OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pachyurus schomburgkii

Pachyurus schomburgkii és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Ús comercial

És important com a aliment a nivell local.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Casatti, L., 2003. Sciaenidae (Drums or croakers). p. 599-602. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Dahl, G., 1971. Los peces del norte de Colombia. Instituto de Desarrollo de los Recursos Naturales Renovables, Bogotà (INDERENA). i-xvii, 1-391 p.
* ↑ Eigenmann, R.S., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Mem. Carneg. Mus. 5:578 p.
* ↑ Mago, F., 1970. Lista de los peces de Venezuela. Ministerio de Agricultura y Cría, Oficina Nacional de Pesca, Caracas.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* ↑ Ruddle, K. i R. Chesterfield, 1977. Education for traditional food procurement in the Orinoco Delta. University of California Press/Ibero-Americana:53, Berkeley, 173 p.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Antonio Pascual Galmés

Antonio Pascual Galmés (Petra, 20 de setembre de 1917 - Palma, 2 d'abril de 2005) va ser un militar mallorquí.

## Biografia

Fill d'un militar originari de Búger, va ingressar a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo el 20 de gener de 1936, i en començar la guerra civil espanyola es va unir al bàndol revoltat amb la graduació d'alferes provisional. En acabar la guerra continuà la carrera militar, ingressant en 1940 a l'Acadèmia General Militar, i el 1941 fou destinat com a capità al Grup de Forces Regulars Arcila n.9
El 1945 va ascendir a comandant al Grup de Forces Regulars "Llano Amarillo" n. 7. En 1967 va ascendir a coronel i nomenat governador militar d'Albacete. Entre 1968 i 1973 a ser coronel-cap del Terç de la Legió Espanyola “Gran Capitán", 1a de la Legió.
En 1973 va ser ascendit a general de brigada, assumint la segona prefectura de la Comandància General de Melilla, segon cap del Sector del Sàhara Espanyol, segon subinspector de Tropes de Canàries i governador militar de Santa Cruz de Tenerife. El 27 de febrer de 1977 va ser nomenat governador militar de Barcelona i el febrer de 1978 va substituir Jaime Milans del Bosch y Ussía com a cap de la Divisió Cuirassada Brunete.
El 18 de maig de 1979, junt amb altres generals, fou ascendit a tinent general de forma poc ortodoxa per Manuel Gutiérrez Mellado i va ser nomenat capità general de la VI Regió Militar (Burgos), que deixà en 1980 quan fou nomenat cap de la IV Regió Militar (Barcelona). Durant el seu mandat a Catalunya es va produir el cop d'estat del 23 de febrer de 1981, i malgrat la seva amistat amb el general Alfonso Armada Comyn, es va posar de part del comandament reglamentari.
El febrer de 1981 va substituir al tinent general Milans del Bosch al capdavant de la III Regió Militar, però el desembre de 1981 fou nomenat capità general de les Illes Balears. En març de 1983 deixà el càrrec i passà a la reserva.

## Referències

* ↑ Esquela mortuòria al diari ABC, 5 d'abril de 2005
* ↑ Pascual Galmés, capitán general de Baleares a Apóstol y Civilizador
* ↑ Antonio Pascual Galmes Arxivat 2021-01-24 a Wayback Machine., elespiadigital.com
* ↑ El general Pascual Galmes, nuevo jefe de la división Brunete, El País, 18 de febrer de 1978
* ↑ Los herederos de Franco (IV) - de 1980 a 1990 Arxivat 2018-04-09 a Wayback Machine. a ejercitos.org
* ↑ Pascual Galmes: "Milans me pregunto si estaba de acuerdo con la "solución Armada", El País, 16 d'agost de 1981
* ↑ Relevos militares tras el asalto al Congreso, ABC, 26 de febrer de 1981
* ↑ El teniente general Juan Vicente Izquierdo, probable capitán general de Burgos, El País, 3 de març de 1983
# Niederhasli

Niederhasli és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), situat al districte de Dielsdorf.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Plectorhinchus gaterinoides

Plectorhinchus gaterinoides és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Nova Caledònia, les Illes Ryukyu i Palau.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# President de São Tomé i Príncipe

El President de São Tomé i Príncipe és el Cap d'Estat de São Tomé i Príncipe. El càrrec fou creat en 1975.

## Presidents de São Tomé i Príncipe (1975–present)

Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncipe/Partit Socialdemòcrata (MLSTP/PSD)  Acció Democràtica Independent (ADI)  Moviment Democràtic de les Forces pel Canvi - Partit Liberal (MDFM – PL)
| № | Nom (naixement-mort) | Mandat | Mandat | Partit |
| 1 | Manuel Pinto da Costa (1937–) | 12 de juliol de 1975 | 4 de març de 1991 | MLSTP/PSD |
| — | Leonel Mário d'Alva (1935–) President interí | 4 de març de 1991 | 3 d'abril de 1991 | MLSTP/PSD |
| 2 | Miguel Trovoada (1936–) | 3 d'abril de 1991 | 15 d'agost 1995 | Independent / ADI |
| — | Manuel Quintas de Almeida (1957–2006) | 15 d'agost 1995 | 21 d'agost 1995 | Militar |
| (2) | Miguel Trovoada (1936–) | 21 d'agost 1995 | 3 de setembre de 2001 | ADI |
| 3 | Fradique de Menezes (1942–) | 3 de setembre de 2001 | 16 de juliol de 2003 | MDFM – PL |
| — | Fernando "Cobo" Pereira (1963–) | 16 de juliol de 2003 | 23 de juliol de 2003 | Militar |
| (3) | Fradique de Menezes (1942–) | 23 de juliol de 2003 | 3 de setembre de 2011 | MDFM – PL |
| (1) | Manuel Pinto da Costa (1937–) | 3 de setembre de 2011 | 3 de setembre de 2016 | Independent |
| 4 | Evaristo Carvalho (1942–) | 3 de setembre de 2016 | en el càrrec | ADI |

## Referències

* 1 2 Deposat en un cop d'estat
* ↑ Nomenat Cap de la Junta de Salvació Nacional
* ↑ En qualitat de Cap de la Junta Militar de Salvació Nacional

## Enllaços externs

* World Statesmen - São Tomé and Príncipe
# Portabella

Portabella és el nom dels següents personatges:
* Jordi Portabella i Calvete (Barcelona, 1961), polític català, president del grup municipal a l'ajuntament de Barcelona d'ERC
* Pere Portabella i Ràfols (Figueres 1929), director, guionista i productor de cinema català
* Josep Pratdesaba i Portabella (Vic, 1870 – 1967), astrònom i científic vigatà
* Roser Bofill Portabella (Barcelona, 1931), periodista catalana, directora de la revista El Ciervo i Foc Nou.
# Portabilitat

La portabilitat és un dels conceptes clau en la programació d'alt nivell.
Es defineix com la capacitat d'un programari per executar-se en diferents plataformes, el codi font del programari és capaç de reutilitzar-se en lloc de crear-se un nou codi quan el programari passa d'una plataforma a una altra. Com més gran és la portabilitat, menys dependent és el programari respecte a la plataforma.
El prerequisit per la portabilitat és l'abstracció generalitzada entre l'aplicació lògica i les interfícies del sistema. Quan un programari es pot compilar en diverses plataformes (x86, IA64, amd64, etc.), es diu que és multiplataforma. Aquesta característica és important per reduir costos quan es vol fer una mateixa aplicació.
En alguns casos, el programari és "independent" de la plataforma i pot executar-se en diverses plataformes sense necessitat de ser compilat específicament per cadascuna d'elles, a aquest tipus de programari se l'anomena "interpretat". Un "intèrpret" tradueix (pròpiament interpreta) les instruccions en temps d'execució perquè siguin enteses per diferents plataformes.

## Notes

* ↑ (Nota: la portabilitat no té relació directa amb el codi font d'una aplicació i, per això, tampoc té relació directa amb la seva reutilització. En canvi, la portabilitat es refereix exclusivament a la propietat que posseeix un programari de ser executat en diferents plataformes o sistemes operatius. D'aquesta manera, si un determinat programari compilat pogués ser executat en qualsevol sistema operatiu, es diria que és 100% portable. Aquest és el nucli del concepte de portabilitat. En aquest sentit, l'afirmació precedent: "el codi font del programari és capaç de reutilitzar-se en lloc de crear-se un nou codi quan el programari passa d'una plataforma a una altra", té com a supòsit erroni que es té accés al codi font, el qual podria reutilitzar-se (com és l'objectiu dels dissenyadors dels llenguatges amb codis que corren sobre màquines virtuals, com és el cas de Java i la família DOT NET). Això és incorrecte: la portabilitat és un concepte que es refereix exclusivament a la relació programari-plataforma).

## Bibliografia

* Diccionario de Informática. "Portabilidad". Pàgina 254. Editorial Cultural. 1999. Madrid, Espanya. ISBN 84-8055-256-5
* Mooney (1997). "Bringing Portability to the Software Process Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine." (PDF). Universitat de Virgínia de l'Oest. Departament d'Estadística i Informàtica. Consultat el 17 de març del 2008.
* Garey (2007), "Software Portability: Weighing Options, Making Choices", The CPA Journal 77(11): 3

## Vegeu també

* Interoperativitat
Viccionari
# Portabandera del Rei d'Aragó

El Portabandera del Rei d'Aragó o Alferes era un càrrec de la màxima dignitat a la Corona d'Aragó i era l'encarregat de portar i custodiar la Senyera Reial del Rei d'Aragó durant les campanyes militars.

## Història

El segle xii a la cort catalanoaragonesa va aparèixer el càrrec de senyaler reial amb les funcions tant de cap de la guàrdia personal del sobirà com de portabandera de l'estendard reial al camp de batalla. En ocasions cerimonials també s'ocupava de presentar solemnement l'espasa del rei. Aquesta dignitat era molt similar a la de l'alférez mayor del reino, el càrrec homòleg a la corona castellana.
Però amb el temps va perdre atribucions i dignitat, fins al punt que a la baixa edat mitjana només desenvolupava la funció de banderer reial.

### Llista de portabanderes coneguts

Entre 1162 i 1196 foren alferes Ximeno d'Atrosilla, Gonçalbo Copelino, Sancho Ramírez, Artal II d'Alagón, Tarino i Portolés. El 1229 ho era Pero Cornel III.

## Orígens llegendaris

Les Cròniques de l'edat moderna recullen dues versions de la llegenda històrica entorn del Portabandera del Rei d'Aragó i la Senyera Reial. La llegenda explica que el rei Alfons II d'Aragó, fill de Ramon Berenguer IV de Barcelona i de Peronella d'Aragó, decidí canviar les armes dels reis d'Aragó i adoptar les armes comtals del seu pare, els Quatre Pals, convertint-la en la Senyera Reial del Rei d'Aragó. Davant d'aquest canvi, l'aristocràcia militar aragonesa li reclamà que, ja que adoptava el senyal dels comtes de Barcelona, els reservés el privilegi de ser els seus portabanderes. El rei Alfons II d'Aragó acceptà i a partir d'aleshores el càrrec de Portabandera del Rei d'Aragó estigué reservat a l'aristocràcia militar aragonesa. L'altra versió de la llegenda afirma que el canvi de les armes dels reis d'Aragó i el privilegi de ser portabandera ja ho pactaren el comte Ramon Berenguer IV de Barcelona i el rei Ramir II d'Aragó en tractar-se els capítols matrimonials del comte de Barcelona i la reina Peronella d'Aragó.

## Vegeu també

* Senyera Reial

## Referències

* 1 2 3 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 991, entrada: "senyaler". ISBN 84-297-3521-6.

## Bibliografia

* Crònica de Sant Joan de la Penya
* Histories e conquestes dels Reys de Arago e Comtes de Barcelona
* Sánchez Casabón, Ana Isabel «Los cargos de mayordomo, senescal y dapifer en el reinado de Alfonso II de Aragón». Aragón en la Edad Media, Nº 8, 1989, pàg. 599-610. ISSN: 0213-2486. (castellà)
# Polisoma

Un polisoma o poliribosoma és un conjunt de ribosomes associats a una molècula de ARN per realitzar la traducció simultània d'una mateixa proteïna.
Els ARN missatgers de cèl·lules procariotes i eucariotes poden ser traduïts simultàniament per molts ribosomes. Una vegada que el ribosoma s'allunya d'un lloc d'iniciació, un altre pot unir-se al ARNm i iniciar la síntesi d'una nova cadena polipeptídica. Així els ARNm són normalment traduïts per una sèrie de ribosomes, separats entre ells per aproximadament 100-200 nucleòtids; els impediments estérics impossibiliten que es trobin més a prop. Per tant, malgrat traduir la mateixa seqüència, cada ribosoma es troba sintetitzant un punt diferent de la proteïna.
Podem trobar els polisomes en tres estats: lliures, units al citoesquelet o units a una membrana.

## Referències

* ↑ . Marbán. ISBN 9788471018113.

## Enllaços externs

* Theoretical and experimental structure of polysome
# Postres de músic

Les postres de músic o grana de capellà són unes darreries tradicionals molt simples, consistents a un grapat de fruita seca variada, típicament ametlla marcona i allargada, avellana i pinyons, sovint acompanyat d'un gotet de moscatell. De vegades pot contenir altres fruites seques i fins i tot hi ha versions que inclouen Fruita dessecada, com panses, albercocs o figues. La presentació usual sol ser en un plat de postres, amb el got al mig i els diferents tipus de fruita seca al voltant, separats per tipus. El moscatell es pot substituir per vi ranci o vi dolç.
A algunes comarques catalanes existeix una coca dolça que, segons on, pot anomenar-se coca de músic, postres de músic, nyoca o grana de capellà. Es tracta d'una coca de llauna tradicional que conté fruita seca i que està coberta de fruita seca i sucre.

## Origen

Un possible origen d'aquestes postres i del seu nom és, segons la cultura popular, que això és el que se solia oferir als músics de carrer que animaven els pobles. Un altre diferent però no excloent és que això és el que menjaven els músics i en general la gent del món de l'espectacle (cantants, actors, etc.) al teatre mateix, just abans de sortir o potser als entreactes o entre dues aparicions a l'escenari, ja que no tenien temps de menjar tot el sopar a casa i havia de ser alguna cosa frugal, que es pogués menjar de peu o a l'escalfament o darrers assajos i sense tacar-se la roba ni el maquillatge.

## Preparacions similars

A Provença (Occitània) el dia de Nadal és típic menjar el que anomenen "13 postres", que consisteix a posar sobre la taula tretze coses diferents, la majoria tipus de fruita seca, encara que hi ha també fruita fresca i altres coses. Aquí, però, cada tipus de fruita seca compta com unes postres diferents.
A la cuina del Magrib és molt habitual comptar amb plates de fruita seca diversa, de vegades compostes amb només fruita dessecada.
Existeixen al mercat bossetes d'aperitius, popularment conegudes com a "barreja", amb fruits secs salats variats, que se solen menjar entre hores o a l'aperitiu. Aquest però, solen contenir pipes de girasol i blat de moro torrat i salat (quicos), que no són presents a les postres de músic. A més, per raons d'unificació de gustos a nivell mundial i de majors marges de beneficis, cada cop és més habitual que continguin altres productes com cacauets amb closca, coco assecat, fruita confitada i trossejada, etc.

## Literatura

Postres de músic és també un recull de contes breus de Jesús M. Tibau i Tarragó, que va guanyar la XXXIX edició del Premi Marian Vayreda de la Ciutat d'Olot. http://www.escriptors.cat/autors/tibaujm/obra.php?id_publi=7873 Arxivat 2009-10-30 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Tretze dessèrts

## Referències

* 1 2 3 4 5 Les postres i els pastissos de l'àvia, pàg. 213, Jaume Fàbrega, Cossetània Edicions, 2005, ISBN 8497910915
* ↑ , Oficina de Turisme de Catalunya
* ↑ ISBN 84-9787-151-0
* ↑ Ajuntament d'Olot
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Posició de Trendelenburg

A la posició de Trendelenburg, el cos està en decúbit supí però sobre un pla inclinat de 15-30 graus amb els peus elevats per sobre del cap. De la mateixa manera, la posició inversa de Trendelenburg col·loca el cap per sobre dels peus en la mateixa inclinació.
La posició de Trendelenburg s'utilitza en cirurgia, especialment de l'abdomen i el sistema genitourinari. Permet un millor accés als òrgans pelvians ja que la gravetat allunya els òrgans intraabdominals de la pelvis. L'evidència no admet el seu ús en xoc hipovolèmic, amb la preocupació per els efectes negatius sobre els pulmons i el cervell.
La posició fou nomenada pel cirurgià alemany Friedrich Trendelenburg (1844–1924).

## Referències

* ↑ Ostrow, CL «Use of the Trendelenburg position by critical care nurses: Trendelenburg survey». American Journal of Critical Care, 6, 3, 01-05-1997, pàg. 172–6. DOI: 10.4037/ajcc1997.6.3.172. PMID: 9131195.
* ↑ Johnson, S; Henderson, SO «Myth: the Trendelenburg position improves circulation in cases of shock». Canadian Journal of Emergency Medicine, 6, 1, 2004, pàg. 48–9. DOI: 10.1017/s1481803500008915. PMID: 17433146.
* ↑ Enersen, Ole Daniel. «Trendelenburg's position». Whonamedit.com. [Consulta: 4 març 2009].
# Posició genupectoral

La posició genupectoral és una posició usada en diverses situacions mèdiques, com ara examen i cirurgia ginecològiques, cirurgia de la columna lumbar, algun procediment de reparació de fístula vesicovaginal, en el cas de prolapse del cordó fins que es pugui produir el lliurament, i l'administració d'ènemes.

## Referències

* 1 2 Kelly, Howard A.; Broe6del, Max; Burnam, Curtis F. Diseases of the kidneys, ureters and bladder, with special reference to the diseases of women. Nova York, London: D Appleton and company, 1922.
* ↑ Benzel, Edward C.. Spine Surgery 2-Vol Set E-Book: Techniques, Complication Avoidance, and Management (Expert Consult - Online) (en anglès). Elsevier Health Sciences, 2012, p. 509. ISBN 1455723320.
* ↑ Adams, James G.. Emergency Medicine E-Book: Clinical Essentials (Expert Consult -- Online) (en anglès). Elsevier Health Sciences, 2012, p. 179. ISBN 1455733946.
* ↑ Tatford, E. P. W.. Problems in Gynaecology (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012. ISBN 9789400941250.
* ↑ «Administration of Rectal Suppositories or Enemas». Latest FDA Medication Alert. Institute for Safe Medication Practices. [Consulta: 15 juny 2019].
* ↑ «Enema Administration». Study – Flashcards. Quizlet. [Consulta: 15 juny 2019].
# Polide

Polide o també Poliïd (en llatí Polyidus, en grec antic Πολύειδος, Πολύϊδος, Πολυί̈δας, Πολυείδης, encara que la forma més habitual és Πολύϊδος) fou un poeta ditiràmbic grec del període on el ditirambe era més freqüent a Atenes, on va néixer.
També era hàbil com a pintor, i va ser contemporani de Filoxè de Citera, Timoteu i Telestes, a l'entorn de l'any 400 aC. De la seva vida gairebé no es coneix res, però un dels seus alumnes Pilotes, va vèncer en un concurs a Timoteu, cosa de la que Polide se'n vanagloriava. Ateneu de Nàucratis diu que a aquest poeta se li recriminava que havia conquerit els llorers més per decisió del poble que per la qualitat de les seves obres. Segons Plutarc, Polide va superar a Timoteu en algunes variacions musicals complexes que es van introduir a les obres teatrals en aquella època, molt sovint atacades pels seus contemporanis.
Una de les seves obres, titulada ́Ατλας, (Atlas), convertia a l'heroi en un pastor libi a qui Perseu transformava en pedra mostrant-li el cap de la Medusa, un exemple de la manca d'idealització de l'art i de la concepció poètica de la mitologia pròpia dels poetes ditiràmbics.
A la Poètica d'Aristòtil i ha una referència a un "Polide sofista" (Πολυείδου τοῦ σοφιστοῦ) i diu que posava l'acció de forma molt viva per a l'espectador. Sembla doncs que Polide era un sofista que a la vegada era poeta ditiràmbic, escriptor de tragèdies i pintor.

## Referències

* ↑ Polyidus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 467
# Polidamant de Farsàlia

Polidamant (grec antic: Πολυδάμας, Polydámas) fou tirà de Farsàlia elegit pels seus conciutadans cap a l'any 375 aC.
Polidamant va forçar una aliança amb Esparta, amb la qual la seva família tenia connexions d'hospitalitat (proxènia) de feia molt de temps, però finalment va signar un tractat amb Jàson de Feres que dominava tota Tessàlia excepte Farsàlia. Jàson tenia el suport d'Àlcetes I de l'Epir i de la Lliga Beòcia, especialment de Tebes i volia ser tagos de Tessàlia, càrrec que disposava d'un exèrcit mercenari de sis mil homes i altres sis mil cavallers i deu mil infants amb armadura lleugera. Les tribus veïnes li aportaven més soldats; entre les ambicions de Jàson hi havia la d'exercir una espècie d'hegemonia sobre Grècia. A més a més, la retirada dels deu mil i després la campanya d'Agesilau II a l'Àsia Menor li van obrir nous camps. Però per qualsevol iniciativa calia dominar Farsàlia i això ho volia aconseguir per la negociació i va organitzar una conferència cara a cara amb Polidamant al que va prometre la màxima posició a l'estat excepte la seva pròpia si es posava al seu costat. Polidamant va dir que ho volia consultar amb Esparta, la seva aliada, però Jàson el va amenaçar que si ho feia llençaria tota la seva força contra Farsàlia i Esparta no el podria defensar i finalment Polidamant va accedir. Uns mesos després, el 374 aC, Jàson va ser elegit tagos de Tessàlia i va assolir el comandament de totes les forces que aportaven les ciutats i tribus, i el tribut pagat pels pobles dominats.
Després de l'assassinat de Jàson l'any 370 aC van pujar al tron els seus germans Polifró i Polidor de Feres. El primer que va fer Polifró va ser matar Polidamant i altres vuit destacats ciutadans de Farsàlia, segons que explica Xenofont.

## Referències

* ↑ 2.Polydamas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 460