OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Front Patriòtic Kafegn

El Front Patriòtic Kafegn fou un grup armat d'oposició a Etiòpia.
Es va crear als anys vuitanta amb el nom de Grup Kafegn (grup Malcontent), per obra del Derg, amb pagesos amhares i segurament presoners de la Unió Democràtica d'Etiòpia, per lluitar contra el Front d'Alliberament Popular de Tigre a la regió de Gondar, i operava a l'oest del llac Tana. Després de la caiguda del Derg (fugida de Menguistu el 21 de maig de 1991) el grup va subsistir fent aliança amb soldats fidels al govern enderrocat i a membres del Partit Revolucionari Popular Etíop que s'oposaven a l'hegemonia tigrinya, i el maig de 1993 es constata la seva presència al llac Tana; el seu cap era el General Haile Meles, antic oficial del Derg; el govern va fer una campanya per capturar al general a l'est del Gondar, però no ho va aconseguir, però a finals del 1993 va resultar ferit i fou evacuat al Sudan que li va donar asil; la lluita fou de baixa intensitat. El 1994 part de la seva àrea d'operacions va passar a la nova regió de Benishangul-Gumaz i poc després el grup va agafar el nom de Kafegn Patriotic Front. El 1999 el general va rebre asil polític a Nova Zelanda quan el seu moviment estava ja en descomposició i va creuar al Sudan on va rebre suport del govern de Khartum. Es va unir al Front d'Unitat Etíop (Ethiopian Unity Front) juntament amb la Coalició de Forces Democràtiques Etíops i el Moviment Popular democràtic de Benishangul. Més tard, vers el 2005, va ingressar al Front Popular Patriòtic Etíop (Ethiopian People's Patriotic Front EPPF) de tendència amhara i panetíop i que va tenir el suport d'Eritrea i després ja no s'esmenta com a grup separat.

## Referències

* Armed Groups Along Sudan's Eastern Frontier: An Overview and Analysis, per John Young, Ginebra 2007
# Foxides

Foxides (en llatí Phoxidas, en grec antic Φοξίδας) fou un militar grec, cap dels mercenaris al servei de Ptolemeu IV Filopàtor.
Polibi l'anomena aqueu en un passatge i en un altre meliteu (probablement equivalent a nadiu de Melitea a Phthiotis). Va servir també sota Demetri II de Macedònia i d'Antígon III Dosó, i per la seva experiència va ser un dels oficials escollits per Agàtocles i Sosibi, ministres del rei egipci, per disciplinar l'exèrcit egipci per combatre contra Antíoc III el Gran. Es creu que va complir l'encàrrec i quan va veure que l'exèrcit estava preparat, va dirigir un cos de mercenaris grecs format per vuit mil homes al servei d'Egipte que van fer importants serveis a la batalla de Rafah l'any 217 aC contribuint a la victòria egípcia.

## Referències

* ↑ Phoxidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 356
# Gastrotheca bufona

Gastrotheca bufonaés una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit com Gastrotheca bufona a per Doris M. Cochran i Coleman J. Goin el 1970. El nom específic prové del castellà bufon, (« bufó, pallasso»), en referència a l'aspecte fatxenda de la granota.
És una espècie rara. La major part de la població es troba en petites subpoblacions fragmentades. Es pot distingir d'un cop d'ull de totes les Gastrotheca de Colòmbia excepte de G. cornutum pel procés dèrmic superciliar ben desenvolupat. Es diferencia del G. cornutum en tenir el derma del cap co-ossificat amb el crani.
Viu al vessant nord de la Serralada Central al departament d'Antioquia, i els vessants orientals al departament de Caldas a Colòmbia, a 1700-2200 m d'altitud. Es troba en estat de conservació vulnerable per l'expansió de les terres de conreu i la desforestació.

## Referències

* ↑ Cochran, Doris M.; Goin, Coleman J. «Frogs of Colombia» (en anglès). Bulletin of the United States National Museum, 288, 1970, pàg. 164-167. DOI: 10.5479/si.03629236.288.1.
* ↑ Cochran i Coleman, 1970, p. 167.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Antioquia Marsupial Frog Gastrotheca bufona» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2018. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2017-3.RLTS.T55326A85896270.en.
* ↑ Cochran i Coleman, 1970, p. 164.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca bufona Cochran and Goin, 1970» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Franchu

* Aquest article tracta sobre el dibuixant català. Si cerqueu el futbolista hispanoargentí, vegeu «Francisco Feuillassier».
Franchu (l'Hospitalet de Llobregat, 27 de novembre de 1981) pseudonim de Francesc Llopis Surrallés és un dibuixant, guionista i humorista gràfic català.

## Biografia

Nascut a Hospitalet de Llobregat el 1981. Va viure al barri de Sant Andreu i va formar part de l'Agrupament Escolta i Guia Sant Pius X del barri del Congrés Eucarístic de Sant Andreu.
El 2002 va realitzar un curs a l'Escola de Còmic Joso de Barcelona, on va crear i publicar juntament amb altres amics el seu primer fanzine, Ecatombe (2002). L'experiència el va animar a seguir publicant en fanzines com FAK, Le Pistatx, Complejo de cacatúa, Fondoperdido...
El 2006 va crear el bloc Comicaire i aquest mateix any va començar a publicar les seves primeres vinyetes d'humor gràfic a la revista El Jueves i al setmanari La Directa. A finals del 2011 va crear la sèrie Cargols! un webcomic en format de tira còmica de premsa protagonitzada per cargols.
Ha publicat en revistes i publicacions digitals com El Jueves, El Triangle, Gamers Magazine, El Web Negre, El còmic de la premsa comarcal, Empresa y trabajo.coop, La Kodorniz, El correu de MEG, l'Aplec, Animangaweb Mangazine, Le Potage,... I ha col·laborat en exposicions conjuntes com: Maldita la gracia (San Fernando de Henares, 2010), Escolta Espanya!...ep, que hi ha algú? (Barcelona, 2010).
Des de l'any 2022 organitza juntament amb Jacint Casademont i Xavi Gorro el festival de novela negra de Figueres Ceba negra.

## Obres

Ha publicat també els llibres
* Humor bavós. El còmic dels cargols ([Barcelona : Francesc Llopis Surrallés], 2012) 104 pàgines, ISBN 978-84-615-7762-0
* Enfoteu-vos-en!. Humor Indignat. 45 dibuixants contra la crisi, Llibre col·lectiu (Angle Editorial, 2012) 144 pàgines, ISBN 978-84-15002-93-2
* Rescatallats: humor independent contra la crisi - El Web Negre, Llibre col·lectiu (Angle Editorial, 2012) 144 pàgines, ISBN 978-84-15695-10-3

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Biografia de Franchu». Guia d'escriptors de Sant Andreu. Biblioteca Ignasi Iglésias-Can Fabra, 2012. [Consulta: 24 octubre 2012].
* ↑ «Directori d'autors locals del districte de Sant Andreu». Biblioteca Pública Ignasi Iglésias, 2013. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ Redacció. «El 3r festival de true crime, Ceba Negra de Figueres, se celebrarà a primers de març» (en catalan), 14-12-2023. [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ «Enfoteu-vos-en!». Angle Editorial. Arxivat de l'original el 2013-03-04. [Consulta: 18 febrer 2013].
* ↑ «ResCATallats» (pdf). Angle Editorial. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Blog Comicaire, blog de l'autor
* Fitxa de Franchu, Tebeosfera
* "Hijos del Jueves" entrevista a Franchu, Tebeosfera
# Fàdia (dona de Marc Antoni)

Fàdia (en llatí Fadia) va ser una dama romana filla de Quint Fadi o Gai Fadi, que es va casar amb el futur triumvir Marc Antoni quan aquest encara era mot jove. Va tenir amb Marc Antoni diversos fills.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/143?rgn=full+text;view=image;q1=FadiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 133. ]
# Fàcies

Fàcies és un conjunt de roques amb característiques específiques, que pot ser qualsevol atribut observable de les roques (com ara el seu aspecte general, composició o condició de formació) i els canvis que es poden produir en aquests atributs en una àrea geogràfica. Una fàcies engloba totes les característiques d'una roca, incloses les seves característiques químiques, físiques i biològiques que la distingeixen de la roca adjacent.
El terme fàcies va ser encunyat pel geòleg suís Amanz Gressly el 1838 i va ser part de la seva important contribució a les bases de l'estratigrafia moderna, la qual va substituir les anteriors nocions de neptunisme.

## Referències

* ↑ Reading, H. G.. Sedimentary Environments and Facies. Blackwell Scientific Publications, 1996. ISBN 0-632-03627-3.
* ↑ Parker, Sybil P. McGraw-Hill Concise Encyclopedia of Science and Technology. McGraw-Hill, 1984, p. 705. ISBN 0-07-045482-5.
* ↑ Cross, T. A.; Homewood, P. W. «Amanz Gressly's role in founding modern stratigraphy». Geological Society of America Bulletin. Geological Society of America, vol. 109, 12, 1997, pàg. 1617–1630. DOI: 10.1130/0016-7606(1997)109<1617:agsrif>2.3.co;2.
# Freguesia de Montemor-o-Velho

Montemor-o-Velho és una freguesia portuguesa del municipi de Montemor-o-Velho, amb 24,82 km² d'àrea i 2,853 habitants (2001). Densitat: 114,9 hab/km².

## Patrimoni

* Església de Nossa Senhora dos Anjos, claustre de Diogo de Azambuja
* Castell de Montemor-o-Velho, i Església de Santa Maria da Alcáçova
* Presa de Regadiu del Poço de Cal
* Capella de la Misericórdia de Montemor-o-Velho
* Teatre Ester de Carvalho o Antic Teatre Infante D. Manuel
* Església de São Martinho (Montemor-o-Velho) o Església Matriu de Montemor-o-Velho
* Solar dels Alarcões
# Galeries romanes del carrer de la Plata

Les galeries romanes del carrer de la Plata o criptopòrtic del carrer de la Plata (abans termes dels Augustals, termes romanes d'Olisipo, termes romanes de Lisboa, i termes romanes del carrer de la Plata), són una estructura arquitectònica que hi ha al subsol del carrer de la Plata (antic carrer Bell de la Reina) i del carrer de la Concepció, i s'estenen fins al carrer del Comerç, a la Baixa de Lisboa.
Aquesta estructura es considera hui un criptopòrtic, una gran plataforma artificial anivellada, sobre la qual es construïren diversos edificis, com a suport per la poca consistència dels sòls d'aquesta zona. Primitivament seria un vast complex de galeries del qual es desconeix la dimensió total. La construcció data de l'època de l'ocupació romana, durant el govern de l'emperador August, entre els segles I ae i I de.
Les galeries contenen corredors porticats, paral·lels uns als altres, amb prop de 3 m d'alçada per 2 a 3 m d'amplària, les parets tenen voltes amb arcs circulars.

## El descobriment

El criptopòrtic es va descobrir al 1770, quan Manuel José Rierol construïa un edifici en el carrer de la Plata (en els números 57 a 63).
S'hi va trobar una làpida consagrada a Asclepi, dipositada hui en el Museu Arqueològic.
La inscripció de la làpida, amb dimensions de 0,72 m per 0,74 m, és la següent:
    «Consagrada a Asclepi. Els augustals Marc Afrani Euporió i Luci Fabi Dafne van oferir aquest monument en donació al municipi.»

## Obertura al públic

Una volta a l'any, normalment en setembre, l'aigua que inunda les galeries la retiren els bombers municipals per permetre la visita en grup, gratuïta, durant tres dies, guiada per tècnics del Museu de la Ciutat. L'entrada se'n situa al carrer de la Concepció. L'obertura de les galeries al públic es realitza des del 1986. Des del 1906 només se'n permetien visites de periodistes i investigadores.

## Vegeu també

* Criptopòrtic de Coïmbra, situat a l'antiga ciutat romana d'Emini (hui Coïmbra).

## Referències

* ↑ «Lisboa antes de D. Afonso Henriques (entre outros títulos - colectânea)» (PDF) p. 90, 91, 26-04-1920. [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ Fabião, Carlos. «Penélope - Fazer e desfazer a história» (PDF) (en portugués) p. 150, 151, 01-05-1994. [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ «As Termas Romanas da Rua da Prata em Lisboa (conclusão)» (PDF) (en portugués) p. 393 a 401. [Consulta: 21 setembre 2009].
* ↑ As Termas Romanas da Rua da Prata. Lisboa: Câmara Municipal de Lisboa, 1977.
* ↑ "Termas Romanas da Rua da Prata abrem ao público" Revista Municipal. - Lisboa. - S. 2, nº 16 (2º trim. 1986), pág. 62.

## Enllaços externs

* Reportatge del W360.PT: Galeries Romanes del Carrer de la Plata, un dels secrets més enigmàtics de Lisboa.
# Fugàlia

Fugàlia o Regifugium (en llatí Fugalia, 'la festa de la fugida' o Regifugium 'la fugida del rei') era una festa celebrada cada any a l'antiga Roma el dia 24 de febrer, en commemoració, segons Ovidi, de la fugida de Tarquini el Superb.
Aquell dia el rex sacrorum oficiava un sacrifici al Comitium, i després del sacrifici fugia precipitadament del lloc, segons explica Plutarc. Sembla clar que representava una fugida simbòlica, però no se sap segur de què es fugia. Tant Ovidi com Sext Pompeu Fest expliquen que commemora l'expulsió de Tarquini, però alguns autors moderns consideren que la cerimònia, en el seu origen la celebrava el propi rei i que representava una purificació de la ciutat. La víctima sacrificada hauria estat el boc expiatori contaminat amb tota la culpa i l'oficiant, el rei potser, havia de fugir ràpidament d'aquella ignomínia. Plutarc diu que el rex sacrorum feia algunes funcions religioses durant l'antiga monarquia, però no tenia cap paper ni civil ni militar. Estava obligat a fer un sacrifici públic el 24 de febrer i una vegada celebrat, fugia ràpidament per deixar al rei que reunís els comicis i exercís de monarca.

## Referències

* ↑ Ovidi. Fastos, II, 685
* 1 2 Plutarc. Αίτια Ρωμαϊκά - Quaestiones Romanae, 63
* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, s.v. Fugalia
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Smith, William (ed.). «». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 2 juny 2022].
# Gamalama

El Gamalama és un estratovolcà de forma gairebé cònica que s'eleva fins als 1.715 msnm i comprèn tota l'illa de Ternate, al nord de l'arxipèlag de les Moluques, Indonèsia. L'illa es troba a la costa occidental de l'illa Halmahera.
El 1513 els portuguesos van ser els primers europeus a arribar a Ternate. El 1605 l'illa fou conquerida pels holandesos. L'illa va ser un important centre del comerç de les espècies, motiu pel qual hi ha nombroses descripcions de les erupcions del Gamalama. Es coneixen al voltant de 60 períodes eruptius en el període comprès entre el 1510 i el 2008.
Se sap que el 1775 hi va haver una erupció que va provocar la mort d'aproximadament 1.300 persones, algunes d'elles provocades per onades piroclàstiques que van acompanyar la formació d'un maar al nord de l'illa. L'erupció del febrer de 1840 va anar acompanyada d'un terratrèmol que va destruir o danyar greument nombrosos edificis de l'illa.
El 4 de desembre de 2011 el Gamalama va entrar en erupció i va expulsar material que es va elevar uns 2.000 metres. Milers de residents a la propera ciutat de Ternate es van veure obligar a fugir per culpa de les partícules de cendra i pols que van caure sobre la ciutat. A finals de desembre d'aquell any havien mort 4 persones i hi havia desenes de ferits pels corrents de fang anomenats lahars.
El setembre del 2012 hi hagué noves erupcions, i el 18 de desembre de 2014 es van dipositar cinc centímetres de cendres a la pista de l'aeroport de Babullah a Ternate, cosa que obligà al tancament de l'aeroport.

## Referències

* 1 2 «Gamalama», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. [Consulta: 13 desembre 2006].
* ↑ "Mountains of the Indonesian Archipelago" Listed as Pulau Ternate. Peaklist.org. Retrieved 2012-01-22.
* ↑ «Eruption of the Gamalama volcano», 07-12-2011. Arxivat de l'original el 7 de febrer 2020. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ Gamalama a The Significant Volcanic Eruption Database, NOAA (consultat el 17 de febrer de 2013).
* ↑ Eintrag a The Significant Earthquake Database, NOAA (consultat el 17 de febrer de 2013).
* ↑ «Thousands flee as Indonesian volcano erupts», 05-12-2011.
* ↑ «Most Popular E-mail Newsletter». USA Today, 28-12-2011.
* ↑ «Indonesia's Mount Gamalama erupts spewing ash and lava». BBC News, 17-09-2012.
* ↑ «Babullah Airport Shut as Mount Gamalama Erupts». , 19-12-2014.
# Geoxus michaelseni

Geoxus michaelseni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al sud de l'Argentina i Xile. El pelatge, curt i espès, és fosc i una mica més clar a la panxa. Els seus hàbitats naturals són els boscos andinopatagons i la selva valdiviana. Fins a la dècada del 2010 se'l considerà una subespècie de G. valdivianus, que viu més al nord.

## Referències

* ↑ Teta, P. V. «Relaciones filogenéticas de la tribu Abrotrichini (Rodentia, Cricetidae): análisis separados y combinados de evidencias morfológicas y moleculares» (en castellà).
# Funció de Horn

En la teoria de les funcions especials en les matemàtiques, les funcions de Horn (que duen el nom del matemàtic alemany Jakob Horn) són les 34 diferents funcions hipergeomètriques d'ordre 2 (que per exemple amb dues variables independents), enumerades per Horn (1931) (i corregides per Borngässer (1933)). Estan llistades a (Erdélyi 1953, section 5.7.1). B. C. Carlson va revelar un problema amb l'esquema de classificació de les funcions de Horn.

## Referències

* ↑ 'Profile: Bille C. Carlson' in Digital Library of Mathematical Functions. National Institute of Standards and Technology.
* ↑ Carlson, B. C. «The need for a new classification of double hypergeometric series». Proc. Amer. Math. Soc., 56, 1976, pàg. 221–224. DOI: 10.1090/s0002-9939-1976-0402138-8.

## Bibliografia

* Borngässer, Ludwig. Über hypergeometrische funkionen zweier Veränderlichen. Darmstadt, 1933.
* Erdélyi, Arthur; Magnus, Wilhelm; Oberhettinger, Fritz; Tricomi, Francesco G. Higher transcendental functions. Vol I. McGraw-Hill Book Company, Inc., New York-Toronto-London, 1953.
* Horn, J. «Hypergeometrische Funktionen zweier Veränderlichen». Mathematische Annalen, 105, 1, 1935, p. 381–407. DOI: 10.1007/BF01455825.
* J. Horn Math. Ann. 111, 637 (1933)
* Srivastava, H. M.; Karlsson, Per W. Multiple Gaussian hypergeometric series. Chichester: Ellis Horwood Ltd., 1985. ISBN 978-0-85312-602-7.
# Gambusia sexradiata

Gambusia sexradiata és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Belize, Guatemala i Mèxic.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ «Gambusia sexradiata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Ed. EDIPUCRS, Porto Alegre, Brasil. Any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Gambusia wrayi

Gambusia wrayi és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Jamaica.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ «Gambusia wrayi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Ed. EDIPUCRS, Porto Alegre, Brasil. Any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Geranoaetus

Geranoaetus és un gènere d'ocells rapinyaires de la família dels accipítrids propis de la zona Neotropical.

## Taxonomia

Si bé s'ha considerat monospecífic, avui la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) considera que aquest gènere està format per tres espècies:
* aligot cuablanc (Geranoaetus albicaudatus).
* àguila pitnegra (Geranoaetus melanoleucus).
* aligot tricolor (Geranoaetus polyosoma).

## Referències

* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 284. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Gerard Appiani d'Aragona de Còrsega

Gerard Appiani d'Aragona de Còrsega (1461-Florència 1502) fou fill de Jaume III Appiani d'Aragona. Va rebre les senyories de Valle i Montioni el22 de març de 1474 conjuntament amb son germà Belisari Appiani d'Aragona. El 1477 fou senyor de Brando i Erbalunga (a Còrsega) fins al 1479. El 1482 la noblesa de Còrsega va fer una crida a Jaume IV Appiani d'Aragona per intervenir a l'illa i aquest hi va enviar a son germà Gerard Appiani d'Aragona que fou elegit comte sobirà de Còrsega el juny de 1483 després d'una "consulta" dels nobles corsos a Lago Benedetto, però fou expulsat pels genovesos el mes de juliol.
Fou comte de Montagnano o Montagnana, i senyor de Casacalenda, Ripabottoni, Matrice, Sant'Angelo Limosano, Campolieto, Lupara, Provvidenti i Limosano des del 1477, feus comprats a la càmera regia de Nàpols, després d'haver retornat a la corona napolitana a la mort del darrer comte Giacomo di Montagnano. Els seus feus, tots a la regió de Molise, foren confiscats el 1494 per haver participat en la conjura dels barons contra el rei.
Va morir el 1502 i va deixar les seves dos senyories de Valle i Montioni al seu germà Belisari. El 1482 es va casar amb Lucrècia Pico, filla de Gianfrancesco Pico, senyor de la Mirandola i comte de Concòrdia, que va morir un any després que Gerard.
# Geocronita

La geocronita és un mineral de plom, antimoni, arsènic i sofre, químicament és un sulfur de plom (II), d'antimoni (III) i d'arseni (III), de fórmula Pb$_{14}$(Sb,As)₆S$_{23}$, de color gris plom pàl·lid, una duresa de 2,5, una densitat de 6,44-6,46 g/cm³, cristal·litza en el sistema monoclínic, pseudo-ortoròmbic. El seu nom està format pels mots geo-, forma prefixada del mot grec γῆ, "terra" i crono, i del nom del déu de la mitologia grega Cronos, Χρόνος, identificat amb el déu romà Saturn que era el nom que donaven els alquimistes al plom.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la geocronita pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoita, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaite, cuproneyita, jordanita, kirkiita, tsugaruita, pillaita, zinkenita, scainiita, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaita, eskimoita, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaita, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Referències

* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Geocronite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 4 abril 2012].