OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomakomai

Tomakomai (苫小牧市, Tomakomai-shi) és una ciutat i municipi de Hokkaido, al Japó. És la ciutat més poblada de la subprefectura d'Iburi. Tomakomai és la cinquena ciutat amb més població de Hokkaido.

## Geografia

Tomakomai es troba a la subprefectura d'Iburi, de la qual n'és la ciutat més poblada.

## Història

* 1873: Es funda l'aldea de Tomakomai.
* 1918: Tomakomai passa a ser un municipi amb l'estatus de poble.
* 1948: Tomakomai passa a tindre l'estatus de ciutat de Tomakomai.

## Política
### Assemblea municipal

La composició del ple municipal de Tomakomai és la següent:
| Partit | Partit | Regidors |
| Vent Verd | | 8 / 28 |
| Kōmeitō | KMT | 5 / 28 |
| Club Democràtic | | 5 / 28 |
| Fòrum Reformista | | 4 / 28 |
| Partit Comunista del Japó | PCJ | 3 / 28 |
| Assemblea Ciutadana | | 2 / 28 |
| Independents | | 1 / 28 |
| Escons vacants | | 0 / 28 |

### Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947.
| Període | Alcalde | Partit |
| 1948-1963 | Shōtarō Tanaka | Ind. |
| 1963-1983 | Genrō Ooizumi | Ind. |
| 1983-1987 | Minoru Itaya | PLD |
| 1987-2003 | Tadayuki Torigoe | PLD |
| 2003-2006 | Tadashi Sakurai | PLD |
| 2006- | Hirofumi Iwakura | PLD |

## Demografia

Degut a la seua proximitat a Sapporo i a la seua forta indústria, Tomakomai és la cinquena ciutat més poblada de Hokkaido i amb uns nivells poblacionals estables, que es mantenen relativament malgrat a la caiguda demogràfica del Japó i, en especial, de Hokkaido. No obstant això, des de mitjans de la dècada dels 2010, Tomakomai pateix un lleuger descens d'habitants, mínim si el comparem amb altres ciutats de l'illa com Asahikawa o Kushiro. El creixement demogràfic de Tomakomai és de rècord i va vindre impulsat per la indústria local. Al 1920 la ciutat comptava amb només 17.565 habitants i el 2010, any de màxima població, hi havien 173.406 habitants.
Evolució demogràfica :
| 1920 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 2000 | 2015 |
| 17.565 | 39.226 | 62.384 | 101.573 | 151.967 | 172.086 | 172.737 |

## Transport

* Nou Aeroport de Chitose: Construït l'any 1988, tot i que es diu Chitose, té part dels seus terrenys al terme de Tomakomai. Actualment a l'aeroport operen diverses aerolínies que volen a destins regionals, nacionals i internacionals.
* Port de Tomakomai: És un port de significativa importància a Hokkaido i al Japó. Serveix tant com per a transport de persones com per al de mercaderies, sent aquesta darrera la seua principal activitat. Existeix una terminal de ferris per al transport de passatgers.
* JR Hokkaidō: Per Tomakomai passen dues línies de la companyia de ferrocarrils de Hokkaido: la Línia Principal Muroran, la Línia Chitose i la Línia Principal Hidaka.

## Ciutats agermanades

* Hachiōji, Tòquio (Japó) (1973)
* Napier, Hawke's Bay, Nova Zelanda (1980)
* Nikkō, prefectura de Tochigi, Japó (1982)

## Referències

* 1 2 3 4 Independent de iure
# Tomaixivka

Tomaixivka (en ucraïnés: Томашівка) és un poble de la República de Crimea, a Ucraïna. Al moment de l'ocupació seguit per l'annexió il·legal per Rússia el 2014 tenia 172 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Toshi

* Per a altres significats, vegeu «TOSHI».
Toshimitsu Deyama (en japonès: 出山利三; Deyama Toshimitsu) (Tateyama, Chiba, Japó 10 d'octubre de 1965), més conegut com a Toshi, és un músic japonès que va saltar a la fama per ser un dels fundadors i cantant del grup de rock X Japan. Juntament amb en Yoshiki Hayashi van formar el que després seria un dels grups més influents al Japó. Encara que des dels inicis del grup en Toshi va estar sempre a l'ombra d'en Yoshiki, el Toshi era el membre que millor es portava amb els fans als concerts i sempre parlava amb ells, això va fer que guanyes cert respecte fins al 1997 quan per raons personals va decidir deixar el grup i va acabar amb la dissolució de X Japan. El 1992 va començar la seva carrera en solitari en què fins avui en dia continua llançant àlbums encara que amb un estil molt diferent al que va començar.

## Referències

* ↑ http://www.allmovie.com/cg/avg.dll?p=avg&sql=1:302203%5BEnllaç+no+actiu%5D X Japan (Best) a All Movie Guide
# Duc de Shelley

El duc de Shelley (Ketupa shelleyi; syn: Bubo shelleyi), és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida d'Àfrica Occidental, a Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, sud de Ghana i de Camerun, Gabon i nord de la República Democràtica del Congo. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el duc de Shelley com a pertanyent al gènere Bubo. Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc de Shelley. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.

## Referències

* ↑ «Duc de Shelley». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Shelley's Eagle-owl. Bubo shelleyi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Torrent de Can Coll

El torrent de Can Coll o torrent de Can Codina és un curs fluvial del terme de Cerdanyola del Vallès. Neix a prop del Turó de Can Coll (Collserola) i del mas del mateix nom i poc després rep les aigües del torrent de Can Cerdà. Després de passar per Can Codina el torrent de Can Coll i el torrent de Sant Iscle s'uneixen al torrent de Canaletes que aboca a la riera de Sant Cugat.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Hidrologia de l'espai agrícola de can Codina-can Canaletes [Consulta: 10 febrer 2024].
# Tordenc del Nepal

El tordenc del Nepal (Turdoides nipalensis) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita densa vegetació secundària i matolls a l'Himàlaia, a l'oest i centre del Nepal.

## Referències

* ↑ «Tordenc del Nepal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Eduardo Reyes Ortíz

Eduardo Reyes Ortiz (La Paz, 1907 - ?) fou un futbolista bolivià de la dècada de 1930.
Fou 1 cop internacional amb la selecció boliviana de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1930. Pel que fa a clubs, defensà els colors del The Strongest.

## Referències

* ↑ Eduardo Reyes Ortíz Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Eduardo Reyes Ortíz a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a worldfootball
# Eduardo Reyes Pino

Eduardo Reyes Pino (Còrdova, 25 de març de 1951) és un ebenista i activista polític en favor de la independència de Catalunya, diputat al Parlament de Catalunya en la XI Legislatura.

## Biografia

Nascut a Còrdova, va arribar a Barcelona amb nou anys. Va viure primer en una barraca, i després ja al barri de Collblanc, al districte de Les Corts. Sense cap estudi, va tenir oficis diversos, fins que finalment s'establí com a fuster ebenista. Entre el 2013 i el 2016 va presidir Súmate, una entitat independentista formada per castellanoparlants que reclama una Catalunya sobirana i social. Ocupà la sisena posició a la candidatura independentista Junts pel Sí per a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015. El 30 de març de 2016 Súmate va anunciar que Reyes havia dimitit com a president de l'entitat per poder dedicar-se plenament a les tasques parlamentàries.

## Referències

* ↑ «La Makientrevista. Avui amb Eduardo Reyes, president de Súmate». infomakis.com, 27-10-2014. Arxivat de l'original el 2015-07-21. [Consulta: 17 juliol 2015].
* ↑ «Eduardo Reyes, número 6 de la llista unitària». elsingular.cat, 17-07-2015. Arxivat de l'original el 2015-07-19. [Consulta: 17 juliol 2015].
* ↑ «Eduardo Reyes dimiteix de president de Súmate». VilaWeb, 30-03-2016. [Consulta: 30 març 2016].
# Tour de la Pharmacie Centrale

El Tour de la Pharmacie Centrale era una cursa ciclista per etapes que es disputa a Tunísia. Es disputaren tres edicions de 2006 a 2008 i va formar part del calendari de l'UCI Àfrica Tour a partir de 2007. El 2018 es va recuperar la cursa.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2006 | Hassan Ben Nasr | Thomas Rabou | Jean-Noël Wolf |
| 2007 | Hassan Ben Nasr | Aymen Brini | Matthias Sellnow |
| 2008 | Thomas Nosari | Hassan Ben Nasr | Eddy Lamoureux |
| 2009-2017 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2018 | Gaëtan Bille | Adrien Thomas | Stéphane Poulhiès |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Thuraya Al-Hafez

Thuraya Al-Hafez (àrab: ثريا الحافظ) (1911 - 2000) va ser una política siriana que va fer campanya contra el nicab i pels drets de les dones.
Després d'estudiar a Damasc, Thuraya es va convertir l'any 1928 en una de les primeres mestres de primària de Síria. El 1927, Thuraya va establir la Societat Damasquina Despertar de les Dones per promoure una intel·lectualitat femenina i es va convertir en una destacada activista pels drets de les dones a la dècada del 1930. El 1930 va establir l'Associació d'Alumnes de l'Escola de Dones per a dones amb estudis. El maig de 1942 va liderar una marxa de protesta d'un centenar de dones cap a la seu del govern a Damasc, on totes van aixecar el vel. Va fer un discurs argumentant que «el vel que portàvem mai no va ser esmentat al Llibre Sagrat de Déu ni per Mahoma». El 1947, es va convertir en instructora de literatura àrab a la prestigiosa escola Tajheez de Damasc.
El 1953, Thuraya es va convertir en la primera dona a presentar-se per un escó al parlament sirià. Tot i que posteriorment va ser derrotada, els seus esforços van ser passos significatius per assolir el seu objectiu d'elevar l'estatus de les dones al món àrab. Va afirmar que el vot en si va ser manipulat i que de fet havia aconseguit el 75% dels vots.
El marit de Thuraya, Munir al-Rayyes, era propietari del diari de Damasc Barada, per al qual Thuraya va començar a escriure el 1953. El mateix any, va obrir el seu propi saló literari i polític a Damasc, que estava obert a tots dos gèneres. El saló es va convocar a casa seva i va rebre el nom de Sukayna bint al-Hussein, la besnéta del profeta Mahoma, que va presidir el primer saló literari de la història musulmana.
Igual que el seu marit, Thuraya va donar suport a Gamal Abdel Nasser d'Egipte tant durant com després de la República Àrab Unida.

## Referències

* ↑ Moubayed, 2006, p. 435.
* ↑ Moubayad, 2010.
* ↑ Talhami, 2013.
* ↑ Moubayed, 2006, p. 498.

## Bibliografia

* Moubayed, Sami M. Steel and Silk: Men and Women who Shaped Syria 1900-2000 (en anglès). Seattle: Cune Press, 2006.
* Moubayad, Sami «Niqab Ban Unveils Syria's Secular Past» (en anglès). Asia Times Online, juliol 2010. Arxivat de l'original el 2010-10-05 [Consulta: 4 novembre 2023].
* Talhami, Ghada. Historical Dictionary of Women in the Middle East and North Africa (en anglès). Plymouth: Scarecrow, 2013.
# Día Sexto

David Saiz Moreno, més conegut pel nom artístic de Día Sexto, (València, 31 d'octubre de 1986) és un cantant de música rap en llengua castellana valencià. Des del 2015 integra la banda Sons of Aguirre amb el nom artístic de WillyLET.

## Biografia

En els seus primers anys, quan tot just tenia 10 anys, li encantava crear melodies i ritmes. Començà amb ritmes electrònics, que era el que més controlava. El seu nom artístic és un invent d'un dels seus companys de classe, que va treure del seu nom "David" la "V" i la "I" per crear el nombre romà VI. Més tard va donar el salt al rap, sempre amb corrents de rock, heavy i música clàssica. Ha interpretat cançons contra el feixisme, com ara «HSM (Haber Sime Muero)».

## Discografia

* 2006: Rap-Art
* 2008: 2.0.0.8
* 2009: Fibra Sensible
* 2010: R-Evolución
* 2011: El Secreto de Ki.En.Gi
* 2012: Tiempos de Cambio
* 2016: (amb Sons of Aguirre): Si es legal es ético, si no fuera ético, sería ilegal
* 2018: (amb Sons of Aguirre i Scila): Azul/Rojo

## Referències

* 1 2 3 «Día Sexto - Biografías» (en castellà). Hiphopxtreme.com, 05-08-2016. [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ «Biografía de Día Sexto» (en castellà). Google.com, 23-09-2015. [Consulta: 23 setembre 2015].
* ↑ G. Maldonado, Lorena. «El rap de los 'Sons of (Esperanza) Aguirre': "No soy racista, soy ordenado"» (en castellà). ElEspañol.com, 30-09-2016. [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ Sivianes Mendía, Miriam. «Día Sexto y sus comienzos» (en castellà). Hdehumanidades.wordpress.com, 25-09-2015. [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ «“No somos nazis, no. Lo dice Antena 3, lo dice La Razón”: el rap de Día Sexto sobre el Hogar Social Madrid» (en castellà). Público.es, 24-02-2017. [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ «Discografía de Día Sexto» (en castellà). DiaSexto.net, 23-09-2015. Arxivat de l'original el 2017-11-14. [Consulta: 23 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Día Sexto - Lloc web oficial
* Día Sexto a YouTube
# E Depois do Adeus

E Depois do Adeus (En català I després de l'adéu) fou l'entrada de Portugal al festival d'Eurovisió el 1974. Cantada per Paulo de Carvalho, va ser usada també com a senyal per a l'inici de la Revolució dels clavells aqueix mateix any.

## Referències

* ↑ Diggiloo Thrush. «1974 Portugal». [Consulta: 10 març 2007].
* ↑ O'Connor, John Kennedy. The Eurovision Song Contest: The Official History, 2005.
* ↑ Mangan, Des. This Is Sweden Calling, 2004.
# Tractat de Küčük Kaynardja

El Tractat de Küçük Kaynarca (turc: Küçük Kaynarca Antlaşması, també lletrejat Kuchuk Kainarji) va ser signat el 21 de juliol de 1774 a Küçük Kaynarca, Dobrudja (en l'actualitat, Kainardja a la Província de Silistra, Bulgària) entre l'Imperi Rus, representat pel mariscal de camp Piotr Rumiàntsev, i l'Imperi Otomà després de la derrota d'aquest últim en la Guerra russo-turca (1768-1774). Va ser negociat entre el 6 i el 17 de juliol de 1774 però signat el dia 21 per ser una data històrica pels russos. Tenia 28 articles. Es va signar al llogaret de Küçük Kaynarca, abans transliterat Küčük Kaynardja, al nord-est de Bulgària a 25 km al sud-est de Silistra. El nom del poble vol dir "Petita font calenta".

## Resultat

El tractat va ser, de lluny, el cop més humiliant per al que una vegada va ser poderós regne otomà. Els otomans van cedir a Rússia la part de la regió Yedisan entre els rius Dnièper i Bug Meridional. Aquest territori incloïa el port de Kherson i van proveir a l'Imperi Rus del seu primer accés directe al mar Negre. Així mateix, el tractat va atorgar a Rússia els ports de Crimea de Kerch i Enikale i la regió de Kabardino-Balkària al Caucas.
L'aspecte més significatiu del tractat per la història naval és que va donar a Rússia accés a ports d'aigües càlides i un passatge a través dels Dardanels
Els otomans també van perdre el Kanat de Crimea, de manera que es van veure forçats a concedir-li la independència. El kanat, tot i que nominalment independent, depenia de Rússia i va ser formalment annexat a l'Imperi Rus el 1783. El tractat també concedia a Rússia diversos ítems no-geogràfics. Així, va eliminar les restriccions sobre l'accés rus al Mar d'Azov (el Tractat de Belgrad de 1739 havia atorgat a Rússia territori adjacent al Mar d'Azov, però havia prohibit la fortificació de l'àrea o l'ús del mar per transport de mercaderies).
També va atorgar a Rússia alguns drets econòmics i polítics en l'Imperi Otomà, com ara permís als cristians ortodoxos otomans a navegar amb bandera de Rússia i proveir per a la construcció d'una església ortodoxa russa a Istanbul (que mai va ser construïda). D'altra banda, Rússia va interpretar el tractat com que li donava dret a protegir els cristians ortodoxos en l'Imperi, en particular fent servir aquesta prerrogativa en els principats Danubi de Moldàvia i Valàquia per intervenir durant el govern dels fanariotes i després de la Guerra d'independència de Grècia. Al seu torn, el tractat va concedir al Califa otomà el dret a protegir els musulmans a Rússia, com aquells que vivien a Crimea. Aquesta va ser la primera vegada que el poder del califa otomà va ser exercitat fora dels límits de l'Imperi Otomà i que van ser ratificats per una potència europea.

## Referències

* ↑ Lutfi Barkan, Ömer. Ord. Prof Ömer Lutfi Barkan'a armağan (en turc). Istanbul University, 1985, p. 48.
* ↑ Kırımlı, Hakan. National movements and national identity among the Crimean Tatars: (1905-1916) (en anglès). Brill, 1996, p. 1. ISBN 9004105093.
# Tractat de Limerick

El Tractat de Limerick (gaèlic irlandès Conradh Luimnigh) va ser un tractat de pau signat en 1691 a la ciutat de Limerick, Irlanda, que va posar fi a la guerra entre els guillemites (defensors de Guillem III d'Anglaterra, i els Jacobites, partidaris de la Dinastia Stuart. També va suposar la fi del segon setge de Limerick (1690-1691). Es creu que el tractat va ser signat sobre la Pedra del Tractat o Treaty Stone, que actualment pot contemplar-se en un pedestal al costat del riu Shannon i enfront del Castell del Rei Joan. Per aquest motiu Limerick és coneguda com la ciutat del tractat.

## Contingut del Tractat

El Tractat contenia dos tipus de clàusules: civils i militars, encara que més aviat pot parlar-se de dos tractats diferents, un de civil i un altre militar.

### Clàusules militars

En el tractat s'establien que els soldats l'exèrcit jacobita derrotat podien marxar a França a servir sota les ordres de Jaume II d'Anglaterra, en l'anomenada Bridaga Irlandesa. Uns 14.000 soldats jacobites van prendre aquesta opció i van viatjar a Cork, on es van embarcar amb destinació a França, molts d'ells acompanyats per les seves dones i fills.
Una altra opció per als soldats derrotats era unir-se al mateix exèrcit guillermita, opció que van adoptar uns 1.000 soldats. La resta (uns 2.000) van preferir tornar a casa.
Aquesta part del tractat estava composta per vint-i-nou clàusules, que van ser acordades entre el Tinent General Godert de Ginkell, Comandant en Cap de l'exèrcit anglès, i els Tinents Generals D'usson i de Tesse, Comandants en Cap de l'exèrcit irlandès.

### Clàusules civils

Aquestes clàusules tenien la finalitat de defensar els drets dels jacobites que van decidir quedar-se en Irlanda. El Tractat establia que les seves propietats no podien ser confiscades mentre juressin obediència a Guillem III d'Anglaterra, i que els nobles catòlics tenien permís per portar armes. No obstant això, les clàusules d'aquest tractat civil no van ser respectades pels guillermites per molt temps, hagut de sobretot a l'oposició del Parlament anglès. Des de 1695, una sèrie de dures lleis penals van començar a imposar-se als catòlics irlandesos.
Aquesta part del tractat contenia tretze articles, acordats entre Sir Charles Porter i Thomas Coningsby, Jutges d'Irlanda, i el Baró de Ginkle, Tinent General i Comandant en Cap de l'exèrcit anglès.

## Vegeu també

* Limerick
* Pedra del Tractat

## Referències

* ↑ University College Cork - The Treaty of Limerick, 1691
* ↑ «Limerick City: A Bit of History - The Treaty of Limerick». Arxivat de l'original el 2004-11-03. [Consulta: 18 juliol 2013].

## Enllaços externs

* BBC History: The Williamite Settlement
* History of the Treaty of Limerick 1691
* University College Cork - El Tractat de Limerick de 1691
* Limerick City: Una mica d'història - El Tractat de Limerick Arxivat 2004-11-03 a Wayback Machine.
# El Llomar

El Llomar és una masia de Malanyeu, municipi de La Nou de Berguedà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, coberta a doble vessant i amb el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. A redós de la masia hi ha una petita masoveria que segueix el mateix esquema i un seguit de construccions, pallisses, corrals, etc. El mur està totalment arrebossat i pintat. La part més interessant de la casa és la gran sala, que gairebé ocupa tot el primer pis de la masia.

## Història

Formant part de la parròquia de Sant Sadurní de Malanyeu, el Llomar, juntament amb tota la parròquia, formava part de la jurisdicció del monestir de Santa Maria de Ripoll. A partir de l'interessant arxiu familiar (pergamins des del segle xiii) es pot reconstruir la història familiar. La masia s'esmenta en el Fogatge de 1553, almenys el seu propietari així com altres familiars originaris de la casa: "Joan Casals, Pere Casals Batlle i Bartomeu Casals".

## Referències

* 1 2 3 4 «El Llomar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Tractat de Velasco

El Tractat de Velasco fou signat a la ciutat de Velasco, actualment Freeport (Texas), el 14 de maig de 1836, entre Mèxic i la nova República de Texas, després de la batalla de San Jacinto (21 d'abril). Els signataris foren el president interí de Texas, David G. Burnet, i el president mexicà Antonio López de Santa Anna, que havia estat fet presoner pels rebels texans.
López de Santa Anna, a canvi del seu alliberament i de la promesa que les tropes mexicanes en retirada no serien atacades, reconegué de facto la independència de Texas i es comprometé a no continuar la guerra. A més, es fixà el límit entre Texas y Mèxic en el Río Bravo (o Río Grande), tot renunciant a una franja de terreny mexicà entre aquest riu i el riu Nueces, situat més al nord.
Les tropes mexicanes es van retirar, però el seu govern es va negar a ratificar el tractat per considerar que, com a presoner, López de Santa Anna no tenia capacitat legal per signar-lo, i, per tant, no es van acceptar ni la independència de Texas ni la nova frontera del Río Bravo. En els anys següents, tropes mexicanes van penetrar en diverses ocasions a Texas, i van arribar dos cops fins a San Antonio, però se'n van haver de retirar cada cop i no van poder impedir la consolidació de la secessió d'aquest Estat. Per la seva banda, els texans no foren capaços de controlar la zona entre el Riu Nueces i el Río Bravo, de la que en reclamaven la sobirania. El conflicte va restar sense resoldre i fou la causa que, un cop incorporat l'Estat de Texas als Estats Units, es desencadenés una guerra entre aquest país i Mèxic que va acabar amb el Tractat de Guadalupe Hidalgo, en virtud del qual Mèxic va haver de cedir als Estats Units el territori en disputa i, a més a més, un territori que representava més de la meitat de tot el país: la totalitat dels actuals estats de Califòrnia, Arizona, Nevada i Utah, i part de Colorado, Nou Mèxic i Wyoming.

## Referències

* ↑ «The Treaties of Velasco» (en anglès). Texas State Library and Archives Commission. [Consulta: 28 agost 2021].
* 1 2 «Memoria Política de México». [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Memoria Política de México». [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «De cómo México perdió Texas porque su ejército se estaba echando la siesta: una deshonra en la memoria» (en castellà), 23-03-2017. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «El Tratado de Guadalupe Hidalgo» (en anglès), 13-10-2020. [Consulta: 4 abril 2021].

## Vegeu també

* Revolució texana

## Enllaços externs

* Text del Tractat de Velasco en castellà i en anglès.