OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amaurí IV de Montfort

Amaurí IV de Montfort (?, 1192 - Òtranto, Pulla, 1242) fou un noble francès baró de Montfort.

## Orígens familiars

Era fill de Simó IV de Montfort i d'Alícia de Montmorency.

## Biografia

Participà en la Croada albigesa sota els ordres del seu pare Simó IV de Montfort. En morir aquest al setge de Tolosa n'heretà la baronia de Montfort i els territoris conquerits durant la croada albigesa: el vescomtat de Carcassona, el vescomtat de Besiers, el vescomtat d'Albi i el comtat de Tolosa.
El nou papa de Roma Honori III havia convençut els francesos del nord d'implicar-se més en la croada i el rei va manar al seu fill Lluís de fer una incursió a Marmanda, que estava assetjant Amaurí, i posar setge a la ciutat de Tolosa el 1219, però Lluís acabà retornant a casa seva.
Incapaç de conservar els seus dominis, cedí els seus drets al rei Lluís VIII de França (1224) a canvi del títol de comte per a la seva terra de Montfort-l'Amaury. El 1230 esdevingué Gran conestable de França de resultes del seu oncle Mateu II de Montmorency i posteriorment s'uní a la Sisena Croada, on caigué presoner en el moment del desastre de Gaza. Captiu a Babilònia, fou alliberat el 1241 i, el mateix any, morí quan tornava del Llevant mediterrani.

## Notes

* ↑ La GEC l'anomena Amalric, traduint-ne el nom a un equivalent similar en català. També el xifra com el sisè del seu nom, en lloc de quart del seu llinatge.
* ↑ Enumerat incorrectament com a Amaurí VI, barrejant en la numeració els barons de Montfort amb els comtes d'Évreux. Vegeu «Llista de barons de Montfort».

## Referències

* ↑ «Amaurí IV de Montfort». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Etude Sur la Vie Et Le Regne de Louis Viii (1187-1226) (en francès). Slatkine, 1975, p.198.
* ↑ Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 21. ISBN 84-297-3521-6.

## Vegeu també

* Llista de barons de Montfort
* Llista de vescomtes de Carcassona
Amaurí IV de Montfort Llinatge de Montfort Naixement: 1192 Mort: 1242 :
| Precedit per: Simó IV de Montfort (pare) | Baró de Montfort (Llista de barons de Montfort) (1218-1241) | Succeït per: Joan I de Montfort (fill) |
| Precedit per: Simó IV de Montfort (pare) | Vescomte de Carcassona Vescomte de Besiers Vescomte d'Albi (Llista de vescomtes de Carcassona Llista de vescomtes de Besiers Llista de vescomtes d'Albi) (1218) | — Territori perdut: — cedí els drets al rei Lluís VIII de França (1218) |
# Tètric

Tètric és el nom dels següents personatges:
* Tètric I o Gai Pesuvi Tètric, emperador romà
* Tètric II o Gai Pesuvi Pivès Tètric, emperador romà
# Mauvesin (Gers)

* Per a altres significats, vegeu «cantó de Mauvesin».
Mauvesin (occità) o Mauvezin (francès) és un comú francès al departament del Gers (regió d'Occitània).
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.866 | 1.857 | 1.756 | 1.705 | 1.671 | 1.642 | 1.755 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Yvon Montané | PS |

## Personatges il·lustres

* Sal·lusti de Bartas hi és enterrat

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# Tètol marbrenc

El tètol marbrenc (Limosa fedoa) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que en estiu habita aiguamolls i àrees negades a la zona de les grans planures, del sud del Canadà i el nord dels Estats Units. En hivern viu principalment en ambdues costes dels Estats Units i Mèxic.

## Referències

* ↑ Tetol marbrenc a CERCATERM Rev. 05/03/2012
# Martí Joan de Galba

Martí Joan de Galba (? - 1490) fou considerat, segons deia el colofó de l'obra, el coautor de la famosa novel·la cavalleresca valenciana Tirant lo Blanc, i es pensà que va ajudar Joanot Martorell, l'autor principal de l'obra, a acabar-la. En realitat, però, Galba era només un prestador de diners i no era cap literat. En tot cas, ell es va quedar una còpia del Tirant lo Blanc per satisfer un deute que Joanot Martorell no havia cancel·lat a benefici seu un cop es va morir.
Avui, gairebé tots els estudiosos del tema han abandonat aquesta idea, i hi ha qui pensa que el qui pot haver modificat el manuscrit de Joanot Martorell hagués pogut ser Joan Roís de Corella.

## Referències

* ↑ «Martí Joan de Galba». enciclopèdia.cat. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «Marti Joan de Galba» (en castellà). Alianza Editorial. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ Guia, Josep «L'autoria del «Tirant»: de Martorell a Corella». Serra d'Or 434, 56-59, 01-01-1996.
# Tõnu Kaljuste

Tõnu Kaljuste (Tallinn, 28 d'agost de 1953) és un director d'orquestra estonià.
Nascut a Tallinn, Kaljuste és el fill de Heino Kaljuste (1925–1989), director d'orquestra estonià i de la periodista de ràdio Lia Kaljuste. Tõnu va cantar en els cors del seu pare quan era nen i es va graduar a la Tallinna Muusikakeskkool el 1971. Es va graduar al Conservatori de Tallinn el 1976 i va estudiar amb Jüri Variste i Roman Matsov i va continuar com a postgrau al Conservatori de Leningrad fins al 1978.
Kaljuste va assumir el paper del seu pare com a líder del cor de cambra Ellerhein el 1974, un conjunt que va realitzar obres corals que van des de la música renaixentista fins a la música d'avantguarda contemporània. Va ser professor de direcció coral al Conservatori de Tallinn entre 1978 i 1980 i va guanyar el premi al millor director del Concurs Internacional de Corals Béla Bartók de 1980. Amb el suport financer del govern estonià, Kaljuste va convertir el cor de cambra d'Ellerhein en un conjunt de temps complet i el va canviar el nom al de Cor de Cambra Filharmònica d'Estònia el 1981. Kaljuste també va dirigir l'Òpera Nacional d'Estònia entre 1978 i 1995.
Després de la independència d'Estònia el 1991, es van aixecar moltes de les barreres d'interpretació i gravació internacionals, i Kaljuste es va fer conegut pels seus enregistraments en ECM Records dels treballs de compositors estonians com Veljo Tormis, Erkki-Sven Tüür, Heino Eller i Arvo Pärt. El 1993 va formar l'Orquestra de Cambra de Tallinn; va ser també el principal director del cor de ràdio suec entre el 1994 i el 2000, així com del coral de cambra dels Països Baixos (1998-2000).
A més de compositors estonians, Kaljuste també ha gravat obres de Beethoven, Penderecki, Alfred Schnittke, Rakhmàninov, Mozart, Serguei Tanéiev, Vivaldi i altres.
El 2014, Kaljuste va ser elegit pel món estonià com el segon estonià més destacat d'aquell any, darrere d'Arvo Pärt.
El 1980 es va casar amb l'actriu Ülle Kaljuste (nascuda Side); la parella es va divorciar més tard.
El 2019, Tõnu Kaljuste va rebre el premi Internacional de Música Clàssica (ICMA) en la categoria de música contemporània en un acte de gala a Lucerna, Suïssa. Kaljuste va rebre el premi per la seva gravació de les quatre simfonies d'Arvo Pärt amb l'Orquestra Filharmònica de Wrocław de NFM (ECM).

## Discografia

* Arvo Pärt: The Symphonies (ECM, 2018)
* Heino Eller: Neenia (ECM, 2001)
* Alfred Schnittke: Psalms of repentance (ECM, 1999)
* Ignis (ECM, 1998) (Amb Paul Giger)
* Arvo Pärt: Kanon Pokajanen (ECM, 1998)
* Arvo Pärt: Litany (ECM, 1996)
* Arvo Pärt: Te Deum (ECM, 1993)
* Veljo Tormis: Forgotten peoples (ECM, 1992)

## Referències

* ↑ «Top 12 most outstanding Estonians in the world 2014». Estonian World, 01-02-2015 [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ Postimees : Tõnu Kaljuste hülgas Ülle, kosis Kadri. 10 de setembre de 2010. Obtingut el 21 de novembre de 2016.
* ↑ «Tõnu Kaljuste to receive a prestigious award for his recording of Pärt’s symphonies» (en anglès). Arvo Pärt Centre. [Consulta: 28 maig 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Pàgina d'artista de registres ECM
# Martí Llauradó

Martí Llauradó és el nom dels següents personatges:
* Martí Llauradó i Mariscot (Barcelona, 1903 - 1957), escultor noucentista català
* Martí Llauradó i Torné (Barcelona, 8 de gener de 1947), cantautor català membre del grup Els Setze Jutges
# María Ángeles Martínez Esplá

María Ángeles Martínez Esplá (Alacant, 23 de gener de 1951) és política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IV Legislatura.
Ha treballat com a administrativa. Vinculada al món de l'ensenyament, fou membre directiu de la Confederació Valenciana de Pares d'Alumnes i ha format part tant del Consell Escolar Valencià com del Consell Escolar Espanyol. Membre d'Esquerra Unida del País Valencià en forma part de la Coordinadora d'Àrea Local d'Alacant.
En 1994 fou nomenada regidora de l'ajuntament d'Alacant en substitució d'Antonio Botella. Alhora fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995. De 1995 a 1999 ha format part de les comissions parlamentàries de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, d'Educació i Cultura, de Sanitat i Consum, de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear i de la Comissió especial per a l'estudi dels programes de cooperació i solidaritat amb el Tercer Món.
A les eleccions a les Corts Valencianes de 2015 va formar part de la llista conjunta Acord Ciutadà, si bé que en un lloc simbòlic.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.350. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ «Llista a les Corts Valencianes 2015 d'EUPV». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 29 juny 2015].
# Els Banys de Sant Vicenç

Els Banys de Sant Vicenç és un nucli de població del municipi del Pont de Bar (Alt Urgell). Als Banys de Sant Vicenç hi vivien 7 persones l'any 2007. Està compost pel balneari, que dona nom al poble, la caseria i la capella, a la vorera dreta del Segre. El balneari va ser construït al segle xix a l'indret d'un antic hospital o hostal de traginers.
El lloc és esmentat des del segle x i des del 1775 que ha estat regentat ininterrompudament per la família Pal. Les aigües són sulfurades càlciques i silicatades, brollen a 42 °C i són molt indicades per a combatre el reumatisme i les malalties de la pell, leucorrees, endometritis i cloranèmies. Al costat del balneari hi ha la capella de la Mare de Déu del Remei.

## Història

A mitjans del segle xix es transforma en hotel balneari un antic hospital (Hostal de traginers). Vers el 1890 s'aixeca el nou edifici proper al vell. Es conreen els jardins i s'arreglen les fonts. L'edifici més nou s'està deteriorant des del 1939. Actualment s'ha tornat a l'establiment original i s'han ampliat algunes dependències. L'edifici de l'ampliació és fora d'ús. Al costat del balneari es va instal·lar a començaments de segle la capella de la Mare de Déu del Remei.

## Descripció

Un conjunt de diversos edificis al peu de la carretera construïts en el desnivell cap al riu. El més antic era l'edifici de l'hospital, amb 4 plantes i algunes dependències en plantes inferiors. L'edifici nou, d'arquitectura vuitcentista, és un bon exemple d'implantació en el terreny, amb 4 plantes per damunt i 4 per sota el nivell de la carretera. Una encertada composició de forats i una galeria correguda donen un aspecte auster i compacte a l'edifici, molt deteriorat, en estat de defient conservació.

## Capella de Sant Vicenç

Edifici religiós d'una nau rectangular, coberta en part amb volta de canó i creueria. A l'exterior coberta a dues aigües i amb teules. Construcció rústega amb pedres sense fer filades.

## Referències

* ↑ «Ajuntament del Pont de Bar: Entitats que el formen». Municat.cat. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ «Balneari Sant Vicenç: El balneari de l'Alt Urgell i la Cerdanya». Viure als Pirineus nº 109, 01-03-2011. [Consulta: 18 maig 2012].
* ↑ «El Pont de Bar: Els Banys de Sant Vicenç». GGCC. L'Enciclopèdia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 16 maig 2012].
* 1 2 «Banys de Sant Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ «Capella de Sant Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 maig 2012].
# Uromys neobritannicus

Uromys neobritannicus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de l'illa de Nova Bretanya (Papua Nova Guinea), on viu a altituds d'entre 30 i 500 msnm. El seu hàbitat natural són les selves pluvials. Està amenaçat per la desforestació i la caça. El seu nom específic, neobritannicus, significa 'neobritànic' en llatí.

## Referències

* ↑ Helgen, K.; Leary, T.; Wright, D. Uromys neobritannicus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 10 desembre 2017.
* ↑ Entrada «Uromys» d'Animalia (en anglès).
# Barbacoll de pit rovellat

El barbacoll de pit rovellat (Nonnula rubecula) és una espècie d'ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita la selva humida localment al sud de Veneçuela, sud-oest de Surinam, nord-est del Perú, oest i sud-est del Brasil, el Paraguai i nord-est de l'Argentina.
# Crocidura dhofarensis

Crocidura dhofarensis és una espècie de mamífer pertanyent a la família de les musaranyes (Soricidae). que es troba a Oman.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gerrie, R.; Kennerley, R. (2016). "Crocidura dhofarensis." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Montesquiu de Lauragués

Montesquiu de Lauragués (occità Montesquieu-Lauragais) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 2 setembre 2010].
# Corning (Nova York)

Corning és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 10.842 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Corning tenia 10.842 habitants, 4.996 habitatges, i 2.667 famílies. La densitat de població era de 1.346 habitants per km².
Dels 4.996 habitatges en un 26,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,6% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 46,6% no eren unitats familiars. En el 40,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.780 $ i la renda mediana per família de 46.674 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.805 $ mentre que les dones 27.489 $. La renda per capita de la població era de 22.056 $. Entorn del 9,1% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Corning». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Corning». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Turneaureïta

La turneaurïta és un mineral de la classe dels arsenats que pertany al grup de l'apatita. Va ser descoberta i anomenada l'any 1985 per Pete J. Dunn, Erich Ulrich Petersen i Donald Ralph Peacor en honor del Dr. Frederick Stewart Turneaure. Es troba classificada dins del grup de l'apatita. És el mineral anàleg de la clorapatita (en comptes de fòsfor presenta arsènic). També és anàleg de la hedifana (Ca$^{5+}$).

## Característiques

Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.
La localitat tipus és Långban, Filipstad, Värmland, Suècia.

## Referències

* ↑ «Turneaurita» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 abril 2015].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].
# Llac Jipe

El Llac Jipe, en anglès: Lake Jipe és un llac interterritorial situat entre les fronteres de Tanzània i Kenya. A la banda de Tanzània es troba a la regió del Kilimanjaro, mentre que a la banda de Kenya es troba al sud de la població de Nghonji. Aquest llac és alimentat principalment pel riu Lumi que davalla del Mont Kilimanjaro, i de torrents provinents de les Pare Mountains. La sortida d'aquest llac forma el riu Ruvu. El Tsavo West National Park protegeix part de la riba septentrional del llac mentre que la Mkomazi Game Reserve de Tanzània està propera. Aquest llac és conegut pels seus peixos endèmics, com també pels seus ocells, mamífers i planes d'aiguamoll.

## Geografia

Aquest llac és accessible per la carretera B1 des de Kifaru, a uns 40 km al sud de la població de Tanzània de Moshi. Jipe ocupa una superfície d'uns 30 km², hi ha l'embassament de Nyumba ya Mungu. La seva aigua només és potable si ha estat bullida i filtrada.

## Demografia

Unes 120.000 persones depenen del llac. S'hi pesca i s'hi practica l'agricultura i la ramaderia. S'aprofita per al regadiu.

## Referències

* 1 2 3 4 Ministry of Natural Resources and Tourism, Wildlife Division, The United Republic of Tanzania. «Lake Jipe Awareness Raising Strategy (2005 – 2007)». ramsar.org, 01-05-2004. [Consulta: 24 setembre 2011].
* ↑ Ndetei, Robert. «The role of wetlands in lake ecological functions and sustainable livelihoods in lake environment: A case study on cross border Lake Jipe - Kenya/Tanzania» p. 163. Kenya Wildlife Service. [Consulta: 6 octubre 2011].
* ↑ Briggs, Philip. Bradt Tanzania: With Zanzibar,m Pemba & Mafia. Bradt Travel Guides, 1 August 2006, p. 227–. ISBN 978-1-84162-153-1 [Consulta: 26 setembre 2011].
* ↑ Maltby, Edward. The wetlands handbook. John Wiley and Sons, 2009, p. 854–. ISBN 978-0-632-05255-4 [Consulta: 26 setembre 2011].
* ↑ Briggs, Philip. Northern Tanzania, 2nd: The Bradt Safari Guide with Kilimanjaro and Zanzibar. Bradt Travel Guides, 1 August 2009, p. 141–. ISBN 978-1-84162-292-7 [Consulta: 26 setembre 2011].
* ↑ «Taita Taveta District profile». Ministry of State for Development of Northern Kenya and Other Arid Lands. Arxivat de l'original el 2012-08-19. [Consulta: 18 juny 2015].
# Matinera capblanca septentrional

La matinera capblanca septentrional (Gampsorhynchus rufulus) és un ocell de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls, bambú i boscos de les muntanyes de l'est de l'Índia des de Nepal cap a l'est fins Arunachal Pradesh i cap al sud fins al nord de Bengala Occidental, sud-est de Bangladesh, Manipur i Nagaland, Myanmar i sud-oest de la Xina a l'oest i sud-est de Yunnan.

## Referències

* ↑ «Matinera capblanca septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Cyane Fossae

Cyane Fossae és un conducte al quadrangle Diacria de Mart. Es centra en 31,3 ° de latitud Nord i 121,2 ° de longitud Oest. Té una longitud de 913 quilòmetres i va rebre el nom d'un clàssic nom de característica albedo.
El terme "fossae" s'utilitza per indicar grans conductes quan s'utilitza la terminologia geogràfica relacionada amb Mart. Els conductes, de vegades també anomenats grabens, es formen quan l'estira de l'escorça fins a trencar-se, cosa que forma dos trencaments amb una secció mitjana que es mou cap avall, deixant escarpats penya-segats al llarg dels costats. De vegades, una línia de fosses es forma a mesura que els materials s'esfondren en un buit que es forma a partir de l'estirament.

## Referències

* ↑ "Cyane Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Mars Global Surveyor MOC2-620 Release
# Llengües andoque-urequena

Les llengües andoque–urequena és una família lingüística que consisteix en un parell de llengües, andoque i urequena. Marcelo Jolkesky va reconèixer per primera vegada l'estreta relació de l'urequena amb andoque.$^{:285}$
L'urequena (Uerequena, Arequena, Orelhudos) està actualment extingit i només es coneix per un manuscrit del segle xix del naturalista austríac Johann Natterer. Natterer va situar la localització dels urequena al riu Içá (o riu Putumayo).

## Referències

* ↑ Jolkesky, Marcelo Pinho De Valhery. 2016. Estudo arqueo-ecolinguístico das terras tropicais sul-americanas. Ph.D. dissertation, University of Brasília.
* ↑ Alem do Brazil - Johann Natterer e as coleções etnográficas da expedição austríaca de 1817 a 1835 ao Brasil.
* ↑ The Ethnographic Collection of Johann Natterer.
* ↑ Johann Natterer and the Amazonian languages.
# Llac Jassilkol

El llac Jassilkol, en kazakh vol dir llac blau, és un gran llac de la Província d'Almati al Kazakhstan. Està situat al centre de la mateixa vall a una altitud de 1.630 msnm, la seva profunditat és de 90 metres i una àrea de 100 hectàrees aproximadament. La seva aigua és molt freda. Aquest llac es va formar com a resultat d'un fort terratrèmol. El vessant dret es va ensorrar i va bloquejar el congost amb un poderós dic de runes de roca.

## Referències

* ↑ «Kazakhstan Travel Lloc web oficial de turisme de la República del Kazakhstan». Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 25 febrer 2016].
* 1 2 3 4 «Raft Service». Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 25 febrer 2016].
# Colomà de Stockerau

* Per a altres significats, vegeu «Colomà».
Colomà o Colman de Stockerau o de Melk (Irlanda, segona meitat del segle x - Stockerau, 1012) fou un religiós irlandès o escocès, mort a Àustria mentre viatjava com a pelegrí. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Colomà era un monjo originari d'Irlanda o Escòcia, potser d'una nissaga reial. Mentre feia un pelegrinatge a Jerusalem, en pasar per Stockerau, a uns vint kilòmetres de Viena, va ésser acusat d'ésser espia i fou detingut. Com que no parlava alemany, no es va poder defendre i fou penjat amb altres lladres, morint a la forca.

## Veneració

En 1015, les seves relíquies van ésser portades a Melk pel bisbe Megingar i a demanda del margraf Enric I d'Àustria. Immediatament, Colomà fou objecte d'un culte popular que s'estengué per tot Àustria, on moltes capelles i església li van ésser dedicades, Suàbia, Palatinat, Hongria i Baviera.
Una llegenda diu que el seu cos romangué incorrupte durant divuit mesos, sense que les bèsties s'hi apropessin. La mateixa bastida de la forca va arrelar i va florir-hi branques i fulles: una de les branques es conserva a l'altar major de l'església dels franciscans de Stockerau.
* Tomba del sant a l'abadia de Melk, amb la imatge a sobre.
* Fresc a Oberwölz, 1420, amb el sant a l'esquerra
* Vitrall modern
* Capella i tomba del sant a Melk

## Notes

* ↑ Hi havia conflictes fronterers entre Àustria i Bohèmia.

## Enllaços externs

* Saints of October 13: Coloman Arxivat 2007-08-12 a Wayback Machine.
* Patron Saints: Coloman Arxivat 2008-10-06 a Wayback Machine.