OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - Doma individual

Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 :
| Doma clàssica | Individual |
| Concurs complet | Individual | Equips |
| Salts d'obstacles | Individual | Equips |
| Volteig | Individual | Equips |
| < 1912 1924> |||||
La doma individual va ser una de les set proves d'hípica que es van disputar als Jocs Olímpics d'Estiu de 1920, a Anvers. Aquesta va ser la segona vegada que es disputava aquesta prova. La competició es va disputar entre el 7 i el 9 de setembre de 1920, amb la participació de 17 gents procedents de 5 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Janne Lundblad (SWE) | Bertil Sandström (SWE) | Hans von Rosen (SWE) |

## Classificació final

| Pos. | Binomi | Binomi | Nació | Mitjana de punts | Punts dels jutges | Punts dels jutges | Punts dels jutges | Punts dels jutges |
| Pos. | Genet | Cavall | Nació | Mitjana de punts | 1 | 2 | 3 | 4 |
| | Janne Lundblad | Uno | Suècia | 27,9375 | 28,25 | 27,25 | 28,00 | 28,25 |
| | Bertil Sandström | Sabel | Suècia | 26,3125 | 26,25 | 26,25 | 25,75 | 27,00 |
| | Hans von Rosen | Running Sister | Suècia | 25,1250 | 24,00 | 24,00 | 25,25 | 27,25 |
| 4 | Wilhelm von Essen | Nomeg | Suècia | 24,8750 | 25,75 | 22,25 | 24,25 | 27,25 |
| 5 | Roland Hédoin de Maille | Chéri Biribi | França | 23,9375 | 25,50 | 23,25 | 23,00 | 24,00 |
| 6 | Michel Artola | Plumard | França | 23,4375 | 26,25 | 26,75 | 20,50 | 20,25 |
| 7 | Gaston de Trannoy | Bouton d'Or | Bèlgica | 23,1250 | 25,50 | 21,50 | 21,75 | 23,75 |
| 8 | Jens Falkenberg | Hjørdis | Noruega | 22,3750 | 20,00 | 25,25 | 20,75 | 23,50 |
| 9 | Jean Esnault-Peltière | Saint James | França | 21,8125 | 24,25 | 21,25 | 21,75 | 20,00 |
| 10 | Antoine Boudet | Ambleville | França | 20,5000 | 24,00 | 24,00 | 15,75 | 18,25 |
| 11 | Emmanuel de Blommaert | Grizzly | Bèlgica | 20,4375 | 22,75 | 21,50 | 20,50 | 17,00 |
| 12 | Henri Mehu | Callipyge | França | 20,1250 | 23,00 | 19,25 | 16,25 | 22,00 |
| 13 | Marcel Blanchard | Lenotre | França | 20,0000 | 24,75 | 24,50 | 12,50 | 18,25 |
| 14 | Sloan Doak | Chiswell | Estats Units | 19,3125 | 22,25 | 25,25 | 12,25 | 17,50 |
| 14 | Harry Chamberlin | Harebell | Estats Units | 19,3125 | 22,25 | 23,75 | 14,75 | 16,50 |
| 14 | John Burke Barry | Singlen | Estats Units | 19,3125 | 21,00 | 25,00 | 16,75 | 14,50 |
| - | Gustaf Adolf Boltenstern | Iron | Suècia | 26,1875 DQ | 25,50 | 25,00 | 27,00 | 27,25 |

## Notes

* ↑ Desqualificat per haver fet el recorregut abans de la competició.

## Referències

* Belgium Olympic Committee. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 febrer 2009. [Consulta: 28 agost 2007].
# John Taihuttu

John Taihuttu (Venlo, 18 de novembre de 1954-17 de gener de 2016) va ser un futbolista neerlandès que jugava en la demarcació d'extrem.

## Biografia

Va començar jugant en clubs com el SC Irene, VV VOS i el TSC '04, fins que el 1981 va fitxar pel VVV Venlo a les mans de l'entrenador Sef Vergoossen. Va jugar en el club fins a 1985 en l'Eerste Divisie, aconseguint com a millor resultat un segon lloc en lliga en la temporada 1984/1985, ascendint a l'Eredivisie. Se'n va anar en qualitat de cedit durant mitja temporada al Fortuna Sittard, fins que va tornar de nou al VVV Venlo fins a 1986. Posteriorment va jugar en el RFC Roermond i en el VV VOS, on va acabar la seva carrera esportiva.
Va morir el 17 de gener de 2016 als 61 anys.

## Clubs

| Club | País | Any | Partits | Gols |
| VVV Venlo | Països Baixos | 1981 - 1985 | 99 | 35 |
| Fortuna Sittard (cedit) | Països Baixos | 1985 | 6 | 0 |
| VVV Venlo | Països Baixos | 1985 - 1986 | 16 | 1 |

## Referències

* ↑ «VVV-icoon John Taihuttu (61) overleden» (en neerlandès). 1 Limburg, 18-01-2016. [Consulta: 19 gener 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a worldfootball
* Fitxa del jugador a transfermarkt
# Rubén Pagnanini

Rubén Pagnanini (31 de gener de 1949) és un exfutbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ «Ruben Pagnanini». nasljerseys.com [Consulta: 11 març 2017]. «North American Soccer League Players.»
* ↑ «Argentina National Team Players 1964-1998». Prepared and maintained by Luc Vandenberghe for the Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-11-2012 [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ Rubén Pagnanini Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Erik Hayser

Erik Hayser (nascut el 13 de desembre de 1980 a Santiago de Querétaro, Querétaro, Mèxic), és un actor, escriptor i productor mexicà. Va estudiar interpretació al "Centro de Formación Actoral" (CEFAC). És reconegut internacionalment pel paper de Diego Nava Martínez al drama polític mexicà Ingobernable. Va començar la seva carrera com a actor a les telenovel·les de TV Azteca.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2009 | Sin retorno | Chespi | També productor i guionista |
| 2017 | El que busca encuentra | Jorge Ashby | |
| 2018 | Ya veremos | Enrique | |
| 2019 | En las buenas y en las malas | Roy | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2004 | Soñarás | Eric | |
| 2005 | La vida es una canción | Paper desconegut | |
| 2006 | Ángel, las alas del amor | Iván | |
| 2007 | Mientras haya vida | Daniel | |
| 2008 | Alma legal | Flavio | |
| 2008 | Cambio de vida | René | 2 episodis |
| 2010 | Bienes raíces | Manuel | episodi: "Vas a estar bien" |
| 2010 | Capadocia | Andrés Soto | episodi: "Señor, ¿por qué me has abandonado?" |
| 2010 | Las Aparicio | Alejandro López Cano | Paper regular; 120 episodis |
| 2011–2012 | El octavo mandamiento | Diego San Millán | |
| 2012–2013 | Dulce amargo | Nicolás Fernández Leal | Paper principal; 118 episodis |
| 2014 | Camelia la Texana | Emilio Varela / Aarón Varela | Paper principal; 37 episodis |
| 2014–2015 | Los miserables | Daniel Ponce | Paper principal; 119 episodis |
| 2015 | Caminos de Guanajuato | Gilberto Coronel | Paper principal; 65 episodis |
| 2016–2017 | La Hermandad | Alejandro | Paper recurrent (temporades 1–2); 16 episodis |
| 2017 | Drunk History | Gonzalo Guerrero | episodi: "El español maya y la mano de Obregón" |
| 2017–2018 | Sense8 | Raoul | Paper recurrent (temporades 1–2); 6 episodis |
| 2017–2018 | Ingobernable | President Diego Nava | Paper regular (temporades 1–2); 20 episodis |
| 2018 | El Recluso | Jeremy Jones | Paper regular; 6 episodis |
| 2019 | Preso No. 1 | President Carmelo Alvarado | Paper principal; 44 episodis |
| 2020–2022 | Oscuro deseo | Paper principal |
| 2023 | Isla brava | Bruno | Paper principal |

## Teatre

* Departamento de solteros (2002)
* Encuentros (2007–08)
* El hombre perfecto (2007–09)

## Referències

* ↑ «Erik Hayser "Soy un hombre de riesgos" [Erik Hayser "I'm a man risk"]» (en spanish). Las Noticias México. Arxivat de l'original el February 25, 2021. [Consulta: October 2, 2014].
* ↑ El Universal Venezuela. «Erik Hayser: "'Dulce Amargo' trata el amor con todas sus complejidades" [Erik Hayser: "'Sweet Sour' is love with all its complexities"]» (en spanish). [Consulta: October 2, 2014].
* ↑ «Erik Hayser, satisfecho como presidente en la serie mexicana» (en castellà), 11 diciembre 2019. [Consulta: 18 juliol 2020].
* «Quién es Esteban Solares en Oscuro Deseo, serie de Netflix» (en castellà), 14-07-2020. [Consulta: 18 juliol 2020].
* «Erik Hayser regresa para la segunda temporada de "Oscuro Deseo" en Netflix» (en castellà). [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «New ViX+ Original Series Isla Brava Reveals All-star Cast» (en castellà). todotvnews.com, 15-09-2022. [Consulta: 30 abril 2023].
# Temporada 1988-1989 del Liceu

La temporada 1988-1989 del Liceu va viure l'estrena al teatre d'una obra de Rossini de 1813: Tancredi. Aquesta absència fou remeiada amb tots els honors, ja que la funció fou presidida per un dels grans mites de l'òpera de tota la segona meitat del segle xx i, a més, exquisida especialista rossiniana, l'exímia Marilyn Horne, que feia el seu debut en el Gran Teatre.
| Temporada 1988-1989 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Llibre Vermell | Xavier Benguerel | | | | | 21, 23, 25 i 27 de setembre |
| Don Carlo | Giuseppe Verdi | Thomas Fulton | | Pedro Lavirgen, Piero Cappuccilli, Wolfgang Brendel, Margaret Price, Stefania Toczyska, Ruggero Raimondi, Harald Stamm | | 7, 10, 12, 13 i 15 de novembre |
| Lucia di Lammermoor | Gaetano Donizetti | Richard Bonynge | Vittorio Patanè | Joan Sutherland, Alfredo Kraus, Vicenç Sardinero, Harry Dworchak, Josep Ruiz, Ma. Angels Sarroca Escenografia: Pierluigi Piantanida, Vestuari: Pier Luciano Cavallotti | Grand Teatre del Liceu (1986-87) | 21, 24, 27 i 30 de novembre |
| La favorita | Gaetano Donizetti | | | Alfredo Kraus | | |
| Salomé | Richard Strauss | | | Montserrat Caballé | | desembre |
| Lucrezia Borgia | Gaetano Donizetti | Richard Bonynge | | Joan Sutherland, Alfredo Kraus, Michele Pertusi, Martine Dupuy, Piero de Palma | | |
| Arabella | Richard Strauss | Christof Perick | Pierre Médecin | Lucia Popp, Rudolf Konstantin, Peter Seiffert, Kritina Laki, Hermann Becht, Patricia Johnson | | febrer |
| Tristany i Isolda | Richard Wagner | Peter Schneider | Emilio Sagi | René Kollo, Matti Salminen, Montserrat Caballé, Franz Grundheber, Enric Serra, Brigitte Fassbaender/Jacalyn Bower, Antoni Comas i Ruano, Claudio Otelli | | febrer |
| Tancredi | Gioacchino Rossini | Henry Lewis | Pier-Luigi Pizzi | Marilyn Horne, Iolanda Omilian, Christine Weidinger, Enedina Lloris, Ernesto Palacio, Boris Martinovic | Fundació Rossini, de Pesaro | 4 de maig |

## Referències

* ↑ Mallofré, Albert «Cita al Liceu amb Marilyn Horn». La Vanguardia, 04-05-1989.
* 1 2 3 «Avantprograma» ( PDF). Barcelona: La Vanguardia, 02-07-1988.
* ↑ laportaclassica.com
* ↑ Tribó, Jaume «Cronologia liceística». . Arxivat 2014-12-28 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-12-28. [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 24 juny 2015].
# Harm Ottenbros

Harm Ottenbros (Alkmaar, 27 de juny de 1943 - Strijen, 5 de maig de 2022) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1967 i 1976.
Durant la seva carrera professional aconseguí 36 victòries, sobresortint per damunt de totes, la medalla d'or al Campionat del Món de ciclisme en ruta de 1969. Seleccionat a darrera hora per a prendre part en aquest campionat donà la sorpresa en vèncer a l'esprint a Julien Stevens.

## Palmarès

* 1967
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 1968
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 1969
** Campió del Món de ciclisme en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica i 1r de la classificació per punts
* 1970
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1972
** 1r al Gran Premi Ciutat Vilvoorde

### Resultats al Tour de França

* 1968. Abandona (12a etapa)
* 1969. 78è de la classificació general
* 1970. 78è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1967. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1969. 38è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès de Harm Ottenbros (francès)
# Johann Peter Uz

Johann Peter Uz (3 d'octubre de 1720 - 12 de maig de 1796) fou un poeta alemany. Va néixer a Ansbach.
Va estudiar dret a la Universitat de Halle on es va ajuntar amb els poetes Johann Gleim i Johann Nikolaus Götz; juntament amb l'últim va traduir les odes de Anacreó (1746).
El 1748 fou nomenat secretari del Justizcollegium, ofici que va mantenir durant 12 anys; el 1763 va esdevenir assessor de la cort imperial de justícia a Nuremberg. El 1790 va ser designat jutge.
Al jardí de la cort de Ansbach hi ha un monument en honor de Johann Peter Uz.
# SUPINFO

L'Escola Superior d'Informàtica (ESI), anomenada també des de 2001, SUPINFO, és una institució d'ensenyament superior francès privada d'informàtica generalista creada el 1965 i reconeguda per l'Estat francès per decret el 10 de gener de 1972. SUPINFO té per vocació formar en cinc anys a especialistes en tecnologies de la informació i la comunicació (TIC) operacionals en les empreses a la seva sortida de l'escola. Se'ls atorga llavors un títol d'expert en informàtica i sistemes d'informació registrat per l'Estat francès al directori nacional de les certificacions professionals.

## Referències

* ↑ «Supinfo : une ambition internationale» (en francès). Programmez!, 2008. [Consulta: 28 gener 2016].
# South San Francisco

South San Francisco és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 60.552 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South San Francisco tenia 60.552 habitants, 19.677 habitatges, i 14.659 famílies. La densitat de població era de 2.591,9 habitants/km².
Dels 19.677 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 19,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.764 $ i la renda mediana per família de 66.598 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.442 $ mentre que les dones 35.452 $. La renda per capita de la població era de 23.562 $. Entorn del 3,5% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South San Francisco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South San Francisco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Plaques de matrícula de Letònia

Les plaques de matrícula dels vehicles de Letònia a partir del seu ingrés a la Unió Europea l'any 2004 es componen de dues lletres i d'una a quatre xifres (per exemple, AB-1234), segons l'any de matriculació. Aquests dos grups van separats per un guionet i no hi ha cap codi indicador de la procedència del vehicle. Des de l'1 de maig de 2004, data en què Eslovàquia ingressa a la Unió Europea s'hi afegeixen la secció blava a l'extrem esquerre amb les estrelles en cercle de la UE i el codi internacional del país, LV, comú a la resta de plaques de la Unió Europea.

## Color i mides

Els caràcters són de color negre sobre fons reflectant blanc i les seves mides són les mateixes que els de la resta de països de la Unió Europea 520 mm x 111 mm (placa davantera), 285 mm x 203 mm (placa posterior quadrada).

## Tipografia

Utilitza una tipografia basada en l'antiga norma alemanya DIN 1451 Mittelschrift. El tret més característic es troba en la utilització de la versió original de les xifres 6 i 9 amb l'arrodoniment del traç superior i inferior. No s'utilitzen les lletres Q, W, X i Y.

## Tipus

Les motocicletes porten una sola placa posterior d'igual combinació que la dels vehicles, però de format quadrat. Les lletres solen ser TA, TB, TC, etc.
Els taxis porten plaques de fons groc amb els caràcters en negre. La combinació està formada per les dues lletres TX seguides d'una a quatre xifres, segons any de matriculació (per exemple, TX-1234)
Els vehicles diplomàtics d'ambaixades o del personal diplomàtic utilitzen una combinació que comença per les lletres CD seguides d'un guionet i quatre xifres en negre sobre fons vermell (per exemple, CD-1234). El primer grup de dues xifres indica l'estat de pertinença del vehicle. Per contra no porta la franja blava de la UE.
El propietari d'un vehicle pot sol·licitar una matrícula personalitzada, que pot està formada de dos a vuit caràcters, sent requisit mínim una xifra i una lletra. Un mateix caràcter es pot repetir un màxim de tres cops seguits.

## Història

Entre el 1992 i el 2004, període entre la independència de la Unió Soviètica i l'ingrés a la Unió Europea, les plaques mostraven la mateixa combinació alfanumèrica actual (dues lletres i quatre xifres) però portaven la bandera nacional i el codi de país LV a la part esquerra.
Durant el període de transició 1991-1992 es van utilitzar plaques amb el model soviètic però amb la llatinització del distintiu que feia referència a Letònia, LA.
Durant el període 1940-1991 en què va formar part de la Unió Soviètica, com a RSS de Letònia, les plaques utilitzaven els caràcters ciríl·lics, sent el distintiu ЛА i ЛТ.

## Referències

* ↑ «Actas relativas a la adhesión de la República de Letonia...» (en espanyol), 23-09-2003. [Consulta: 25 agost 2015].
* ↑ «Number plate font DIN 1451 Mittelschrift». [Consulta: 23 juliol 2015].(anglès)
* ↑ «CSDD ha decidit augmentar el valor nominal de les plaques». [Consulta: 24 juliol 2015].(rus)

## Enllaços externs

* CSDD (Direcció de Seguretat de Trànsit) Arxivat 2015-07-24 a Wayback Machine. (letó)
* Europlates: License Plates of Latvia (anglès)
# Escoles Nacionals (Salardú)

Escoles Nacionals és una obra de Salardú, al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les Escoles Nacionals de Salardú (avui, Escòla Ruda) és un edifici en forma d'H, amb accés pels volums testers dels extrems, independent per a nois i noies. Els volums testers contenen elements decoratius remarcables per la composició original dels pilars, les impostes i l'arquitrau, que proporcionen un espai porxat amb sostre enteixinat en què s'hi troba un portal d'arc de mig punt, a la planta baixa. A diferència d'Arties, a Salardú el parament arrebossat dels elements arquitectònics els assimila a la textura general de les façanes, la qual cosa és conseqüència d'intervencions posteriors, com la que va desvirtuar els testers originals. Cal buscar en el cos central la diferència amb l'escola veïna, perquè a la planta baixa presenta una seqüència de sis obertures adovellades amb arcs de mig punt, tres a cada banda d'un pilar adossat de carreus regulars que actua com a eix de simetria, i que es repeteix a les cantonades dels diferents cossos de l'edifici. Al primer pis les obertures són regulars, àmplies, i en el mateix nombre que al pis inferior. La coberta és a dos vessants al cos central i composta als volums testers, amb teula de pissarra. L'edifici se situa en un solar enlairat, a tocar de la carretera del Port de la Bonaigua, encarat a sud.

## Història

Durant el primer quart del segle xx, l'escolarització dels infants en els àmbits de muntanya de l'Estat espanyol resultava deficitària. La Vall d'Aran no era aliena a la situació, fins al punt que el 1925 es va decretar una Reial ordre que establia un nou règim escolar a la Vall d'Aran. Naturalment, una de les primeres accions que van decretar-se consistia en la construcció d'escoles modernes i funcionals. Ignasi de Villalonga, arquitecte de la Diputació de Lleida, va ser el responsable de projectar un primer lot a Es Bòrdes, Arties i Salardú. Les tres comparteixen la concepció arquitectònica, i cadascuna rep petites adaptacions de detall.

## Referències

* 1 2 «Escoles Nacionals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Thamnomys schoutedeni

Thamnomys schoutedeni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de la República Democràtica del Congo, on viu a altituds d'entre 800 i 1.450 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos de diferents tipus. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg belga Henri Schouteden.

## Referències

* ↑ Gerrie, R.; Kennerley, R. Thamnomys schoutedeni. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 7 gener 2018.
* ↑ Hatt, R. T. 1934. «Fourteen hitherto unrecognized African rodents». American Museum Novitates, 708: 1-15.
# Harm Vanhoucke

Harm Vanhoucke (Kortrijk, 17 de juny de 1997) és un ciclista belga. Actualment corre a l'equip Lotto Dstny. En el seu palmarès destaca el Piccolo Giro de Llombardia de 2016 i la Volta a Navarra del 2017.

## Palmarès

* 2016
** 1r al Piccolo Giro de Llombardia
** Vencedor d'una etapa al Tour del País de Savoia
* 2017
** 1r a la Fletxa ardenesa
** 1r a la Volta a Navarra i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Vall d'Aosta
* 2023
** Vencedor d'una etapa de l'Okolo Jižních Čech

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2019. 115è de la classificació general
* 2021. 115è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2020. 60è de la classificació general
* 2021. 86è de la classificació general
* 2022. Abandona (17a etapa)
* 2023. Abandona (12a etapa)

## Referències

* ↑ «Lotto Dstny». UCI. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Harm Vanhoucke returns to Lotto Dstny». Plantilla:Ct [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ EFE. «El corredor belga Harm Vanhoucke (Lotto) gana la Vuelta a Navarra» (en castellà), 28-05-2017. [Consulta: 16 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Harm Vanhoucke a ProCyclingStats
# Hermelando Bosch Peris

Hermelando Bosch Peris (Alginet, 1 de maig de 1908-Montanejos, 1990) va ser un músic valencià.
Des de menut va sentir-se atret per la música. Als nou anys ingressa al Col·legi dels Escolapis de València, on s'amagava per tal d'escoltar les classes de música a les que no estava apuntat. Acabat el batxillerat, aprendrà música a Alginet, amb Justiniano Latorre Rubio. Per a aprendre a compondre, es va posar en contacte en l'única persona de la localitat capaç de fer-ho, Miguel Espert. També va rebre lliçons del Mestre Palau i un curs de piano amb Pura de Olmedo. Va compondre en diferents formes i gèneres musicals com: bolero, cançó, fox-trop, himne, jota, marxa, música lleugera, música religiosa, opereta, poema sinfònic, pasdoble, sarsuela, tango, teatre de gènere líric i vals.
De la seua obra destaquen per la popularitat que arribaren a tindre, el tango Golondrina que voló i la sarsuela El cuento del Posadero. Aquesta obra ha sigut interpretada a Xeraco, a Alginet i al Palau de la Música de València el 12 de febrer de 2008.

## Referències

* 1 2 3 4 Lozano, Josep «Biografia d'Hermelando Bosch Peris». Aljannat. Revista d'Estudis Locals. Ajuntament d'Alginet, V, 2014, pàg. 89-103.
* ↑ «, La Veu del País Valencià, Alginet - 5è número de la Revista d'Estudis Locals Aljannat ». Arxivat de l'original el 2016-10-01. [Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ Ciscar, 2007, p. 113.
* ↑ Ciscar, 2007, p. 113-114.
* 1 2 3 Ciscar, 2007, p. 114.
* 1 2 Ciscar, 2007, p. 115.
* ↑ «La zarzuela - Una zarzuela canaria». La Zarzuela - Radio C/RTVE, 25-06-2012. [Consulta: 29 març 2017].
* ↑ «La soprano Martos interpreta 'El cuento del Posadero'.». Las Provincias, 13-01-2008.

## Bibliografia

* Ciscar Bosch, José. «Hermelando Bosch Peris. Compositor i músic». A: Anecdotari i personatges. Alginet: Societat Cultural Alèdua, 2007, p. 113-122. ISBN V-2464-2007.