deportivo, 31-05-1987. [Consulta: 20 abril 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Ambrosius Bosschaert el Vell

Ambrosius Bosschaert el Vell (Anvers, 18 de novembre 1573 - La Haia, 7 de març de 1621) fou un pintor neerlandès, d'escenes de natures mortes amb rams de flors.

## Biografia

Va néixer a Anvers, on va començar la seva carrera artística, encara que va viure la major part de la seva vida a Middelburg, on la seva família es va traslladar el 1587 a causa de les amenaces de persecució religiosa. A l'edat de vint-i-un anys, es va convertir en membre del gremi de Sant Lluc i més tard es va fer el degà. Poc després, es va casar i es va establir com un especialista en pintura de natures mortes amb flors, va signar amb el seu monograma AB (la B dins la A). Balthasar van der Ast que es va casar amb la germana d'Ambrosius, va ser el primer aprenent que va tenir en el seu estudi, tots dos també van viatjar diverses vegades junts per aconseguir comandes i treballar a Amsterdam (1614), Bergen op. Zoom (1615-1616), Utrecht (1616-1619) i Breda (1619). Ambrosius Bosschaert va morir a L'Haia quan estava realitzant un treball que va acabar el seu cunyat Balthasar van der Ast.

## Obra

El seu estil va ser continuat pels seus tres fills: Ambrosius Bosschaert el Jove (1609-1645), Johannes Bosschaert (c. 1610-c. 1650), Abraham Bosschaert (1613-1643), tots es van convertir en pintors florals i també el seu cunyat Balthasar van der Ast.
El seu treball més conegut continua sent Gerro de flors en la finestra (c.1618), un oli sobre taula (64 × 46 cm), que s'exposa al Mauritshuis a la Haia.

## Galeria

* Natura morta amb flors
* Natura morta de flors
* Ram de flors en gerro
* Natura morta i flors

## Referències

* 1 2 «Ambrosius Bosschaert» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Antonio Ledezma

Antonio José Ledezma Díaz (San Juan de los Morros (Veneçuela) 1 de maig de 1955) és un polític i advocat veneçolà. Va ser alcalde del Districte Metropolità de Caracas fins al 2015. Anteriorment també havia estat diputat del Congrés Nacional de Veneçuela, governador de l'antic Districte Federal de Veneçuela i alcalde del municipi de Llibertador. Entre 1984 i 1994 va ser senador de Veneçuela, la persona més jove en ostentar el càrrec.
Fins al 1999 va formar part del partit Acción Democrática, abandonant-lo per formar el seu propi moviment Alianza Bravo Pueblo.

## Referències

* ↑ «City Mayors: Antonio Ledezma - Mayor of Caracas». [Consulta: 18 novembre 2017].
# Antonio Llanos y Berete

Antonio Llanos y Berete (Madrid, 27 de setembre de 1841 - 26 de desembre de 1900) fou un compositor espanyol.
Va fer els seus estudis en el Conservatori, i el 1875 fou nomenat professor de piano i després de solfeig d'aquell centre, al qual va pertànyer fins a la data de la seva mort. Per espai de 10 anys també fou, mestre de cors del Teatro de la Zarzuela, i el 1879 donà a conèixer a Madrid la Societat d'Orfeons, fundada i dirigida per ell. També es distingí com a professor de cant, i fou mestre de Lucrècia Arana i d'altres aplaudides artistes.
Entre les seves principals composicions es poden citar les òperes espanyoles següents:
* ¡Tierra! estrenada amb extraordinari èxit en el Teatro de la Zarzuela de Madrid (1879);
* Cristobal Colón (1892);
* El puñal de misericordia, que aconseguí el segon premi en un concurs d'òperes espanyoles.
També va compondre la música de les sarsueles Otra vieja, Dos damas para un galan, etc.

## Referències

* ↑ «Don Antonio Llanos». El Globo, 27-12-1900, pàg. 1.
# Amgüema

Amgüema (en rus: Амгуэма) és un poble del districte autònom de Txukotka, a Rússia, que el 2015 tenia 435 habitants.

## Enllaços externs

* Districte rural al lloc web de Txukotka Arxivat 2013-04-08 a Wayback Machine.
* Fòrum d'Amgüema
# Andreu Arbona Oliver

Andreu Arbona Oliver (Sóller, 1903 - Sóller, 1982) fou un periodista i autor dramàtic mallorquí, i esperantista, pioner del moviment a les Illes Balears.
Estudià al Seminari de Palma. El 1918 inicià les col·laboracions al setmanari Sóller. A partir de 1955 i fins al 1972 en va ser el cap de redacció. Durant seixanta anys signà les cròniques esportives amb el pseudònim de Refly. També col·laborà al "Diario de Baleares" amb cròniques esportives i informació local fent servir el pseudònim Job. Va ser president i fundador del Club Esportiu Sóller i secretari de la Societat Esportiva Sollerenca (1922-1980). Deixà escrites dues obres inèdites: una biografia del bisbe Nadal i un estudi sobre la pirateria a Mallorca el 1561 titulat "L'onze de maig".
Va ser cofundador del grup esperantista Solleric (1924). Va ser secretari del congrés català a Sóller (1927) i va publicar una sèrie d'articles sobre l'esperanto als diaris Sóller i El Corretja de Mallorca. El 1928 es va publicar a Sóller un curs d'Esperanto a 30 classes.

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 1. Palma: Promomallorca, p. 206. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Mas i Vives, Joan. Diccionari del teatre a les Illes Balears. L'Abadia de Montserrat, 2003, p. 45. ISBN 978-84-8415-477-8.
* ↑ Margais, Xavier. El moviment esperantista a Mallorca (1898-1938). Edicions Documenta Balear, 2002, p. 246-247. ISBN 84-95694-29-8.
# Amir Karić

Amir Karić (Velenje, Eslovènia, 31 de desembre de 1973) és un futbolista eslovè que disputà 64 partits amb la selecció d'Eslovènia.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Antoni Casanovas i Torrents

Antoni Casanovas i Torrents (Barcelona, 1752- 1796) fou un dibuixant i pintor català del segle xviii.

## Biografia

Era un dels integrants d'una nombrosa família d'artistes barcelonins (Joan Casanovas, Joan Casanovas Ricart, Abdó Ricart, Manuel Arrau i Francesc Vives). Es va formar sota les ordres de Manuel Tramulles i es va fer amic del també pintor Marià Catà de la Vall. El 30 de novembre de 1777 va presentar-se a les proves per a aconseguir la llicència de pintor, apadrinat per Tramulles. Va aconseguir la llicència dos anys més tard. El 1783 va decorar la façana de la casa de Gil Grau a la plaça dels encants de Barcelona. Va opositar a una plaça d'ajudant de l'Escola de dibuix, i el 1784 es va disputar contra el seu propi mestre la plaça de pintor de l'Ajuntament de Barcelona. El 1785, poc abans de la seva desaparició, fou nomenat Cònsol del Col·legi de Pintors, juntament amb Pere Ferrer i Josep Padrós. Moriria a Barcelona el 1796.
No es conserva gairebé cap obra seva, tret de diversos dibuixos, alguns dels quals es conserven al fons del Museu Nacional d'Art de Catalunya, provinents de la col·lecció privada de Raimon Casellas, adquirida el 1911 per la Junta de Museus.

## Obra

Entre les obres que li són assignades, es pot veure un traç segur i ràpid, resseguint i ennegrint les siluetes dels personatges principals, amb bona capacitat compositiva i sensació de vitalitat. Al Mnac es conserven, entre d'altres:
* Sant confortant dos presoners (21,5 x 30,8cm) $_{MNAC/GDG/27141/D}$
* Escena teatral (20,8 x 14,7cm) $_{MNAC/GDG/651590/D}$
* Escena teatral: ball de disfresses (20 x 26cm) $_{MNAC/GDG/27147/D}$
* Minuet (20,8 x 30 cm) $_{MNAC/GDG/27155/D}$
* Contradansa (20,8 x 30cm) $_{MNAC/GDG/27157/D}$
* L'Acadèmia d'en Tramulles (21,6 x 31,2cm) $_{MNAC/GDG/65026/D}$

## Referències

* ↑ Bassegoda i Hugas, Bonaventura «The drawings of Antoni Casanovas». Catalònia, Núm.: 32, 1993, pàg. 36-37 [Consulta: 17 abril 2017].

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9. «Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992»
# Antoni Castell Bauzà

Antoni Castell Bauzà (Petra, 12 de novembre de 1930) va ser un ciclista mallorquí que fou professional entre 1952 i 1957.

## Palmarès

* 1953
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Ajuntament de Bilbao
* 1954
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Tarragona
* 1955
** Campió de Balears en ruta

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. Abandona
* 1957. 54è de la classificació general.

## Referències

* ↑ «Ciclistes de Mallorca». Arxivat de l'original el 2013-10-20. [Consulta: 4 juny 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Antoni Casanovas i Sanahuja

Antoni Casanovas i Sanahuja (Terrassa, 1918 - 2004) fou un falangista i sindicalista terrassenc.

## Biografia

Va formar-se a l'Escola municipal d'Arts i Oficis de la ciutat egarenca durant els anys de la República (1932 - 1937). Afiliat a l'Associació d'Empleats i Tècnics de Terrassa, adscrita a la Unió General de Treballadors. Tot just acabats els estudis treballà com a depenent d'escriptori a Esteve Querol, Empresa Col·lectivitzada. Fou cridat a les acaballes de la Guerra Civil però no es presentà a files. En entrar a Catalunya els franquistes fou mobilitzat dins un dels regiments d'artilleria de muntanya entre 1939 i 1943, primer al País Basc i després a Catalunya. El març de 1939 s'afilià a Falange Española Tradicionalista y de las J.O.N.S. i a la seva Central Nacional Sindicalista, dins la qual actuà durant anys com a enllaç sindical. Desenvolupà tota la seva activitat laboral com a comptable a l'empresa Tejidos Autonell, S.A., dedicada a la confecció d'articles tèxtils per a la dona, fins al seu tancament el 1975, en el marc del Pla de Reestructuració i Ordenació de la Indústria Tèxtil Llanera impulsat pel darrer govern franquista. Durant els darrers anys de la seva vida, destaca per la seva activitat en el món sardanista.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons aplega la documentació produïda i rebuda per Antoni Casanovas i Sanahuja en el curs de les seves activitats professionals i associatives, així com documentació identificativa i personal de la seva muller Àngela Garrigasait i Solà, i el seu sogre, Josep Garrigasait i Corominas. Inclou la documentació personal (cèdula, passaport, salconduits de circulació i altres), acadèmica (de l'Escola d'Arts i Oficis de Terrassa), militar (cartilla, fulls de mobilització, passis i permisos), laboral (relatives a les empreses Esteve Querol, Empresa Col·lectivitzada i Tejidos Autonell, S.A.), associativa (Associació d'antics alumnes de l'Escola d'Arts i Oficis i Cofradía del Santo Cristo de Terrassa), sindical (a l'Associació d'Empleats i Tècnics de Terrassa durant la Guerra Civil i la Central Nacional Sindicalista durant el franquisme) i política, relativa a la seva afiliació a Falange Española Tradicionalista y de las J.O.N.S i acreditativa de la seva idoneïtat ideològica durant el primer franquisme.

## Referències

* ↑ «Antoni Casanovas i Sanahuja». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].

## Enllaços externs

* Fons Antoni Casanovas i Sanahuja a l'Arxiu Nacional de Catalunya
# Aristòfon d'Atenes

Aristòfon d'Atenes (en grec antic Ἀριστόφων), va ser Arcont epònim d'Atenes l'any 330 aC, segons diu Plutarc.
Teofrast parla d'un Aristòfon arcont que diu que era orador, cosa de la que ningú més en fa menció. Encara que potser l'havia confós amb Aristòfon de Colittos, el discurs de Demòstenes Περὶ Στεφάνου, (sobre la corona) pronunciat aquell any, que es conserva, deixa clar que eren diferents, ja que parla Aristòfon de Colittos i diu aquell any ja era mort.

## Referències

* ↑ 3.Aristophon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 317
# Dardanelle

Dardanelle és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 4.228 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dardanelle tenia 4.228 habitants, 1.605 habitatges, i 1.078 famílies. La densitat de població era de 533,5 habitants/km².
Dels 1.605 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,9% hi vivien parelles casades, en un 14,1% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.727 $ i la renda mediana per família de 30.457 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.138 $ mentre que les dones 17.370 $. La renda per capita de la població era de 14.583 $. Entorn del 14,9% de les famílies i el 19,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dardanelle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dardanelle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Saint-Georges-du-Bois

Saint-Georges-du-Bois és el nom dels següents llocs:
* Saint-Georges-du-Bois (Charente Marítim)
* Saint-Georges-du-Bois (Maine i Loira)
* Saint-Georges-du-Bois (Sarthe)
# Roca Giberta

La Roca Giberta és una roca singular del terme municipal de Talamanca, plenament pertanyent al Bages.
Està situada a l'extrem nord-est del terme municipal, a la dreta de la riera de Talamanca i de la capçalera del torrent del Molí del Menut, a ponent de la masia de Mussarra. És a l'extrem de ponent de l'Estoviada de Mussarra. Forma part dels Cingles de l'Estoviada.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Wrightieae

Wrightieae és una tribu de plantes amb flors inclosa a la família de les Apocynaceae (ordre Gentianales). Aquesta tribu té set gèneres:
* Adenium Roem. & Schult.
* Cercocoma Wall. ex G. Don = Strophanthus DC.
* Christya N. B. Ward & Harv. = Strophanthus DC.
* Isonema R. Br.
* Nerium L.
* Piaggiaea Chiov. = Wrightia R. Br.
* Pleioceras Baill. (
* Roupellia Wall. & Hook. ex Benth. = Strophanthus DC.
* Roupellina (Baill.) Pichon = Strophanthus DC.
* Scleranthera Pichon = Wrightia R. Br.
* Stephanostema K. Schum.
* Strophanthus DC.
* Walidda (A. DC.) Pichon = Wrightia R. Br.
* Wrightia R. Br.
* Zygonerion Baill. = Strophanthus DC.

## Referències

* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN) [Online Database. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland] (1 August 2013)

## Enllaços externs

* http://132.236.163.181/index.html Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine.
# Xalet Juandó

El Xalet Juandó és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El xalet presenta dos cossos articulats per la torre central; el de la dreta amb una balconada d'ampitador, mentre que en el de l'esquerra es troben balcons individuals amb balustres de ferro forjat. La torre és l'element més destacat de la construcció i té cartel·les que sostenen el voladís d'una coberta de pavelló molt accentuada en alçat. Els arcs de les finestres són de mig punt, la majoria amb lòbul superior. L'obra s'inclou dins les construccions del corrent neomedievalista, formulades al nostre país teòrica i pràcticament per Elies Rogent. Aquest estil no només s'emprà en edificis religiosos o públics, sinó també en xalets i torres unifamiliars construïts per la burgesia catalana. El xalet que estudiem utilitza elements historicistes autòctons en un intent de recuperar certs aspectes de l'arquitectura popular del nostre país.

## Referències

* ↑ «Xalet Juandó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Xalet Juandó, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Xalet Refugi de Rasos de Peguera

El Xalet Refugi de Rasos de Peguera es un refugi de muntanya ubicat a la Serra d'Ensija, dins del terme municipal de Castellar del Riu i és propietat del Centre Excursionista Montserrat de Manresa.
Està situat al Berguedà, a peu de la carretera BV-4243, d’accés als Rasos de Peguera. Aquest refugi fou inaugurat el 9 de desembre de 1933 amb l’objectiu de donar aixopluc als esquiadors que amb mules o bé a peu feien el trajecte des de Berga per gaudir de l'esquí, el qual es va practicar per primer cop a Catalunya en aquest indret el desembre de 1908. És el refugi de muntanya més antic en funcionament construït amb finalitats esportives.

## Referències

* ↑ «Refugi del Rasos de Peguera / Xalet dels Rasos de Peguera | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ «Refugi Rasos de Peguera». Camí dels Bons Homes. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «Preus i normativa». Xalet – Refugi de Rasos de Peguera, 13-12-2019. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «El refugi dels Rasos obre amb nous guardes mig any després». Regió 7, 04-01-2020. [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ «Xalet Refugi de Rasos de Peguera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ NacióBerguedà. «El refugi de Rasos de Peguera tornarà a obrir per l'1 de maig | NacióBerguedà». [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ 324cat. «El refugi-xalet dels Rasos de Peguera reprèn l'activitat després d'estar dos anys tancat», 18-12-2009. [Consulta: 9 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Web del refugi