OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Landsbanki

Landsbanki (banc nacional traduït al català) és un banc islandès, el més antic i el segon més gran del país. Va ser fundat el 1885 i des del 1927 al 1961 va ser la institució encarregada d'emetre bitllets fins a la creació del Banc Central d'Islàndia.
Entre 1998 i 2003 l'empresa va esdevenir privada i el 44% pertany a la família de Björgólfur Thor Björgólfsson.

## Crisi financera

Arran de la crisi financera internacional de la dècada del 2000 l'estat va aplicar una estricta vigilància a la institució a partir del 7 d'octubre de 2008 per evitar el seu esfondrament financer i com a conseqüència el del país.
La seva filial luxemburguesa, Landsbanki Luxemburg S.A., es va declarar en fallida l'endemà. Les operacions del banc van ser processades a partir del 9 d'octubre pel banc Nýr Landsbanki. Poc després també faria fallida el seu banc filial, Icesave Posteriorment la junta directiva de Landsbanki es va declarar incapaç de reemborsar els dipòsits.
El 10 d'abril del 2011 es va celebrar una consulta al poble islandès per concedir ajudes de l'estat al banc. El 60% dels votants van votar que no. Es faria posteriorment un altre referèndum on es tornaria a votar majoritàriament a favor del «no».
Un cop rescatada la filial Icesave, els poders financers de Londres i La Haia van reclamar al govern islandès el reemborsament dels diners injectats, però aquest es va negar. El 28 de gener de 2013 el tribunal de justícia de l'Associació Europea de Lliure Comerç va donar raó al govern islandès.

## Referències

* 1 2 «Annual Report 2007» (PDF) (en anglès). Landsbanki, 08-05-2008. [Consulta: 20 maig 2011].
* ↑ «Informationsdebakel um russische Milliarden» (en alemany). FAZ, 07-10-2008. [Consulta: 20 maig 2011].
* ↑ «New Landsbanki Takes Over Domestic Operations of Landsbanki Islands hf» (en anglès). The Financial Supervisory Authority, 09-10-2008. Arxivat de l'original el 2011-07-11. [Consulta: 20 maig 2011].
* ↑ «Landsbanki Íslands' hf. ability to render payment of deposits» (en anglès). The Financial Supervisory Authority, 19-11-2008. Arxivat de l'original el 2009-01-05. [Consulta: 20 maig 2011].
* ↑ «Islandia contra el mundo» (en castellà). Diario Siglo XXI, 11-04-2011. [Consulta: 20 maig 2011].
* ↑ Solé Sans, Anna «Islàndia no haurà de compensar els inversors estrangers». Diari Ara [Barcelona], 29-01-2013, p13.. ISSN: 2014-010X.

## Vegeu també

* Icesave
# LWF

LWF té els següents significats:
* Federació Luterana Mundial (del seu nom en anglès Lutheran World Federation), comunió mundial d'esglésies luteranes
* Caça lleuger (del seu nom en anglès Light Weight Fighter), avió de caça amb disseny d'estructura d'aeronau especialment lleugera
# Santa Eulàlia de Serradell

Santa Eulàlia de Serradell era una ermita del poble de Serradell, al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell.
Estava situada a ponent de Serradell, a l'extrem meridional del Serrat de Santa Eulàlia, prop d'on hi ha una torre de conducció d'energia hidroelèctrica.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Orió d'Alexandria

Orió, en llatí Orion, en grec antic ̓Ωρίων, fou el nom d'un gramàtic grec esmentat pel Suides que diu que havia nascut a Alexandria. Possiblement va viure al segle ii. Va ensenyar a Bizanci o a Constantinoble.
Segons Suides va escriure:
* ἀνθυλόγιον
* ̓Αττικω̂ν λέξεων συναγωγή
* Una obra sobre etimologia.
* Un panegíric de l'emperador Hadrià.
Alguna d'aquestes obres seria potser d'Orió de Tebes.

## Referències

* ↑ Orion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 56
# Cova de sa Torre de Son Quartera

La cova de sa Torre de Son Quartera és una cova artificial situada al lloc anomenat sa Pleta, de la possessió sa Torre de Son Quartera, segregació de la possessió de sa Torre del municipi de Llucmajor, Mallorca.
Es tracta d'una cova artificial orientada al sud del talaiòtic final. Està situada al mig d'un sementer dins un aflorament de marès, plena de vegetació i arran d'una pedrera. Actualment no és possible accedir a l'interior per culpa de l'acumulació de terra i de vegetació en el corredor d'accés. Si bé s'observa l'entrada i una obertura de ventilació al sostre.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 73. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom IV» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 13 [Consulta: 19 desembre 2012].
# Platyglanis depierrei

Platyglanis depierrei és una espècie de peix de la família dels auquenoglanídids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M., 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Geerinckx, T., D. Adriaens i G.G. Teugels, 2007. Auchenoglanidinae. p. 587-607. A: M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Volum I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París, França, Muséum National d'Histoire Naturelle, París, França i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La Dame aux camélias (pel·lícula de 1912)

La Dame aux camélias és una pel·lícula francesa dirigida per André Calmettes i Henri Pouctal adaptació de novel·la d'Alexandre Dumas fill, i va aparèixer a les pantalles parisenques el 1912. És una pel·lícula molt acurada pel que fa a la tècnica de la imatge.

## Repartiment

* Sarah Bernhardt: Marguerite Gautier
* Lou Tellegen: Armand Duval
* Paul Capellani: Sadoul
* Henri Pouctal
* Georges Charmeroy
* Suzanne Seylor
* Henri Desfontaines
* Pitou

## Al voltant de la pel·lícula

Sarah Bernhardt, que va interpretar el paper de Marguerite Gautier, tenia 60 anys durant el rodatge.

## Referències

* ↑ precedit de: Kameliadamen 1907, La signora delle camelie 1909, La Dame aux camélias del 1911
* ↑ la Dame aux camélias al web de la BFI
# Santa Eulàlia de Timoneda

Santa Eulàlia de Timoneda és l'església romànica de Timoneda, entitat de població del municipi de Lladurs, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Situació

Timoneda i la seva església es troben a la part central nord del terme de Lladurs, sobre una collada, a la carena de la Serra de la Móra. Al nord té l'obaga que cau bruscament als fondals de la Riera de Canalda i al sud s'estenen, en suau pendent, els boscos i rases de la solana del Torrent de Riart. El cementiri i l'antiga rectoria, adossada a ponent de l'església, complementen el conjunt de l'antiga parròquia.
Per anar-hi cal prendre la carretera asfaltada que surt, en direcció oest, del km. 12,7 de la LV-4241 de Solsona a Sant Llorenç de Morunys (42° 5′ 17″ N, 1° 30′ 53″ E﻿ / ﻿42.08806°N,1.51472°E﻿ / 42.08806; 1.51472), poc abans de la masia de la Salada. La carretera passa per Timoneda als 4,7 km, i als 7,8 km. enllaça amb la LV-4011 de Solsona a Cambrils (42° 4′ 13″ N, 1° 26′ 54″ E﻿ / ﻿42.07028°N,1.44833°E﻿ / 42.07028; 1.44833).

## Descripció

Es tracta d'una construcció d'origen romànic, que ha sofert múltiples modificacions i ampliacions posteriors. L'edifici és d'una nau i absis quadrat cobert amb volta de canó amb una capella, a banda i banda, i la sagristia al costat de tramuntana. Hi ha una porta adovellada d'arc de mig punt al costat de migjorn, de l'any 1623, i la porta actual al frontis. No hi resta cap finestra romànica. Adossat al costat nord de l'església, hi ha el campanar quadrat de 2,15 x 3,40 metres, que és l'element més ben conservat de la construcció primitiva. Es tracta d'una torre de tres nivells d'obertures: el primer amb obertura allargassada d'una sola esqueixada, el segon amb finestres geminades amb columna cilíndrica i capitell mensuliforme decorat i l'últim, d'època moderna, amb obertura d'arc de mig punt. La coberta és a quatre vessants.

## Notícies històriques

Església documentada en l'Acta de Consagració i Dotació de la Catedral d'Urgell l'any 839, però d'aquesta època no en resta res. L'any 1131 fou cedida a la de Santa Maria de Solsona pel bisbe d'Urgell, Pere Berenguer.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Santa Eulàlia de Timoneda». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 4 febrer 2014].
* ↑ «Santa Eulàlia de Timoneda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Santa Eulàlia de Timoneda, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Oriòlids

Els oriòlids (Oriolidae) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes. L'oriol n'és l'únic representant als Països Catalans.

## Morfologia

* Entre 20 i 30 cm de llargària.
* Bec fort, de forma cònica, amb un petit ganxo a l'extrem.
* Ales llargues i punxegudes.
* Tarsos curts.
* Presenten dimorfisme sexual (els mascles llueixen colors més vius que les femelles).
* Tenen 10 rèmiges primàries i 12 rectrius.

## Reproducció

Construeixen el niu obert i suspès com una hamaca entre dues branques.

## Alimentació

Mengen insectes i fruites.

## Hàbitat

Habiten selves i boscos.

## Distribució geogràfica

Viuen a Euràsia, Àfrica i Oceania.

## Costums

Són exclusivament arborícoles.

## Gèneres i espècies

Se n'han descrit 38 espècies en 4 gèneres:
* Gènere Turnagra, amb dues espècies extintes.
* Gènere Sphecotheres, amb tres espècies.
* Gènere Pitohui, amb 4 espècies.
* Gènere Oriolus, amb 29 espècies.

## Referències

* Els oriòlids a la UICN. (anglès)

## Enllaços externs

* Informació diversa sobre 31 espècies d'oriòlids (francès) i (anglès)
* Taxonomicon (anglès)
# Cova de sa Cabana - Es Figueral de Moro

La cova de sa Cabana - Es Figueral de Moro és una cova artificial situada al lloc anomenat es Figueral de Moro de la possessió de sa Cabana del municipi de Llucmajor, Mallorca.
La cova es troba a la part més alta del terreny. És una cova artificial de dues entrades que aprofita una terrassa. Actualment hom no hi pot accedir car l'espessa vegetació n'impedeix el pas. Té una longitud del total de la planta d'uns 12 m, inclosos els accessos més un metre de separació entre ells. La fondària màxima és d'uns 8 m. Al voltant hi ha ceràmica excepte al vessant sud. Podria haver-hi una altra cova a l'est totalment tapada per grans pedres i la coberta caiguda en bloc.

## Referències

* ↑ «Coordenades a Esconatura.com».
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 60. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom I» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 13 [Consulta: 19 desembre 2012].
# Platydoras costatus

Platydoras costatus és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja mol·luscs, crustacis i residus orgànics.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-30 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Tocantins, Parnaíba, Orinoco i Essequibo, i conques fluvials costaneres des de la Guaiana Francesa i Surinam fins a l'Argentina.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raúl A. Ringuelet").
* ↑ Ferreira, E.J.G., J. Zuanon i G.M. dos Santos, 1996. A list of commercial fish species from Santarém, State of Pará, Brazil. Naga ICLARM Q. 19(3):41-44.
* ↑ Ferreira, E.J.G., J.A.S. Zuanon i G.M. dos Santos, 1998. Peixes comerciais do médio Amazonas. Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis. 211p.
* ↑ Le Bail, P.-Y., P. Keith i P. Planquette, 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle II). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París: 307 p.
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez, 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# George Cavendish-Bentinck

George Cavendish-Bentinck (Londres, 9 de juliol de 1821 - Illa de Brownsea, 9 d'abril de 1891) va ser un polític conservador britànic electe a la Cambra dels comuns de 1859 a 1891.

## Biografia

Era el net del tercer duc de Portland William Cavendish-Bentinck. Un dels seus nets Victor Cavendish-Bentinck va ser l'últim duc de Portland. Un altre va ser Mark Sykes (dels Acords Sykes-Picot). Després dels seus estudis a la Westminster School, i després al Trinity College (Cambridge), va servir un any als Guàrdies granaders (1840-1841). Es va convertir en el jutge de pau a les Cumberland i Dorset.
Va ser elegit al Parlament a partir de 1859. Va entrar al govern de Benjamin Disraeli a la Comissió de Comerç (Board of Trade) (1874-1875) abans de ser Jutge Advocat General de 1875 a 1880. L'any 1875 va entrar al Consell privat i va esdevenir fideïcomissari del Museu Britànic.
L'any 1885, va ser un dels més ferotges oponents a W. T. Stead en la campanya de premsa anomenada « The Maiden Tribute of Modern Babylon ».

## Referències

* ↑ Papers of George Augustus Frederick Cavendish-Bentinck (1821-1891), politician (en anglès), 1807-1896.
* ↑ «Term details» (en anglès). [Consulta: 29 agost 2019].
* ↑ «Conqueror 186». [Consulta: 29 agost 2019].
* ↑ The Parliamentary Debates (Authorized Edition) (en anglès). Wyman, 1876.
# Kelle

Kelle significa cap (d'animals) en turc. A la cuina turca també és un menjar fet amb el cap de l'ovella (o de vegades de cabra) al forn. Tot el cap de l'ovella s'introdueix al forn, després d'haver-li tret la pell. Es menja la carn de les galtes, la llengua, el cervell i de vegades, més aviat antigament, fins i tot els ulls. És diferent del plat mexicà "cabeza" per tractar-se d'animals petits com ara ovelles, cabres o xais i no pas bous com en el cas mexicà. Aquest plat també es denomina baş (cap). El kelle es pot fer dürüm. La gastronoma Sara La Fountain va descriure la següent situació: "Em van portar a un restaurant a Istanbul per a menjar el cap d'un be. Al principi vaig dubtar, però més tard, fins i tot menjava els ulls de l'animal".
Kelle també és el nom d'unes postres fet amb calostre de vaca.

## Vegeu també

* İşkembe
* Kuzu paça
* Nohutlu işkembe yahnisi
* Smalahove

## Referències

* ↑ Mütevazl Lezzetler Türk ve Dünya Mutfağından Yemek Kitabı. Banu Atabay, p. 117–. ISBN 978-975-92047-4-7.
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/unyanin-en-seksi-sefi-kelle-yemeye-goturduler-once-tereddut-ettim-sonra-bir-tattim-ki-immmh-gozleri-bile-yedim-40391647
* ↑ http://www.turkish-cuisine.org/english/pages.php?ParentID=3&FirstLevel=28 Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Santa Maria Formosa

Santa Maria Formosa és una església catòlica de Venècia (Itàlia) erigida el 1492 per disseny de l'arquitecte Mauro Codussi.

## Exterior

Té planta de creu llatina, amb una nau central i dues de laterals. Les dues façanes foren encarregades el 1542, la d'estil renaixentista dona al canal, i el 1604, la barroca, dona a la plaça més propera.
* Façana oest
* Monument de Vincenzo Cappello

## Dintre

Entre les obres d'art de l'interior hi ha un políptic dedicat a santa Bàrbara, obra de Palma el Vell, una de les seves obres més representatives. La capella de la Concepció conté un tríptic de la Mare de Déu de la Misericòrdia de Bartolomeo Vivarini (1473), mentre que a l'oratori hi ha Mare de déu amb Nen i Sant Diumenge, de Giambattista Tiepolo. També hi ha l’últim sopar de Leandro Bassano. La cúpula de l'església quedà destruïda en un terratrèmol el 1688, però fou reconstruït.
* Políptic dedicat a santa Bàrbara, obra de Palma el Vell
* Aprovació de l'Ordre de la Santíssima Trinitat Baldassare d'Anna
# Orquestra Simfònica de Pittsburgh

La Pittsburgh Symphony Orchestra és una orquestra simfònica nord-americana. El seu lloc és la sala de concerts de Pittsburgh (Pennsilvània), que va rebre el nom del patrocinador principal local de l'orquestra quan es va reobrir després de la renovació el 1971 i des de llavors s'ha anomenat "Heinz Hall for the Performing Arts".

## Història

L'orquestra va ser fundada per la Pittsburgh Arts Society el 1895 i va donar el seu primer concert l'any següent. El primer director va ser Frederic Archer (1838–1901), que, com a antic director de l'Orquestra Simfònica de Boston, va contractar músics d'aquesta orquestra per reforçar la nova orquestra. Edward Elgar i Richard Strauss van arribar a Pittsburgh els primers anys.
L'any 1910 l'orquestra es va dissoldre temporalment per la mala situació econòmica. La reinici va tenir lloc l'any 1926, amb els músics assajant inicialment sense cobrar. L'orquestra va experimentar el seu major creixement l'any 1937 sota la direcció d'Otto Klemperer.
Entre el 2005 i el 2008 l'orquestra va quedar sense director en cap; els membres eren lliures d'escollir el seu repertori. El 2009 Manfred Honeck va ser nomenat director musical. Des de llavors, el seu contracte s'ha prorrogat fins a la temporada 2027/28.

## Directors en cap

* 1896–1898: Frederic Archer
* 1898–1904: Victor Herbert
* 1904–1910: Emil Paur
* 1910–1926: kein Spielbetrieb
* 1930–1937: Antonio Modarelli
* 1938–1948: Fritz Reiner
* 1952–1976: William Steinberg
* 1976–1984: André Previn
* 1988–1996: Lorin Maazel
* 1996–2004: Mariss Jansons
* 2005–2008: ohne musikalischen Leiter (consultor artístic: Sir Andrew Davis)
* Seit 2009: Manfred Honeck

## Referències

* ↑ Auf pittsburghsymphony.org, abgerufen am 17. Januar 2017

## Enllaços externs

* Lloc web de l'Orquestra Simfònica de Pittsburgh-[Lloc web de l'Orquestra Simfònica de Pittsburgh (anglès)](anglès)
# Concili d'Urgell

El concili d'Urgell són una sèrie de reunions de bisbes que van tenir lloc a la Seu d'Urgell els anys 799, 890, 892 i 906.
Leidrat de Lió que havia acabat la seva tasca com un dels missi dominici a Septimània fou enviat per Carlemany al sud dels Pirineus per comminar al bisbe Fèlix d'Urgell a abjurar de la seva heretgia, l'adopcionisme, i li va ordenar celebrar un concili per convèncer a les bones el díscol heretge, que ja havia estat condemnat diverses vegades.
Els bisbes i abats de Septimània i entre ells Benet d'Aniana van assistir a la primera reunió que es devia fer als primers mesos de l'any. Fèlix fou acusat d'heretgia i va haver de prometre abjurar davant l'emperador Carlemany al que aniria a trobar a Aquisgrà. Així ho va fer i va haver de retractar-se, fer professió de fe, i consentir la seva deposició després de la qual es va poder retirar a Lió on va morir 12 anys després.
Per acabar d'extirpar les restes d'heretgia adopcionista, Leidrat de Lió, Nebridi de Narbona i Benet d'Aniana van celebrar un segon concili a la Seu d'Urgell on es van trobar els bisbes i abats que segurament havien estat al primer. Leidrat fou nomenat bisbe en funcions d'Urgell per acabar de liquidar l'heretgia, retornant a finals del 799 a Lió.

## Referències

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
* ↑ abans abat de la Grassa que no feia molt, potser el 798, havia succeït a Daniel com arquebisbe; es creu que Attala el va succeir com abat
# Platydoras armatulus

Platydoras armatulus és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Hassan-Williams, C. i T.H. Bonner. 2007. Texas freshwater fishes. Texas State University- San Marcos: Biology Department/ Aquatic Station.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB