OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - Salts d'obstacles per equips

Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 :
| Doma clàssica | Individual |
| Concurs complet | Individual | Equips |
| Salts d'obstacles | Individual | Equips |
| Volteig | Individual | Equips |
| < 1912 1924> |||||
Els salts d'obstacles per equips van ser una de les set proves d'hípica que es van disputar als Jocs Olímpics d'Estiu de 1920, a Anvers. La competició es va disputar el 12 de setembre de 1920, amb la participació de 20 genets procedents de 5 nacions diferents.
En la competició hi prenien part quatre genets per nació. Els millors tres resultats de la prova individual eren vàlids per a la classificació final.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| SuèciaClaës König i Tresor Hans von Rosen i Poor Boy Daniel Norling i Eros II Frank Martin i Kohort | BèlgicaHenri Laame i Biscuit André Coumans i Lisette Herman d'Hestroy i Miss Herman d'Oultromont i Lord Kitchener | ItàliaEttore Caffaratti i Tradittore Alessandro Alvisi i Raggio di Sole Giulio Cacciandra i Fortunello Carlo Asinari i Varone |

## Classificació final

| Pos. | Nació | Binomi | Binomi | Penalitacions Ind. | Total |
| Pos. | Nació | Genet | Cavall | Penalitacions Ind. | Total |
| | Suècia | Claës König | Tresor | 2,00 | 14,00 |
| | Suècia | Hans von Rosen | Poor Boy | 6,00 | 14,00 |
| | Suècia | Daniel Norling | Eros II | 6,00 | 14,00 |
| | Suècia | Frank Martin | Kohort | 10,00 | 14,00 |
| | Bèlgica | Henri Laame | Biscuit | 2,75 | 16,25 |
| | Bèlgica | André Coumans | Lisette | 5,25 | 16,25 |
| | Bèlgica | Herman de Gaiffier d'Hestroy | Miss | 8,25 | 16,25 |
| | Bèlgica | Herman d'Oultromont | Lord Kitchener | 30,00 | 16,25 |
| | Itàlia | Ettore Caffaratti | Tradittore | 1,50 | 18,75 |
| | Itàlia | Alessandro Alvisi | Raggio di Sole | 6,25 | 18,75 |
| | Itàlia | Giulio Cacciandra | Fortunello | 11,00 | 18,75 |
| | Itàlia | Carlo Asinari | Varone | 33,00 | 18,75 |
| 4 | França | Auguste de Laissardière | Othello | 7,50 | 34,75 |
| 4 | França | Henri Horment | Dignité | 13,25 | 34,75 |
| 4 | França | Théophile Carbon | Incas | 14,00 | 34,75 |
| 4 | França | Pierre Le Moyne | Flirt | 14,00 | 34,75 |
| 5 | Estats Units | Harry Chamberlin | Nigra | 9,00 | 42,00 |
| 5 | Estats Units | Karl Greenwald | Moses | 12,00 | 42,00 |
| 5 | Estats Units | Vincent Erwin | Joffre | 21,00 | 42,00 |
| 5 | Estats Units | Sloan Doak | Rabbit Red | DNF | 42,00 |

## Referències

* Belgium Olympic Committee. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 febrer 2009. [Consulta: 28 agost 2007].
# Hermelinghen

Hermelinghen és un municipi francès, situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2017 tenia 422 habitants.

## Situació

Hermelinghen es troba al nord del departament del Pas de Calais. Està a prop d'altres municipis, com ara Hardinghen, que és on van a escola els nens d'Hermelinghen.

## Administració

Hermelinghen es troba al cantó de Guînes, que al seu torn forma part del districte de Calais. L'alcalde del poble és Christophe Dupont des del 2008.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Pas de Calais

## Enllaços externs

* Hermelinghen al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# Hipertròfia

La hipertròfia és el nom amb què es designa un augment de la mida d'un òrgan quan es deu a l'augment correlatiu amb la grandària de les cèl·lules que el formen, d'aquesta manera, l'òrgan hipertrofiat té cèl·lules majors, i no noves. Es distingeix de la hiperplàsia, cas en el qual un òrgan creix per augment del nombre de cèl·lules, no per una major grandària d'aquestes.

## Tipus d'hipertròfia

Es distingeixen dos tipus d'hipertròfia: la transitòria o aguda, que és la inflamació del múscul després de l'entrenament, pel que és passatgera i dura poc, i la hipertròfia crònica, que es divideix al seu torn en sarcoplàsmica i miofibril·lar. A la sarcoplàsmica, el múscul augmenta el sarcoplasma, que és la substància semifluida que està entre les miofibril·les (pel que la grandària del múscul es veu augmentat i l'efecte és durador), aquest tipus d'hipertròfia no augmenta el nivell de força. A la miofibril·lar, augmenten tant la grandària com el nombre de les miofibril·les que componen el teixit muscular, ja que, en trencar-se en l'entrenament, per evitar trencaments posteriors multipliquen el seu nombre i augmenten la seva mida, de manera que es produeix un efecte notable en l'augment tant de la grandària com de la força del múscul.
Aquest creixement de les cèl·lules es deu a una intensificació de la síntesi dels seus components estructurals, aquesta, com no va acompanyada de divisió, dona lloc a un augment de grandària.
Els nuclis de les cèl·lules hipertrofiades poden contenir major quantitat d'ADN que les cèl·lules normals.

## Enllaços externs

* La hipertrofia y la fuerza muscular(castellà)
# Ian Stannard

Ian Stannard (Chelmsford, Essex, 25 de maig de 1987) és un ciclista anglès, professional des del 2008 fins al 2020. En el seu palmarès destaca el Campionat del Regne Unit en ruta de 2012 i l'Omloop Het Nieuwsblad de 2014 i 2015.

## Palmarès en pista

* 2005
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Ross Sander, Andrew Tennant i Steven Burke)
* 2006
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Geraint Thomas, Andrew Tennant i Edward Clancy)

## Palmarès en carretera

* 2005
** 1r al Gran Premi Bati-Metallo
** 1r al Tour al País de Vaud i vencedor d'una etapa
* 2007
** 1r a la Milà-Busseto
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 2012
** Campió del Regne Unit en ruta
* 2014
** 1r a l'Omloop Het Nieuwsblad
* 2015
** 1r a l'Omloop Het Nieuwsblad
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Gran Bretanya
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Herald Sun Tour
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Gran Bretanya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 160è de la classificació general
* 2012. 132è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. No surt (8a etapa)
* 2011. 128è de la classificació general
* 2012. 111è de la classificació general
* 2017. 148è de la classificació general
* 2019. 106è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2013. 135è de la classificació general
* 2015. 128è de la classificació general
* 2016. 161è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Ian Stannard deja el ciclismo por una artritis» (en castellà). Esciclismo, 05-11-2020. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ L'equip Sky abandona la cursa per la mort del massatgista Txema González el 3 de setembre. (Anunci de la retirada de l'equip al wev oficial Arxivat 2010-09-05 a Wayback Machine.)

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a procyclingstats.com
# His Last Race

His Last Race és una pel·lícula muda dirigida per Reeves Eason i Howard Mitchell i protagonitzada per Reginald Baker i Gladys Brockwell. Es va estrenar l’agost de 1923. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Dick Carleton és rebutjat quan sol·licita la mà de Mary. Aleshores busca consol en els boscos on ell i alguns amics estableixen un balneari. Passat un temps, Mary apareix pel balneari. Ara és vídua i té un fill delicat de salut. La seva situació fa revifar l'afecte que Dick sent per ella i per tal de guanyar prou diners per atrevir-se de nou a demanar la seva mà ell participa en una cursa de cavalls. Es forma un complot contra Carleton per tal de prendre-li la seva propietat i robar-li el cavall. Després de nombroses complicacions, Carleton derrota els seus enemics, guanya la carrera i es casa amb Mary

## Repartiment

* Reginald Baker (Carleton)
* Gladys Brockwell (Mary)
* William Scott (Stewart)
* Harry Depp (Denny)
* Pauline Starke (esposa de Denny)
* Robert McKim (Bresnahan)
* Noah Beery (Packy Sloane)
* Tully Marshall (Mr. Strong)
* Alec B. Francis
* Dick Sutherland
* Bob Kortman (sequaç)
* King Baggot
* Harry Burns
* Boomerang (cavall, ell mateix)

## Referències

* ↑ «“His Last Race”». The Film Daily, 09-09-1923, pàg. 10.
* ↑ «His Last Race» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ «His Last Race». Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ «“His Last Race”». Table Talk (Melbourne), 01-11-1923, pàg. 41.
# Ibn Hamadu

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Alí ibn Hammad ibn Issa ibn Abi-Bakr as-Sanhají, més conegut com a Ibn Hamadu o Ibn Hammad, fou un historiador amazic de la família dels Banu Hammad, nascut prop de la Qàlat Bani Hammad. Va morir el 1231.
La seva història dels amazics fou utilitzada per altres historiadors, incloent Ibn Khaldun. L'obra s'ha perdut. Es conserva una història dels ubaidites escrita per Ibn Hamadu vers 1220.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, volum III, pàg. 805-806
# Homenet de colzada

Els homenets de colzada (o homes de la colzada) i les donetes de colzada són uns éssers mitològics propis de Mallorca i Menorca, que deuen el seu nom al fet que mesuren un colze (uns 30-40 cm). Són éssers imaginaris que figuren en les rondalles populars i que tenen per característica una gran laboriositat. Duen barba blanca, cabells llargs i igualment blancs, vestits virolats de seda i, a diferència d'altres éssers diminuts, no porten gorra.
Són d'un lloc que es troba sota terra, d'on surten per mitjà dels pous i les coves. També apareixen com per art de màgia quan hom els crida. Sempre van en grup, no apareixeran mai sols. Són treballadors i fan feines impossibles per als humans. Quan les han fet, els humans els han de pagar honestament, i llavors se’n tornen contents cap als seus dominis subterranis.

## Referències

* 1 2 «Homenet de colzada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Casanova Coll, Joan; Creus Saumell, Joan. «3.3. Homo de sa colzada». A: Més ràpids que el llamp, més vius que el foc. Petits éssers fantàstics en l'àmbit lingüístic català. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 227. ISBN 8484151824. «Sinònims: home de sa colzada, homenets o homenets de colzada, homo o homenet de mitja colzada»
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Colzada». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Casanova Coll, Joan; Creus Saumell, Joan. «3.3. Homo de sa colzada». A: Més ràpids que el llamp, més vius que el foc. Petits éssers fantàstics en l'àmbit lingüístic català. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 228. ISBN 8484151824. «[...]amb la peculiaritat de portar el cap descobert, sense gorra»
* ↑ Espinal, M. Teresa. «Diccionari de sinònims de frases fetes. Universitat Autònoma de Barcelona». [Consulta: 6 juliol 2022].
* ↑ Caldentey Salvà, Maria. Éssers fantàstics a les Illes Balears: descripció i catalogació (tesi). Palma: Universitat Illes Balears, 2019. Arxivat 2022-09-28 a Wayback Machine.
# Homenmen Beirut FC

El Homenmen Beirut FC (àrab: نادي الهومنمن بيروت, Nādī al-Hūmanman Bayrūt; armeni: Հայ Մարզական Միութիւն (ՀՄՄ)) és un club libanès-armeni de futbol de la ciutat de Beirut.

## Història

El nom Homenmen prové de la pronúncia armènia de les sigles d'«Unió Atlètica Armènia» en armeni. El club és una de les associacions esportives pioneres al Líban, fundat el 1921.

## Palmarès

* Lliga libanesa de futbol:
** 1945, 1954, 1957, 1961
* Copa Elite libanesa de futbol:
** 1999

## Altres esports

El Homenmen Beirut destaca també en altres esports com ara el ciclisme i el tennis taula.

## Referències

* ↑ «Lebanon - List of Foundation Dates».
* ↑ «Lebanon - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Lebanon - List of Cup Winners». RSSSF.

## Enllaços externs

* Homenmen arreu del món - homenmenworldwide Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Hostert (Rambrouch)

Hostert (en luxemburguès: Hueschtert; en alemany: Hostert) és una vila de l'antiga comuna de Folschette, i que forma part de la nova comuna de Rambrouch, situada al districte de Diekirch del cantó de Redange. Està a uns 29 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Hostert». [Consulta: 28 setembre 2015].
# Hostiaz

Hostiaz és un antic municipi francès, situat al departament de l'Ain i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'1 de gener de 2019 esdevé un municipi delegat, al si del municipi nou Plateau d'Hauteville. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Hostiaz era de 78 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 75 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 27 eren segones residències i 14 estaven desocupats. 73 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 34 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 20 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Hostiaz el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 39 persones, 26 eren actives i 13 eren inactives. De les 26 persones actives 24 estaven ocupades (16 homes i 8 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 13 persones inactives 7 estaven jubilades i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 2 d'empreses de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Hostiaz a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Hostiaz a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Imran ibn Musa

Imran ibn Musa (o Amran ibn Musa) fou governador del Sind i la frontera índia el 836, fill i successor de Musa ibn Yahya ibn Khalid.
A la mort del seu pare el va succeir i el califa el va confirmar. Va marxar a Kikan contra els jats als que va derrotar i sotmetre, i va construir una ciutat anomenada al-Baida (la Blanca), on va establir una guarnició. Després va anar a Multan i d'allí a Kandabil on governava Mohammad ibn Khalil, al que Imran va matar i va ocupar la ciutat, emportant-se als habitants a Kuzdar. Va fer la guerra als meds i en va matar tres mil i va construir un mur anomenat Sakr al-Med (Mur dels Meds). Va acampar al riu Alrur i va cridar als jats a la seva presència; va bloquejar les seves terres i va recaptar la jizya i va ordenar que cada home havia de tenir un gos mentre esperava a ser rebut (el preu dels gossos va pujar a 50 dirhams). Va atacar altre cop als meds que s'havien aliat a un dels caps jats.
Llavors van esclatar diferències entre les nizarites i iemenites, i Imran va donar suport als darrers i per això fou assassinat per Umar ibn Abu l-Aziz al-Habbari (837?).

## Referències

* History of India
# Imran ibn Xahin

Imran ibn Xahin Muïn-ad-Dawla (àrab: عمران بن شاهين معين الدولة, ʿImrān b. Xāhīn Muʿīn ad-Dawla) fou emir de la Batiha. Va néixer a al-Jàmida, entre Wasit i Bàssora.
De jove va cometre un crim i es va haver d'amagar a les maresmes de la Batiha on va portar una vida de bandit; després va entrar en contacte amb el barídida Abu-l-Qàssim ibn Abi-Abd-Al·lah que el juny del 945 va succeir al seu pare en el govern de Bàssora i els drets a Ahwaz (Khuzistan) ocupat pels buwàyhides. El 947 el buwàyhida Muïzz-ad-Dawla va envair la regió, però degut a la configuració de les maresmes les seves forces no van poder dominar la Batiha i diverses vegades foren atretes a paranys.
Finalment, en una data entre 950 i 960 Muïzz-ad-Dawla el va nomenar governador de la regió. Tot i el càrrec que ocupava, es va seguir dedicant al bandidatge. Foren inútils les advertències i expedicions de Muïzz-ad-Dawla i del seu successor Izz-ad-Dawla Bakhtiyar (967-977). El 976, per lluitar contra Adud-ad-Dawla, Bakhtiyar s'hi va aliar i va conferir a Imran el làqab de Muïn-ad-Dawla. Tot i la derrota de Bakhtiyar (977), Imran va restar senyor de les maresmes.
Va morir el 979 i va deixar el poder al seu fill Hussayn ibn Imran.

## Referències

* Streck, M.; Ali, Saleh A. el-. «(al-)Baṭīḥa». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 22 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/al-batiha-COM_0104>
* ‹ʿImrān b. Shāhīn›. Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936). Editada per M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Brill Online, 2016. 22 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-1/imran-SIM_3177>
# Jan Kleyna

Jan T. Kleyna és un astrònom doctorat en l'Institut d'Astronomia de la Universitat d'Hawaii. Especialitzat en la dinàmica de les galàxies, ha treballat per desenvolupar codis per a la detecció en temps real d'objectes en moviment com a satèl·lits jovians. També ha codescobert diversos dels satèl·lits de Saturn.

## Referències

* ↑ «UHNAI POSTDOCS». [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ «Planet Saturn - Moons of the Solar System». Arxivat de l'original el 2012-04-07. [Consulta: 26 març 2017].
# Jan Komasa

Jan Tadeusz Komasa (Poznań, 28 d'octubre de 1981) és un director de cinema polonès, conegut per pel·lícules com Sala Samobójców (2011), Powstanie Warszawskie i Miasto 44 (2014).

## Filmografia
### Curtmetratges

* Fajnie, że jesteś (2003)
* Mary Komasa: Lost Me (2016)

### Pel·lícules

* Oda do radości (2005)
* Spływ (documental) (2007)
* Sala Samobójców (2011)
* Powstanie Warszawskie (documental) (2014)
* Miasto 44 (2014)
* Corpus Christi (Boże Ciało) (2019)
* The Hater (2020)

### Televisió

* Teatr telewizji (sèrie de televisió, episodi Golgota wrocławska) (2008)
* Krew z krwi (sèrie de televisió, segona temporada) (2015)
* Ultraviolet (sèrie de televisió, 5 episodis) (2018)
# Iptar-Sin

Iptar-Sin o de vegades Entar-Sin, la lectura és incerta, va ser el cinquanta-unè rei d'Assíria segons la Llista dels reis d'Assíria.
Era fill de Xarma-Adad I. La Llista diu que va regnar durant 12 anys al segle xvii aC, potser cap al 1660 aC fins al 1648 aC. La successió no és clara, ja que es diu que el seu successor Bazaia o Bazaiju, era el seu fill, però a la Llista reial de Khorshabad, aquest Bazaia que el va succeir apareix com a oncle, fill de Belubani. Si aquest fos el cas, la branca directa s'hauria extingit al morir Iptar-Sin, encara jove i segurament sense descendència. El degà de la família o el parent més proper, Bazaia, hauria estat designat rei. Però la durada del seu regnat (28 anys) juga a favor que el successor fos un fill d'Iptar-Sin.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Edzard, Dietz Otto (ed.). Reallexikon der Assyriologie und vorderasiatischen Archäologie / 5. Ia ... - Kizzuwatna. Berlin: De Gruyter, 1980, p. 23-24. ISBN 9783110071924.

## Bibliografia

* Assíria
# Isako (cràter)

Isako és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 13,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim japonès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Isako». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Jan Appel

Jan Appel (Mecklemburg-Pomerània Occidental, Alemanya, 1890 - Maastricht, Països Baixos, 4 de maig de 1985) fou un comunista alemany.

## Biografia

Treballador de les drassanes, es va unir al SPD el 1908. Durant la guerra, va estar vinculat als radicals d'esquerra i al moviment espartaquista. Després de la guerra va ser membre del KPD (Partit Comunista d'Alemanya), del qual en va ser un dels líders a Hamburg. Es va convertir en president dels homes de confiança revolucionaris. Va assistir al Congrés del KPD a Heidelberg, l'octubre de 1919 com a delegat d'Hamburg. Va participar en els combats revolucionaris de la Conca del Ruhr i es va convertir en un membre del KAPD (Partit Comunista Obrer d'Alemanya) des de la seva fundació.
El juliol-agost de 1920, va ser enviat amb Franz Jung, com a delegació del KAPD, a Rússia per assistir al comitè executiu de la III Internacional i exposar els plantejaments del KAPD. Sols va poder arribar a Moscou segrestant un vaixell pesquer.
Va ser responsable del setmanari de l'AAU (Unió Obrera) a la conca del Ruhr. El 1921 va considerar prematura la fundació de la Internacional Comunista Obrera (KAI), o IV Internacional.
Durant els anys 1923-1925, va ser empresonat pel segrest del vaixell. Des de 1926, es va traslladar a Holanda, on va participar en el Grup Comunista Internacionalista (GCI). Va ser el principal redactor dels Principis de base de la producció i distribució comunista, una reflexió sobre les mesures econòmiques del període de transició entre el capitalisme i el comunisme (publicat el 1930). Després de 1933, va passar a la clandestinitat fins a 1945. Denuncià la guerra imperialista i prengué una posició classista d'acord amb l'internacionalisme clàssic: no donar suport a cap estat imperialista (inclosa l'URSS).
Després de la guerra es va unir a la Spartakusbond de Canne Meijer i Cajo Brendel. El 1975, va participar en el primer congrés del Corrent Comunista Internacional.

## Obres

* J. Appel, La necessitat de la revolució. (setembre de 1920) a (Dis) Continuité, N º 10 (2001).
* Principis de base de la producció i distribució comunista http://www.left-dis.nl/f/gictabma.htm comunista. (amb una introducció de Paul Mattick).
* Autobiografia http://www.collectif-smolny.org/article.php3?id_article=676 Arxivat 2008-11-15 a Wayback Machine.