OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ignaziu Colombani

Ignaziu Colombani (Mont-real, Quebec, 1908 - Vivario, Còrsega, 1988) fou un poeta i polític cors. Va exercir de governador francès d'Ultramar als territoris de l'Ubangui-Txari (1950-1951) i del Txad (1951-1956) i el 1955 va fundar amb Petru Ciavatti la revista U Muntese, on publicà poemes amb el pseudònim Petru u Muntagnolu.

## Obres

* Rime di Rustinu (1960), poesia
* U Francorsu (1968), poesia
* Ricordi (L'ammaniti) (1996), memòries

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2009-02-12 a Wayback Machine.
# Rectoria (Santa Maria de Martorelles)

La Rectoria és una obra de Santa Maria de Martorelles (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Finestra situada al damunt de la porta principal de la façana de la rectoria. És de forma rectangular. Els bancals i la llinda són de pedra i aquest últim, encara que molt senzill, està treballat formant una llinda tripartida; la part central té forma de paràbola amb dues petites motllures laterals. La finestra talla la part inferior dreta del marc pintat d'un rellotge de sol.

## Referències

* ↑ Text importat de: «Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 12 juny 2020] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Peiot

El peiot (del nàhuatl peyotl; en la nomenclatura científica, Lophophora williamsii) és un petit cactus sense punxes, endèmic de la regió sud-oriental dels Estats Units (inclosos els estats de Texas i Nou Mèxic) i el centre de Mèxic.
Conté nombrosos alcaloides; entre d'altres, la mescalina, que és un poderós al·lucinogen. Totes les espècies de Lophophora són de creixement extremadament lent i sovint triguen més de trenta anys a arribar a l'edat de floració i a tenir la mida d'una pilota de golf, sense comptar-hi l'arrel.

## Enllaços externs

* http://www.plantassagradas.com.
# Douwe Kalma

Douwe Kalma (Boksum, 1896- Ljouwert, 1953) fou un escriptor i polític frisó, un dels més representatius del moviment frisó. Es llicencià en medicina i el 1915 fundaria la Jongfryske Mienskip (Comunitat de Joves Frisons), de caràcter polític i literari, que el 1916 publicaria el seu programa, Frislân foar frysken (Frísia per als frisons).
Amb el temps evolucionaria cap a la dreta, abandonà la Unió Socialdemòcrata Frisona i el 1933 fundaria el Fryske Front (Front Frisó), de caràcter cristià i enfrontat al Frysk Faksiste Front (Front Feixista Frisó) pel seu paganisme. El 1941 d'antuvi col·laborà amb els nazis, i va formar part del trijemanskip (triumvirat), que pretenia unir tots els grups nacionalistes i encarregar-se de la negociació amb les autoritats d'ocupació. Però aviat en fou apartat per Arthur Seyss-Inquart i es distancià després de les noves organitzacions creades pels ocupants (com el Fryske Rie). Passà aleshores a la resistència, decebut per la política antisemita dels nazis. En acabar la guerra desaparegué de la vida pública.
És autor d'estudis, versos i drames, i també de moltes traduccions en frisó com ara d'Homer, de William Shakespeare (va traduir-ne l'obra completa entre 1956 i 1963), John Milton, Percy B. Shelley i Moliere.

## Obres

* De fryske skriftekennisse (Sobre Literatura frisona, 1928)
* Gysbert Japiks (1938),
* Ut stiltme en stoorm (De la calma i la tempesta, 1918)
* Dage (Alba, 1927)
* Sangen (Cants, 1936)
* De Lytse mienskip (La petita comunitat, 1944),
* Kening Aldgillis (Rei Adlgils, 1920)
* Kening Finn (Rei Finn, 1927)
* Leafwyn (Vent de fulles, 1941)
# Societat Espanyola de Vexil·lologia

La Societat Espanyola de Vexil·lologia, en castellà i oficialment Sociedad Española de Vexilología (SEV), és una institució sense ànim de lucre creada amb la finalitat de fomentar l'estudi i desenvolupament de la vexil·lologia, o estudi de les banderes, a Espanya.
Es va fundar el 31 d'octubre de 1977, i va ser admesa en la Federació Internacional d'Associacions Vexil·lològiques (FIAV) com a membre de ple dret en 1979. La SEV assessora gratuïtament a diputacions provincials, ajuntaments, entitats locals menors, juntes veïnals i altres institucions que requereixen la seva ajuda. Aquesta societat serveix de pont en les relacions entre Espanya i altres organismes internacionals dedicats a la vexil·lologia. Entre les seves activitats principals figura la celebració d'un Congrés Nacional de periodicitat anual. El 1979 publica el primer número de la seva revista Banderas, amb articles sobre qualsevol mena de banderes. Des de llavors, ve publicant-lo de manera regular trimestralment. Des de 1993 també publica la Gazeta de Banderas, uns fulls informatius amb notícies breus i d'actualitat.

## Referències

* ↑ Orera Orera, Luisa «Fuentes de información para el conocimiento de la Vexilología». Emblemata, Núm. 19, 2013, pàgs. 55-74. ISSN: 1137-1056 [Consulta: 16 abril 2021].
* ↑ Rodríguez Peñas, Tomás «Las banderas en el mundo. Estado actual». Emblemata, Núm. 19, 2013, pàgs. 83-92. ISSN: 1137-1056 [Consulta: 16 abril 2021].
# Harry Pitt

Harry Pitt (Greets Green, 3 de juny de 1914 - Ednaston, 8 d'octubre de 2005) va ser un matemàtic anglès.
Pitt va ser escolaritzat a diferents escoles dels voltants de Birmingham. Va obtenir una beca per a fer els estudis de grau al Peterhouse de la universitat de Cambridge (1932-1935) on va continuar la seva recerca fins al 1939, fent una estança (1937-38) a la universitat Harvard. Des de 1939 fins a 1942 va ser professor a la universitat d'Aberdeen i el 1942, amb la Segona Guerra Mundial, va començar a treballar pel Ministeri de l'Aire fins que es va acabar la guerra. El 1945, acabada la guerra, va ser nomenat professor de la universitat Queen's de Belfast i el 1950 va passar a la universitat de Nottingham. El 1964 va deixar la recerca acadèmica per a pasar a l'administració acadèmica en ser nomenat vicecanceller (càrrec semblant al de Rector) de la universitat de Reading, càrrec en el qual es va retirar el 1979.
Abans de deixar la recerca, havia publicat una trentena d'articles científics, la major part de ells sobre teoremes tauberians, però també en els camps de l'anàlisi matemàtica i de la teoria de la probabilitat. El seu llibre Tauberian Theorems (1958) es va convertir en un clàssic en la matèria durant molts anys.

## Referències

* ↑ Bingham i Hayman, 2008, p. 260.
* ↑ Sewell, 2006, p. 2.
* ↑ Wright, 2005, p. 8.
* ↑ Bingham i Hayman, 2008, p. 261.
* ↑ Bingham, 2013, p. 905.
* ↑ Bingham i Hayman, 2008, p. 274.
* ↑ Bingham i Hayman, 2008, p. 263.
* ↑ Bingham i Hayman, 2008, p. 268.
* ↑ Bingham i Hayman, 2008, p. 269.
* ↑ Bingham i Hayman, 2008, p. 270-271.

## Bibliografia

* Bingham, N.H.; Hayman, W.K. «Sir Harry Raymond Pitt. 3 June 1914 - 8 October 2005» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 54, 2008, pàg. 257-274. DOI: 10.1098/rsbm.2008.0008. ISSN: 0080-4606.
* Bingham, N.H.. «Pitt, Sir Harry Raymond». A: Lawrence Goldman (ed.). Oxford Dictionary of National Biography 2005-2008 (en anglès). Oxford University Press, 2013, p. 905. ISBN 978-0-19-967154-0.
* Wright, J.D.M. «Sir Harry Raymond Pitt» (en anglès). London Mathematical Society Newsletter, Num. 343, 2005, pàg. 8. ISSN: 2516-3841.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Harry Pitt» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Sewell, Michael. «Tribute to Sir Harry Raymond Pitt, F.R.S.». University of Reading, 2006. [Consulta: 14 juliol 2022]. (anglès)
# Ispahbudhan

La Casa d'Ispahbudhan o la Casa d'Aspahbadh va ser un dels set Grans clans o Cases de l'Imperi Sassànida originaris de la Pàrtia. Com els Sassànides, ells reivindicaven ser descendents dels Aquemènides. També es consideraven descendents d'Esfandiyār.

## Referències

* ↑ ḴOSROW II, James Howard-Johnston, Encyclopaedia Iranica
* ↑ Shapur Shahbazi (1989), BESṬĀM O BENDŌY

## Bibliografia

* Shahbazi, Alireza Shapour. Ehsan Yarshater. Encyclopaedia Iranica, Vol. VI, Fasc. 5. London et al.: Routledge & Kegan Paul, 1993, p. 541–544. ISBN 1-56859-007-5.
* Pourshariati, Parvaneh. Decline and Fall of the Sasanian Empire: The Sasanian-Parthian Confederacy and the Arab Conquest of Iran. Londres i Nova York: I.B. Tauris, 2008. ISBN 978-1-84511-645-3.
# Rectoria (Pelagalls)

La Rectoria és una casa de Pelagalls, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada al mig del carrer principal del nucli, realitzada amb paredat i amb coberta a dues aigües.
A la façana principal es poden distingir planta baixa i dues plantes superiors. A la planta baixa trobem la porta d'accés, amb llinda superior, per sobre de la qual s'hi pot observar un arc de descàrrega, amb la presència de petites obertures situades a la dreta en forma d'espitlleres. Al llarg de la façana principal es pot observar que les obertures de finestres no presenten cap mena de simetria, així a la primera planta es poden observar tres finestres amb llinda superior de diferents dimensions, igual que a la segona planta on les obertures es redueixen a dues.
A la façana posterior, tornem a trobar la distribució de planta baixa i dues plantes superiors. Trobem tres grans contraforts, enmig dels quals s'accedeix a uns espais interiors mitjançant arcs de mig punt, a la planta baixa, possiblement destinats a usos agrícoles i ramaders. Per damunt d'aquesta estructura, ja a la primera planta, trobem una gran terrassa tancada amb baranes de ferro forjat, per sota de les quals es pot observar una decoració en forma de petites arcades. Ja a la segona planta, trobem tres finestres de grans dimensions amb una biga superior desenvolupant la funció de la llinda, amb una decoració amb maó situada sota la terrassa superior, que té la funció de coberta.

## Referències

* 1 2 3 «Rectoria de Pelagalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Saó (mitologia)

* No s'ha de confondre amb Saó de Samotràcia.
Saó (en grec antic Σάων) va ser, segons la mitologia grega, un beoci que va anar a consultar l'oracle de Delfos a causa d'una llarga sequera que devastava el seu país, Beòcia.
La Pítia li va dir que es dirigís a Lebadea a interrogar l'oracle de Trofoni. Va iniciar el viatge, i en arribar a Lebadea es va trobar que ningú no en sabia res d'aquest oracle. Tombant pels afores va veure unes abelles i les va seguir fins a dins d'una cova, on l'heroi Trofoni el va instruir per tal que fundés un culte en el seu honor, i també un oracle.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 483. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Peio Martinez de Eulate Maestresalas

Peio Martinez de Eulate Maestresalas (Lizarra (Navarra) 1979), més conegut com a Eulate, és un polític basc, antic jugador professional de pilota basca.
Com pilotari va jugar en la posició de rest, en nòmina de l'empresa Aspe. Va debutar l'any 2001 al Frontó Labrit de Pamplona i es va retirar l'any 2010 al Frontó Astelena d'Eibar.
Com polític, és regidor de Bildu a l'Ajuntament de Pamplona des de les eleccions municipals de 2011.

## Palmarés

* Campió per parelles, 2006 i 2007.

## Referències

* ↑ «Despedida profesional del pelotari-Navarro Peio Martínez de Eulate, campeón en dos ocasiones del parejas con Irujo en el 2006 y con Ybes Sallaberri (Xala) en el 2007» Arxivat 2011-01-19 a Wayback Machine., blog Pelota, mano y remonte, 05-12-2010.
* ↑ «Beitia y Prudencio Induráin logran su escaño en el Parlamento», Libertad Digital, 24-05-2011.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'empresa Arxivat 2009-01-15 a Wayback Machine.
# Dryomys niethammeri

Dryomys niethammeri és una espècie de mamífer rosegador esciüromorf de la família Gliridae. És endèmic del Pakistan.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie està, aparentment restringida a estepes seques de boscos de ginebre a la província de Balutxistan, Pakistan.

## Referències

* 1 2 Gippoliti, S.. «Dryomys niethammeri» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 18 novembre 2015].
* Holden, M. E. 2005. Family Gliridae. Pp. 819-841 in Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :
# Steve Backley

Steve Backley (Londres, Regne Unit 1969) és un atleta britànic, ja retirat, especialista en llançament de javelina i guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 12 de febrer de 1969 al barri de Sidcup, situat al districte de Bexley, que forma part de l'anomenat Gran Londres.
L'any 1995 fou nomenat membre de l'Orde de l'Imperi Britànic (MBE), esdevenint Oficial de l'Imperi Britànic (OBE) l'any 2005.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició masculina de llançament de javelina. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) va aconseguir guanyar la medalla de plata, un metall que aconseguí revalidar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) en ambdues ocasions per darrere del txec Jan Železný i que el convertí en l'únic atleta britànic capaça d'aconseguir metalls en tres olimpíades. Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on finalitzà en quarta posició i guanyà així un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat dues medalles en el Campionat del Món d'atletisme, totes elles de plata; quatre medalles en el Campionat d'Europa d'atletisme, totes elles d'or; dues medalles en la Universíada, totes elles d'or; i quatre medalles en els Jocs de la Commonwealth, tres d'elles d'or.
L'any 1990 fou nomenat Atleta de l'any per part de l'Associació Internacional de Federacions d'Atletisme (IAAF).

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Steve Backley
# Geneston

Geneston (en gal·ló Jenezton) és un municipi francès, situat al departament de Loira Atlàntic, a la regió de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 3.233 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Philbert-de-Grand-Lieu, Pont-Saint-Martin, La Chevrolière, Le Bignon, Montbert, Saint-Colomban a Loira Atlàntic i Saint-Philbert-de-Bouaine a Vendée.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 1.119 | - | - | - | - | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | - | - | - | - | - | 719 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 821 | 952 | 1.252 | 1.595 | 1.958 | 2.217 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2001-2008 | Michel Garnier |
| 2008-2014 | Gérard Gouraud |
| 2014- | Karine Paviza |

## Agermanaments

* Covelo.
* Fénis.
# Harvard (Nebraska)

Harvard és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 998 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harvard tenia 998 habitants, 385 habitatges, i 259 famílies. La densitat de població era de 602,1 habitants per km².
Dels 385 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.350 $ i la renda mediana per família de 32.031 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.667 $ mentre que les dones 17.159 $. La renda per capita de la població era de 13.077 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 15,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harvard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harvard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Isovector

En física de partícules, isovector es refereix a la transformació vectorial d'una partícula sota el grup SU(2) d'isospin. Una partícula isovector és un estat triplet amb isospin total 1 i tercer component d'isospin 1, 0, o -1, com un estat triplet en l'addició de dues partícules de espin.

## Referències

* ↑ Bracco, A.; Lanza, E. G.; Tamii, A. (en anglès) Progress in Particle and Nuclear Physics, 106, 01-05-2019, pàg. 360–433. DOI: 10.1016/j.ppnp.2019.02.001. ISSN: 0146-6410 [Consulta: free].

## Vegeu també

* Isoescalar
# Resolució 104 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 104 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 20 de juny de 1954 després de rebre una comunicació del Govern de Guatemala al president del Consell de Seguretat, en la que el Consell fa una crida a l'acabament immediat de qualsevol acció que pugui causar vessament de sang i va demanar a tots els membres de les Nacions Unides perquè s'abstinguin, en l'esperit de la Carta, de donar suport a qualsevol acció d'aquesta mena.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a la 200 (1953 - 1965)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sindicato Labrego Galego - Comisións Labregas

El Sindicato Labrego Galego - Comisións Labregas (SLG - CC.LL.) és un sindicat gallec d'agricultors i ramaders. Proper al nacionalisme gallec, la seva seu central està en Santiago de Compostel·la.
El seu origen està en els Comités de Axuda á Loita Labrega creats en 1971 per iniciativa de la Unión do Povo Galego que van donar origen a les Comisións Labregas que a partir de 1973 cobrarà protagonisme en la lluita contra els embassaments però que no va ser legalitzada fins a 1977.
El Sindicato Labrego Galego–Comisións Labregas es defineix com un projecte encaminat cap a una agricultura camperola, sostenible i en un món solidari.
A nivell internacional forma part de Via Campesina (moviment mundial d'agricultors) i de la Coordinadora Europea - Via Campesina (CE-VC). D'altra banda, a nivell estatal el SLG – CC.LL., després de mantenir diversos anys un conveni de col·laboració, va passar a ser membre de ple dret de la Coordinadora d'Organitzacions d'Agricultors i Ramaders (COAG) després de decidir-ho l'afiliació del SLG al seu VIII Congrés.

## Secretàries generals

Després d'ocupar la secretaria general del Sindicato Labrego Galego Bernardo Fernández Requeixo i Emilio López Pérez, serien dones les responsables de dirigir aquesta organització agrària, cosa molt poc comú a Europa: Lidia Senra Rodríguez (1989-2007), Carme Freire Cruces (2007-2012) i Isabel Vilalba Seivane (des del 14 de juny de 2012).

## Enllaços externs

* Estatutos do SLG-CC.LL. (viquidites).
* Web del Sindicato Labrego Galego
# Pascal Le Corre

Pascal Le Corre (1959) és un pianista i professor de música francès.
Le Corre va estudiar piano amb Aldo Ciccolini al Conservatori de Paris (sobre qui va publicar el llibre Aldo Ciccolini. Je suis un lirico spinto... el 2007), música de cambra amb Jean Hubeau, anàlisi musical amb Betsy Jolas, acompanyament de piano amb Jean Koerner i instrumentació amb Marius Constant. Va ser premi al concurs internacional de piano Maria Canals a Barcelona el 1984 i va rebre una beca de la Fundació Yehudi Menuhin i Georges Cziffra i de l'"Acció Musicale Philip Morris" i va adquirir la llicència per ensenyar piano, acompanyament de piano i música de cambra.
Com a pianista, Le Corre ha actuat principalment a Europa, EUA i Japó. Va treballar juntament amb l'"Orchestre Lamoureux" i l'"Orchestre Colonne", l'"Ensemble Orchester" de Paris i l'Orquestra de Paris. A més de les obres de Beethoven, Mozart i Liszt, el seu repertori inclou composicions de compositors del segle XX com Francis Poulenc, Eric Satie, Tōru Takemitsu, Heitor Villa-Lobos i Stavros Xarchakos. En disc va tocar a obres de piano de Florent Schmitt, Composicions per a violí i piano de Karol Szymanowski (amb Annick Roussin) i la versió per a piano de l'òpera Pelléas et Mélisande de Claude Debussy.
Des de 1983, Le Corre va ser professor d'acompanyament de piano al Conservatori Amiens. El 1986 es va convertir en assistent a la classe de piano de Jean-Claude Pennetie al Conservatoriire de París. Posteriorment va ensenyar piano al conservatori Gabriel Fauré de París i acompanyament de piano al conservatori d'Orleans.

## Referències

* ↑ https://www.forumopera.com/breve/aldo-ciccolini-hommage-a-un-lirico-spinto
* ↑ http://www.ecolenormalecortot.com/en/enseignants/roussin-annick/

## Enllaços externs

* https://www.youtube.com/watch?v=WPh_NWT3u4M You Tube
# Dryomys nitedula

Dryomys nitedula és una espècie de mamífer rosegador esciüromorf de la família Gliridae. Es troba a l'est d'Europa, als Balcans i altres parts de l'Àsia central.

## Descripció

La seva aparença és semblant a un esquirol De mitjana, el dryomys nitedula mesura uns 110 mm de llarg amb una cua grisa esponjisa gairebé tan llarga com el seu cos. La longitud del cap i el cos pot variar des de 80 mm a 130 mm, mentre que la longitud de la cua pot variar des de 60 mm a 113 mm. La gamma de la seva massa corporal és d'entre 18 grams i 34 grams. La pell en les parts superiors del cos és gris-marró, mentre que les parts inferiors són de color blanc groguenc. Una ratlla negra envolta l'ull i s'estén a l'orella petita. Els bigotis formen un floc espès d'uns 10 mm de llarg. Hi ha sis coixinets a cada pota. Té simetria bilateral i és endotèrmica.

## Referències

* ↑ Amori, G.. «Dryomys nitedula» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 18 novembre 2015].
* 1 2 3 "Animal Diversity Web." ADW: Dryomys Nitedula: INFORMATION. Web. 03 Dec. 2013. <http://animaldiversity.ummz.umich.edu/accounts/Dryomys_nitedula/>.
* ↑ «Dryomys nitedula Pallas - Forest Dormouse» (en anglès). Interactive Agricultural Ecological Atlas of Russia.
* Holden, M. E. 2005. Family Gliridae. Pp. 819-841 in Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :