OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nacho Cerdà

Ignacio Cerdà, més conegut com a Nacho Cerdà (Barcelona, 1969) és un director de cinema espanyol conegut per la seva pel·lícula Aftermath estrenada en 1994. Un any després de produir-la, va ser acusat de realitzar un muntatge sobre l'autòpsia a un suposat extraterrestre; no obstant això, aquesta acusació va ser retirada pel fet que es va revelar posteriorment que Ray Santilli havia estat el director.
Cerdà també va dirigir The Abandoned, cinta llançada en 2007 que va girar entorn d'una productora americana de pel·lícules qui retorna a la seva llar en Rússia, per a descobrir la veritat sobre la seva història familiar; va ser estrenada en el festival d'horror «After Dark Horrorfest» dels Estats Units al novembre de 2006. La pel·lícula va rebre un llançament independent als cinemes al febrer de 2007. El DVD fou llançat el 19 de juny de 2007.

## La trilogía de la muerte

Aftermath és la segona d'una trilogia de curtmetratges coneguts com «La trilogía de la muerte». El primer film titulat «Awakening», dura al voltant de 8 minuts i va ser realitzat en 1990; la cinta gira entorn d'un jove per a qui el temps es deté després de quedar-se adormit en un saló de classes, només per a adonar-se després que ell, de fet, ha mort i va estar experimentant una experiència extracorporal. La seqüela de 1994, «Aftermath», dura al voltant de 32 minuts i va tenir una trama associada a la deshonra, mutilació, i necrofília. Finalment, Genesis de 1998, mostra en 35 minuts la vida d'un escultor el treball artístic del qual cobra vida mentre que ell es torna pedra, i el seu treball gradualment el consumeix. La trilogia representa les tres etapes de la vida, i en cada cas, Cerdà mostra com som vulnerables als capritxos dels elements més enllà del nostre control: temps, uns altres, i possessions materials respectivament. Aquest curtmetratge fou nominat al millor Goya al millor curtmetratge de ficció de 1998 i el premi al millor curtmetratge al Festival de Cinema Fantàstic de Sitges.

## Filmografia

* The Awakening (1990)
* Aftermath (1994)
* Genesis (1998)
* Ataúdes de luz (2002)
* The Machinist: Breaking the Rules (2005)
* Els abandonats (2006)
* Pieces of Juan: An Interview with Director Juan Piquer Simón (2008)
* The Beyond: Beyond and Back - Memories of Lucio Fulci (2015)

## Referències

* 1 2 «LOS ABANDONADOS». La Off Off Crítica. [Consulta: 23 novembre 2011].
* ↑ «The Abandoned (Spain-U.K.-Bulgaria)». Variety film review. Arxivat de l'original el 13 de novembre de 2012. [Consulta: 23 novembre 2011].
* ↑ «The Abandoned». películas del 2006, número 7. After Dark Horrorfest, 2007. Arxivat de l'original el 2019-12-13. [Consulta: 23 novembre 2011].
* ↑ «The Abandoned (2007)». All Rovi. [Consulta: 23 novembre 2011].
* ↑ «The Abandoned (2007)». Rotten Tomatoes. [Consulta: 23 novembre 2011].
* ↑ «La Trilogía de la Muerte - Nacho Cerdá». Cineycine.com. [Consulta: 23 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Bloc de Nacho Cerdà
# Ísafjörður

Ísafjörður (pronunciat "ˈiːsaˌfjœrðʏr̥"), fiord de gel en Islandès, és una ciutat al nord-oest d'Islàndia. La ciutat rep el seu nom pel fiord i a aquest se li va donar nom al mateix temps a l'illa i país que pertany, (Islàndia, "La Terra del Gel"). Amb una població d'uns 4.000 habitants, Ísafjörður és la ciutat més gran de la península de Vestfirðir (o Fiords de l'Oest), amb el seu municipi, Ísafjarðarbær, que inclou el proper Hnífsdalur, Flateyri, Suðureyri, i Þingeyri. Es troba en un banc de sorra, o eyri, en el fiord Skutulsfjörður que pertany a les aigües del fiord més gran anomenat Isafjarðardjúp.
La ciutat està comunicada per carretera a Bolungarvík, un poble que es troba a 15 km al nord-oest, i la petita ciutat de Súðavík a l'est. Per arribar als pobles de Flateyri i Suðureyri, s'ha d'anar per un túnel que en una part només té un sol carril. Aquest túnel va ser finalitzat el 1996, i conté una cruïlla a l'interior. Ísafjörður també té un aeroport amb vols regulars a Reykjavík, la capital del país.
La pesca ha estat la principal indústria a Ísafjörður, i la ciutat té una de les principals pesqueries d'Islàndia. Una disminució de la pesca, a causa de moltes raons, com ara restriccions a la pesca política en els anys vuitanta i les causes naturals, ha portat els habitants a buscar feina en un altre lloc fent que el nombre de la població disminueixi. El port també té vaixells que van als assentaments propers així com grans vaixells de creuers de turistes que visiten la zona.
Malgrat la seva mida, la seva petita població, i l'aïllament històric de la resta del país, la ciutat té una atmosfera una mica urbana. Ísafjörður té una escola de música i un hospital. A l'edifici de l'hospital vell ara hi ha un centre cultural amb una biblioteca i unes sales d'exposició. Recentment, la petita ciutat que es coneix al país com un centre per a la música alternativa a Islàndia, fa un festival anual, a càrrec Aldrei Eg Sudurad. El festival s'ha creat per acollir un nombre de músics locals, així com bandes de tota d'Islàndia i de l'estranger, fins i tot.

## Història

D'acord amb el Landnámabók (el llibre de les lleis), Skutulsfjördur (com es deia abans Ísafjörður) va ser habitada per Helgi Magri Hrólfsson al segle novè. Al segle xvi la ciutat va créixer en grandària a causa del seu establiment com un lloc comercial per als comerciants estrangers. Els judicis de les bruixes eren comuns en aquella època a tot el Vestfirðir, i moltes persones van ser desterrades a la propera península de Hornstrandir, ara una reserva natural nacional. La ciutat d'Ísafjörður es va conèixer amb aquest nom l'any 1786, ja que abans es deia Skutulsfirði.

## Cultura

La ciutat té diferents esdeveniments, molt populars, tant en l'àmbit de la cultura i de la recreació a l'aire lliure. Aquests són:
* Iceland Music Festival "
* Vinya Djupid "Vinya Djupid" Arxivat 2017-06-26 a Wayback Machine. Festival de Música

## Fills i filles il·lustres de la ciutat

* Ólafur Ragnar Grímsson (1943-), President d'Islàndia.
* Jón Baldvin Hannibalsson (1939-), polític.

## Referències

* ↑ «Safnahúsið Ísafirði - Gamla sjúkraúsið» (en islandès). [Consulta: 1r març 2017].
# Genet de l'Artemísion

El Genet de l'Artemísion és una escultura eqüestre de 2,10 metres d'alçada que va ser elaborada en bronze a l'antiga Grècia, cap a l'any 140 aC. L'escultura, que mostra un jove genet muntant un cavall amb passió i agonia, va ser trobada en fragments al fons del mar, prop del cap Artemísion, al nord de l'illa d'Eubea, entre 1928 i 1937. Pertany a l'estil hel·lenístic i està fet amb el mètode de la cera perduda. Actualment es troba al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes.

## Vegeu també

* Déu del cap Artemísion, estàtua de bronze d'estil sever

## Bibliografia

* The horse and jockey from Artemision: a bronze equestrian monument of the Hellenistic period de Seán A. Hemingway. University of California Press, 2004. ISBN 0520233085 (anglès)

## Enllaços externs

* El "genet d'Artemísion" al museu Arxivat 2012-03-10 a Wayback Machine..
# Clinton Morris

Clinton Errol Morris (Palm Beach, Florida, 27 d'abril de 1926) és un ex-entrenador de bàsquet estatunidenc. Va entrenar el Joventut de Badalona a la temporada 1972-73, sent el primer entrenador estranger del club.
La seva carrera com a entrenador la va desenvolupar al Broward Community College de Florida. A causa de la seva amistat amb Josep Lluís Cortés, el senyor Morris va acceptar venir durant una temporada a Badalona per fer-se càrrec del primer equip del Joventut. Uns mesos abans de la seva arribada al club badaloní, els jugadors del primer equip van fer uns cursos intensius d'anglès per preparar la seva arribada al club. En els seus primers entrenaments a Badalona, Morris no va poder comptar amb quatre dels jugadors titulars: Buscató, Enric Margall, Santillana i Miquel Àngel Estrada, ja que en aquell moment es trobaven disputant a Múnic els Jocs Olímpics de 1972.
Durant la temporada que va estar entrenant el Joventut va treballar molt amb els jugadors joves del primer equip així com amb els júniors i juvenils. Fruit de la bona feina que va desenvolupar entre els jugadors de formació, fins a 7 jugadors van ser convocats per a la selecció nacional júnior, 5 per a la selecció juvenil i 4 van ser els que van entrar en la convocatòria de la selecció absoluta. Aquella temporada l'equip va ser semifinalista a la Recopa d'Europa i a la Copa del Generalíssim i segon classificat de la lliga espanyola.

## Referències

* 1 2 «Vuelve a Badalona un viejo conocido, Clinton Morris» (en castellà). ACB, 04-05-2009 [Consulta: 14 maig 2018]. Arxivat 15 de maig 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-05-15. [Consulta: 14 maig 2018].
* ↑ Espín, Manuel «La eterna juventud de Codina y Alocen» (en castellà). Mundo Deportivo, 28-06-1972 [Consulta: 14 maig 2018].
* ↑ «Clinton Morris se reunió con sus amigos de Badalona» (en castellà). ACB, 06-05-2009 [Consulta: 14 maig 2018]. Arxivat 15 de maig 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-05-15. [Consulta: 14 maig 2018].
# Manuel Moreno Zaldívar

Manuel María Moreno Zaldívar, més conegut com a Manu Moreno (Sant Sebastià, País Basc, 5 d'octubre de 1947) és un exjugador i entrenador de bàsquet basc.

## Trajectòria

Es va formar a l'Atlético San Sebastián, va jugar també a l'Águilas de Bilbao fins que el 1974, fitxa pel Saski Baskonia (juntament amb Kepa Segurola i Josean Querejeta), equip en el qual jugaria durant dues temporades, fins a retirar-se. Després començaria una carrera com a entrenador, iniciant-se en les categories inferiors del Saski Baskonia. L'any 1980 substitueix Iñaki Iriarte com a entrenador principal baskonista. El 1985 és entrenador assistent de Pepe Laso, sent posteriorment de nou entrenador principal de l'equip de Vitòria. Els següent equips que dirigiria serien el Caja Bilbao i el València Basket.

## Referències

* ↑ bdbasket Fitxa a BDbasket, consultat el març de 2017
* ↑ baskonistas Memoria baskonista, consultat el març de 2017

## Enllaços externs

* Fitxa a ACB.COM
# Dia Internacional de la Gent Gran

El Dia Internacional de la Gent Gran va ser fixat per l'1 d'octubre per l'Assemblea General de Nacions Unides, a la Resolució 45/106, de 14 de desembre de 1990. La comunitat internacional va instar d'aquesta manera a reflexionar sobre els reptes socials i polítics que suposa el creixent envelliment demogràfic i proposa vetllar per una vellesa digna i segura. Governs, associacions, institucions i totes les persones estan convidades a adherir-se a aquesta commemoració i a involucrar-se al desenvolupament d'una societat apta per a totes les edats.
La finalitat d'aquesta jornada festiva i reivindicativa és fer que les persones grans siguin per un dia veritables protagonistes i centre d'interès d'arreu del món, i difondre una imatge més positiva de l'envelliment. La diada representa també una oportunitat per conscienciar la societat sobre l'estat en què es troba la gent gran i els desafiaments i problemes que afronta, així com per promoure accions apropiades per defensar-la i per respectar la seva dignitat i saviesa.
El 1992 a Viena es va crear el primer pla d'acció sobre l'envelliment de les persones. El 2002 a Madrid es va fer una declaració política sobre el pla d'acció. El 2018 la diada pretenia promoure els drets consagrats en la Declaració i el que significa en la vida diària de les persones grans; augmentar la visibilitat de les persones grans com a membres de la societat que participen compromesos a millorar el gaudi dels drets humans en molts àmbits de la vida i no només els que els afecten immediatament; reflexionar sobre els progressos i els reptes per garantir el ple i igual gaudiment dels drets humans i de les llibertats fonamentals per les persones grans; i involucrar audiències àmplies a tot el món i mobilitzar les persones pels drets humans a totes les etapes de la vida. La Comissió pel Desenvolupament Social en fa el seguiment i va presentant les conclusions sobre el compliment dels plans.

## Referències

* 1 2 «Dia Internacional de la Gent Gran». Treballiaferssocials. Gencat. [Consulta: 1r desembre 2017].

## Enllaços externs

* 2018 UNIDOP Celebrates Older Human Rights Champions (UNDESA)
* The International Day of Older Persons (UNIDOP)
* Division for Social Policy and Development Ageing (UNDESA)
* 1999 International Year of Older Persons (IYOP)
# Niloxen

Niloxen és el nom dels següents personatges:
* Niloxen de Nàucratis, personatge del Sopar dels set savis de Plutarc
* Niloxen de Macedònia, general amic d'Alexandre el Gran
# Zavitinsk

Zavitinsk - (rus) Завитинск - és una ciutat de l'óblast de l'Amur, a Rússia. Es troba a la vora del riu Zavitaia, a 138 km a l'est de Blagovésxensk i a 5.731 km a l'est de Moscou. La vila fou fundada el 1906 amb el nom de Zavitàia. El 1912 arribà la línia del Transsiberià, que disposà d'estació a Zavitàia el 1914. Obtingué l'estatus d'assentament urbà el 1936 i el de ciutat, juntament amb el seu nom actual, el 1954.
# Club Deportivo Abarán

El Club Deportivo Abarán fou un club de la ciutat d'Abarán a la Província de Múrcia.
El club fou fundat l'any 1948 i desaparegué el 1967. Va arribar a jugar a la Segona Divisió espanyola durant els anys seixanta.

## Temporades

| Temporada | Nivell | Divisió | Posició | Copa del Rei |
| 1948-1951 | — | Regional | — | |
| 1951-52 | NP | NP | NP | |
| 1952-53 | 5 | 2a Reg. | 4t | |
| 1953-1956 | NP | NP | NP | |
| 1956-57 | 5 | 2a Reg. | 3r | |
| 1957-58 | 5 | 2a Reg. | 1r | |
| 1958-59 | 4 | 1a Reg. | 8è | |
| 1959-60 | 4 | 1a Reg. | 1r | |
| 1960-61 | 3 | 3a Divisió | 8è | |
| 1961-62 | 3 | 3a Divisió | 4t | |
| 1962-63 | 3 | 3a Divisió | 1r | |
| 1963-64 | 2 | 2a Divisió | 13è | 1a ronda |
| 1964-65 | 2 | 2a Divisió | 16è | 1a ronda |
| 1965-66 | 3 | 3a Divisió | 15è | |
| 1966-67 | 4 | 1a Reg. | 13è | |

## Referències

* ↑ La Futbolteca. «Història». [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ BDFutbol. «Perfil». [Consulta: 29 juny 2021].
# Philippe Grimbert

Philippe Grimbert (París, 1948) és un escriptor i psicoanalista francès.

## Obres

Algunes obres d'aquest autor són:
* Un secret.
* Psychanalyse de la chanson.
* Pas de fumée sans Freud.
* Évitez le divan.
* La Petite robe de Paul.
* Chantons sous la psy.
* La Mauvaise rencontre.
* Les morts ne nous aiment plus. Grasset 2021. ISBN 9782246828648
# Lívia

«Lívia» té aquests significats:
* Lívia Drusa, mare de Cató d'Útica i de Marc Juni Brut
* Lívia Drusil·la, esposa d'August i mare de Tiberi
* Clàudia Lívia o Clàudia Livil·la, germana de Germànic Cèsar i de l'emperador Claudi
* Júlia Lívia o Júlia Livil·la, fou filla de Germànic i Agripina Major
* Gens Lívia, gens romana plebea
# Nemanja Miljanović

Nemanja Miljanovic (Teslic, 4 d'agost de 1971) és un exfutbolista iugoslau. Als cinc anys es va traslladar a Suècia, per la qual cosa també té la nacionalitat sueca.

## Trajectòria

Es va formar a les categories inferiors de l'IF Elfsborg, debutant el 1990 al primer equip. El 1996, després de dotze anys a l'entitat, fitxa per l'Hèrcules CF d'Alacant, dins del mercat d'hivern de la temporada 96/97, amb el conjunt valencià en primera divisió. Va ser una de les peces clau dels blanc-i-blaus durant la segona meitat de la lliga, amb 22 partits i 2 gols. Però, l'Hèrcules no va mantindre la categoria i va baixar a Segona.
La temporada 97/98, a la categoria d'argent, va iniciar la campanya sent un fix per a l'entrenador herculà Quique Hernández, però va deixar de comptar quan arribà David Vidal a la banqueta herculana. A l'hivern d'eixa temporada, marxa a la UD Salamanca, de Primera, tot i que amb prou feines juga amb els castellans.
El Salamanca el va revendre a l'Hèrcules la temporada 98/99, l'any que els alacantins caigueren a la Segona Divisió B, mentre Miljanovic només va aparèixer en vuit ocasions. La mala situació econòmica del club van possibilitar la seua sortida, per retornar al seu club d'inici, l'Elfsborg, on es va retirar el 2000.
Posteriorment, ha seguit vinculat al món del futbol com a entrenador, tasca que va encetar el 2008 dirigint el FK Proleter Teslić, de la segona divisió sèrbia, i com a integrant dels veterans de l'Hèrcules.

## Referències

* ↑ «Miljanović, Nemanja Miljanović - Futbolista». BDFutbol. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Nemanja Miljanovic - Stats and titles won - 23/24». footballdatabase.eu. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Nemanja Miljanovic - Perfil de entrenador» (en castellà). transfermarkt.com. [Consulta: 17 març 2024].
# Gonzalo Moliner Tamborero

Gonzalo Moliner Tamborero (La Font de la Reina, 20 de juliol de 1944) és un magistrat valencià, President del Consell General del Poder Judicial i del Tribunal Suprem d'Espanya entre 2012 i 2013.

## Biografia

Gonzalo Moliner va estudiar Dret a la Universitat de València on va llicenciar-se el 1970. Posteriorment, des de la dècada dels 80, va dedicar-se a la docència universitària de Dret Penal, Processal, Laboral i Sindical tant a la seva Alma Mater com a la UNED i CEU-Cardenal Herrera. També va ser cofundador de l'associació Jutges per a la Democràcia i membre de Justícia Democràtica.
Després de passar pels jutjats de Mataró, Alzira i València, el 1990 va començar la seva carrera com a magistrat. Va passar 8 anys a la Sala Social del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana abans de ser traslladat a la Sala Social del Tribunal Suprem. 10 anys després, el 2008, va ocupar la presidència d'aquella Sala fins que, al juliol de 2012, va ser nomenat President del Tribunal i del Consell General del Poder Judicial arran la dimissió de Carlos Dívar. L'11 de desembre de l'any següent fou substituït per Carlos Lesmes Serrano.
Moliner en abril de 2013 defensà els escarnis realitzats per la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca com a exemple de llibertat de manifestació mentre no fossin violents.

## Obres

* El recurso laboral de suplicación (1991)
* Los recursos en el proceso laboral de ejecución (1996)
* Recurso laboral para la unificación de la doctrina (2003).

## Referències

* 1 2 3 «El magistrado Gonzalo Moliner, elegido como nuevo presidente del Tribunal Supremo y del Consejo General del Poder Judicial». Consell General del Poder Judicial, 17-07-2012. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ El magistrado Gonzalo Moliner elegido como nuevo presidente del Tribunal Supremo y del Consejo General del Poder Judicial Página del CGPJ, 17 de julio de 2012
* ↑ Históricamente progresista El País, 17 de julio de 2012
* ↑ Jura o promesa del nuevo Presidente del Tribunal Supremo y del Consejo General del Poder Judicial, D. Gonzalo Moliner Tamborero Casa de Su Majestad el Rey: Agenda, 23 de julio de 2012
* ↑ Sala de Prensa, CGPJ Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.. Consultat el 24 de gener de 2014
* ↑ «Moliner: “Los escraches pacíficos son una muestra de libertad de manifestación”». El Pais, 24-04-2013. [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ Gonzalo Moliner, un magistrado progresista para sustituir a Dívar en el CGPJ Arxivat 2012-10-22 a Wayback Machine. El Confidencial, 17 de juliol de 2012
# Comunitat de Municipis del Segrià Sec

La Comunitat de Municipis del Segrià Sec és una iniciativa conjunta dels Ajuntaments Alcanó, d'Almatret, Aspa, Llardecans, Maials, Sarroca de Lleida, Sunyer i Torrebesses, la qual té per objectiu el foment del desenvolupament econòmic local d'aquest territori.

## Orígens

Aquesta iniciativa troba els seus orígens en un seguit de projectes de col·laboració en l'àmbit del desenvolupament turístic, cap al 2009, però els municipis no van trigar a adonar-se dels beneficis de la col·laboració i van decidir tirar endavant un Pla Estratègic Econòmic del Segrià Sec, el qual s'orientaria a establir un pla de treball per aconseguir aprofundir en la col·laboració i crear un ens de desenvolupament local conjunt.
El Pla va ser redactat el 2012 i a finals de 2013 es va aconseguir que el Servei d'Ocupació de Catalunya, el Servei Públic d'Ocupació Estatal i el Fons Social Europeu atorguessin un tècnic per liderar la implementació del projecte, en el marc dels programes de suport al desenvolupament local de 2013.

## Objecte

L'objecte de la Comunitat és el foment del desenvolupament econòmic i social local, la valorització del patrimoni cultural i la promoció del turisme del territori que formen els ajuntaments associats, per afavorir una optimització dels recursos municipals, millora en la prestació i la qualitat dels serveis que es donen als ciutadans dels municipis i una coordinació necessària de les accions i activitats que es porten a terme des dels Ajuntaments que formen la Comunitat.

## Serveis

A tal efecte, s'estableix una sèrie de serveis:
Servei de promoció turística: La realització d'activitats d'organització i de promoció del turisme, especialment oleoturístiques, de turisme de natura i cultural en general; la recerca de finançament per escometre la rehabilitació d'elements patrimonials i la creació de nous productes o paquets turístics regionals. Servei de promoció econòmica: polítiques de concertació pública – privada, dinamització del comerç, empresa i ocupació, pactes territorials, millora dels perfils ocupacions, gestió d'ofertes de treball, creació de noves empreses, assessorament a empreses i mapes de necessitats. I en general, impulsar totes aquelles activitats que puntualment es considerin adequades per afavorir el desenvolupament econòmic local del Segrià Sec.

## Conveni

El conveni és la norma local bàsica que regula el funcionament, els òrgans i les funcions de la Comunitat. El podeu consultar aquí: Conveni Comunitat de Municipis del Segrià Sec. Es va publicar al Butlletí Oficial de la Província de Lleida el divendres 7 d'agost de 2015.

## Referències

* ↑ «Comunitat de Municipis del Segrià Sec». Comunitat de Municipis del Segrià Sec. Arxivat de l'original el 2019-12-29. [Consulta: 15 abril 2011].
* ↑ «Butlletí Oficial de la Província de Lleida». Diputació de Lleida, 15-07-2008. [Consulta: 15 abril 2011].
# Pilot Militar Distingit de la Unió Soviètica

El títol de Pilot Militar Distingit de la Unió Soviètica (rus:Заслуженный военный лётчик СССР) era assignat a les tripulacions de les aeronaus, associacions, institucions, escoles militars i departaments de l'oficina central del Ministeri de Defensa a aquells qualificats com a pilot militar de 1a classe o instructor de pilot militar de 1a classe, pels èxits destacats en el desenvolupament de l'enginyeria aeronàutica, l'alt rendiment en l'educació i la formació del personal de vol i pel completament de treballs d'estiu de l'aviació de les Forces Armades Soviètiques.
Va ser establerta per decret del Presídium del Soviet Suprem el 26 de gener de 1965 i suprimida el 22 d'agost de 1988. El 20 de febrer de 1992 la Federació Russa va establir el títol honorífic de Pilot Militar Distingit de la Federació de Rússia.
Era atorgada pel Presídium del Soviet Suprem de la Unió Soviètica, a proposta del Ministre de Defensa. Juntament amb el títol s'atorgava un diploma del Presídium del Soviet Suprem i la insígnia corresponent, que penjava a la dreta pel pit per damunt dels ordes de la Unió Soviètica (si se'n tenien).
Només la Mesa del Soviet Suprem de l'URSS, davant la denúncia d'un tribunal o del ministre de defensa podien privar del títol de Pilot Militar Distingit.
# Lístvenni (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Lístvenni».
Lístvenni (en rus: Лиственный) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 21 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09. [Consulta: 7 maig 2018].