OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El castell dels tres dragons

* Aquest article tracta sobre l'obre de teatre. Si cerqueu l'edifici modernista, vegeu «Castell dels Tres Dragons».
Lo castell dels tres dragons (El castell dels tres dragons, en català normatiu) és una gatada cavalleresca en dos actes i en vers, original de Frederic Soler, estrenada al teatre de l'Odèon de Barcelona, la nit del 28 d'abril de 1865.
L'any 1922, es va presentar al teatre Tívoli de Barcelona, una versió amb cantables, amb música d'Enric Morera i arranjaments de Francesc Pujols.
Esta repartit en dos actes.

## Repartiment de l'estrena

* Donya Sol: Francisca Soler
* Donya Flora: Fermina Vilches
* Manfred: Rosalia Pérez
* El baró: Ferran Puiguriguer
* Don Godofred: Joan Bertran
* Don Fradic: Josep Clucellas
* Don Gualtero: Francesc Puig
* Ganyota: Lleó Fontova
* Ignasi: Iscle Soler
* Cavaller primer: Soto
* Cavaller segon: Maleras
* Un moro: Janer
* Cavaller tercer: Bigorria
* Un xicot: ?
* Cuiners, moros, cavallers, dames, patges

## Edicions

* Singlots Poétichs ab ninots; 16. Barcelona, Imp. Narciso Ramirez, 1864
* La Escena catalana. Segona època; 394. Barcelona: Llibr. Bonavía, 1934
* Barcelona: Aymà, 1948
* Biblioteca Selecta; 118. Teatre; 11. Barcelona: Selecta, 1953
* Les Millors obres de la literatura catalana; 56. Barcelona: Edicions 62, 1981
* Biblioteca didàctica de literatura catalana; 32. Barcelona: Barcanova, 1993

## Enllaços externs

* El castell dels tres dragons, a la xarxa, Fullets de Teatre de la Biblioteca de Lletres/Universitat de Barcelona
* Argument d'El castell dels tres dragons (en castellà)
# El club de cuina

El club de cuina o El club de la cuina (originalment en danès, Madklubben) és un llargmetratge danès del 2020 dirigit per Barbara Topsøe-Rothenborg. S'ha doblat al català oriental per TV3 amb el títol d'El club de cuina, i al valencià per a À Punt amb el nom d'El club de la cuina.

## Acció

Tres amigues (Vanja, Marie i Berling), que es coneixen des de l'escola, fan un curs de cuina al sud d'Itàlia. La Marie se separa del seu marit la nit de Nadal, la Berling és l'eterna soltera que viu la vida, mentre que la Vanja viu en els records del seu difunt marit. Sens dubte, el viatge no serà el que esperaven, i les caloroses tardes del sud ofereixen coqueteig, gelosia i veritats que de sobte passen a ser sobre la taula. Enmig de la confusió, però, descobreixen que tenen molt més a oferir del que mai havien somiat i que mai és massa tard.

## Repartiment

* Kirsten Olesen
* Stina Ekblad
* Kirsten Lehfeldt
* Troels Lyby
* Mia Lyhne
* Rasmus Botoft

## Referències

* ↑ «El club de cuina». ésAdir. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ «El club de la cuina». À Punt. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Madklubben» (en danès). Filmdatabase. [Consulta: 28 desembre 2022].
# Elles també es deprimeixen

Elles també es deprimeixen (títol original en anglès Even Cowgirls Get the Blues) és una pel·lícula estatunidenca de 1993 dirigida per Gus Van Sant i interpretada per Uma Thurman; la banda sonora és de k.d. lang. Està dedicada a River Phoenix. El guió està basat en la novel·la homònima feminista de Tom Robbins (1976) qui, a més, fa la veu del narrador.
La pel·lícula es va rodar a l'estat d'Oregon, i va ser un fracàs tant comercial com de crítica. Va estar nominada als Premis Razzie a la pitjor actriu principal (Uma Thurman) i secundària (Sean Young).
Tracta temes com l'homosexualitat, les drogues, la religió i els drets dels animals.

## Argument

Sissy és una noia que ha nascut amb una mutació: els seus polzes són extraordinàriament grans, i li resulten molt útils en la seva afició per l'autoestop. En l'agència on treballa de model han de rodar un anunci d'un producte al ranxo de bellesa Rubber Rose, propietat de La Comtessa (John Hurt transvestit); aquesta està a punt de casar-se amb Julian, un mohawk.
Allà hi treballa un grup de cowgirls que creuen en l'amor lliure i l'ús de drogues; Sissy s'uneix a elles en la seva rebel·lió contra la seva cap, que les explota, i també estableix una relació romàntica amb Bonanza. S'amotinen, i al final hi arriba la policia per a desocupar el ranxo.

## Repartiment

* Uma Thurman: Sissy Hankshaw
* Lorraine Bracco: Delores Del Ruby
* Pat Morita: l'escletxa
* Angie Dickinson: Miss Adrian
* Keanu Reeves: Julian Gitche
* John Hurt: la Comtessa
* Rain Phoenix: Bonanza Jellybean
* Ed Begley Jr.: Rupert
* Sean Young: Marie Barth
* Crispin Glover: Howard Barth
* Roseanne Barr: Madame Zoe
* Heather Graham: cowgirl Heather
* Udo Kier: director de l'anunci
* Edward James Olmos: músic a la barbacoa (no surt als crèdits)
* River Phoenix: pelegrí (no surt als crèdits)
* Tom Robbins: narrador
* William S. Burroughs: ell mateix

## Banda sonora

L'àlbum va sortir al mercat el 2 de novembre de 1993, i van compondre'l k.d. lang i Ben Mink.

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir
* ↑ Dedicatòria de la pel·lícula, a l'IMDb (anglès)
* ↑ Article sobre el cinema de Gus Van Sant a Toma1 Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Nominacions a IMDb (anglès)
* ↑ Premis Razzie 1995 (anglès)
* ↑ «Even Cowgirls get the Blues». The New York Times.
* ↑ Even Cowgirls Get the Blues - Banda sonora original a Allmovie (anglès)

## Enllaços externs

* "How to Fix a Film at the Very Last Minute (or Even Later)" a The New York Times (anglès)
# Vedenó

Vedeno (en rus: Ведено) és un poble de Txetxènia, centre administratiu del Districte de Vedenski i situat un 55 km cap al sud-est de Grozni. L'any 2002 tenia 1.469 persones. La gorja de Vedeno és considerada un enclavament estratègic i simbòlic en les diferents guerres entre russos i txetxens, i ja al s.XIX fou el darrer lloc de resistència de l'Imam Xamil a la Guerra del Caucas. L'any 1965, al poble proper de Dixne-Vedeno, hi va néixer Xamil Bassàiev, un dels cabdills de la resistència txetxena durant les recents guerres txetxenes.
# Eddy Sánchez Iglesias

Demetrio Eduardo «Eddy» Sánchez Iglesias (Maracay, 1 de setembre de 1973) és un polític i economista espanyol.
Nascut l'1 de setembre de 1973 a la ciutat veneçolana de Maracay (Estat d'Aragua), fill de pare cubà i mare espanyola, es va traslladar als 14 anys a Espanya, on va ingressar en Comissions Obreres (CC.OO.). Va estudiar dret a la Universitat de Salamanca i es va llicenciar en Ciències Polítiques i Sociologia per la Universitat Complutense de Madrid (UCM).
Sánchez, que va treballar com a tècnic en l'Assemblea de Madrid i com a investigador associat del departament d'Economia Aplicada de la UCM, va ser triat coordinador d'Esquerra Unida Comunitat de Madrid (IU-CM) al desembre de 2012. Va dimitir com a coordinador d'IU-CM al desembre de 2014, després de la victòria de Tania Sánchez a les primàries per elegir un candidat de la formació aspirant a la presidència de la Comunitat de Madrid.
Es va convertir en diputat de la novena legislatura de l'Assemblea de Madrid el 19 de febrer de 2015, quan va cobrir l'escó vacant per renúncia de María Espinosa de la Llave.

## Referències

* 1 2 «Eddy Sánchez, nuevo coordinador de Izquierda Unida en Madrid». Nueva Tribuna, 02-12-2012 [Consulta: 30 gener 2019].
* 1 2 Marcos, José «IU elige a un activista de base como nuevo coordinador». El País, 02-12-2012.
* 1 2 «Eddy Sánchez, nuevo coordinador general de IU-CM en sustitución de Gregorio Gordo». eldiario.es, 02-12-2012 [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ «Eddy Sánchez entra como diputado en la Asamblea». Europa Press, 12-02-2015. [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ «Promesa o juramento ante el Pleno de la Asamblea, de fecha 19 de febrero de 2015, por el que adquiere la plena condición de Diputado de la Asamblea el Ilmo. Sr. D. Demetrio Eduardo Sánchez Iglesias, del Partido de Izquierda Unida-Los Verdes Comunidad de Madrid, en sustitución por renuncia de la Ilma. Sra. Dña. María Espinosa de la Llave y previa renuncia anticipada de Dña. Emilia Alonso Serrano». Boletín Oficial de la Asamblea de Madrid, 231, 26-02-2015, pàg. 27954. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 30 gener 2019]. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Drujba (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Drujba».
Drujba (en rus: Дружба) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 23 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Can Severiano Virella

Can Severiano Virella és un edifici de Sitges (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos, entre mitgeres, amb una torratxa a un dels cantons de la casa. L'edifici compta amb llenguatge neogòtic: merlets, trencaaigües i goterons. Ampli jardí posterior actualment modificat. També s'ha modificat la façana principal per a posar-hi locals comercials. A l'interior encara resten elements interessants originaris (llar de foc, vidrieres, escala, baranes…)

## Referències

* ↑ «Can Severiano Virella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Canal Olímpic (canal de televisió)

El Canal Olímpic fou un canal de televisió que va emetre durant quinze dies dedicat íntegrament a la cobertura dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 de Barcelona, a partir d'un acord firmat entre Televisió de Catalunya (TVC) i Televisió Espanyola (RTVE). Les emissions es van realitzar a la freqüència habitual del Canal 33, entre el 24 de juliol i el 9 d'agost del 1992, sent-ne el seu director Tatxo Benet.
Entre d'altres, es van emetre l'Informatiu Olímpic, en versions de matí, tarda i nit, Afany olímpic, Perfil de campions, Herois, Campions, Entrevistes a la Vila Olímpica, Els més grans moments dels Jocs, Rock and Jocs i L'elegància dels Jocs.

## Referències

* ↑ Avui-24/07/1992
* ↑ Avui-09/08/1992
* ↑ «Canal olímpic». Vídeos 3alacarta. TV3.
# Publi Terenci Varró

Publi Terenci Varró (en llatí Publius Terentius Varro) va ser un poeta romà força cèlebre, anomenat Varró Atací per distingir-lo de Varró Reatí, o Marc Terenci Varró. El seu malnom, Atací, derivava d'Atax, el riu de la Gàl·lia Narbonense, prop del qual havia nascut l'any 82 aC. Quan tenia 25 anys es va dedicar a l'estudi de la literatura grega. De la seva vida personal no se'n sap res més.

## Obra

De la seva obra resten considerables fragments encara que alguns són dubtosos per la dificultat de distingir entre els dos Varró, especialment quan només es menciona com a referència el cognom Varro o Terentius Varro.
Algunes obres seves van ser:
* Traducció de l'Argonautica, o Corpus Argonautarum, una traducció lliure i sembla que amb variants de l'obra d'Apol·loni Rodi
* Bellum Sequanicum, un poema heroic en almenys dos llibres sobre la guerra de Juli Cèsar contra Vercingetòrix.
* Chorographia s. Cosmographia, de vegades anomenat Varronis iter, que sembla una descripció geogràfica i astronòmica. L'obra va ser usada per Plini el Vell a la Naturalis Historia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1227.
* ↑ Adkins, Lesley; Adkins, Roy A. Handbook to Life in Ancient Rome (en anglès). Oxford University Press, 1998, p. 233. ISBN 0195123328.
# Pseudolabrus guentheri

Pseudolabrus guentheri és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes subtropicals de l'est d'Austràlia (des de Queensland fins a Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Quetotirials

Chaetothyriales és un ordre de fongs dins la classe Eurotiomycetes i dins del subfílum Pezizomycotina.

## Referències

* C.J. Alexopolous, Charles W. Mims, M. Blackwell, Introductory Mycology, 4th ed. (John Wiley and Sons, Hoboken NJ, 2004) ISBN 0-471-52229-5
# Quetschentaart

Quetschentaart és una especialitat de les postres populars de Luxemburg, és un pastís de fruita amb Zwetschgen o prunes. Tradicionalment, és un plat de temporada que se serveix a la tardor després de tenir-hi madurades les prunes locals al setembre.
La massa consta de farina, llevat, llet i mantega. S'amassa i es deixa reposar durant mitja hora. La base del motlle es banya amb ou amb sucre, es col·loca en una font de forn i es cobreix amb prunes sense ossos disposades en cercles. S'enforna a 180 C durant 45 minuts fins que estigui llest.

## Vegeu també

* Cuina de Luxemburg

## Referències

* ↑ «Quetschentaart». Mycitycuisine.org. Arxivat de l'original el 2015-10-08. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ «Quetschentaart» (en francès). Delhaize Food. [Consulta: 5 octubre 2015].
# Puig de Martines

El Puig de Martines és una muntanya de 590,3 m alt del terme comunal d'Estoer, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a la zona nord-oest del terme d'Estoer, en el camí d'Espirà de Conflent a Villerac. És al nord-est del Coll dels Grecs.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «63 - Estoer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Estoer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Puig de Martines en els ortofotomapes de l'IGN
# Cangur arborícola de Goodfellow

El cangur arborícola de Goodfellow (Dendrolagus goodfellowi) és una espècie de cangur arborícola, dins la família dels macropòdids.

## Distribució geogràfica

Aquesta espècie és nadiua de les selves pluvials de Nova Guinea i la frontera del centre d'Irian Jaya a Indonèsia.

## Estat de conservació

Segons la classificació de la UICN, és considerat una espècie amenaçada, a causa de la caça excessiva i la invasió del seu hàbitat pels humans.

## Referències

* ↑ Myers, P. «Macropodidae». Animal Diversity Web, 2001. [Consulta: 5 agost 2006].
* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 59-60. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Animal Info (1999-2005). Animal Info - Goodfellow's Tree Kangaroo. Consultat el 3 agost 2006.
* ↑ Leary, T.; Seri, L.; Wright, D.; Hamilton, S.; Helgen, K.; Singadan, R.; Menzies, J.; Allison, A.; James, R.; Dickman, C.; Aplin, K.; Flannery, T.; Martin, R.; Salas, L. Dendrolagus goodfellowi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
* ↑ Currumbin Wildlife Sanctuary (2006). Goodfellow's Tree-kangaroo - captive breeding program. Consultat el 3 agost 2006.

## Bibliografia

* Flannery, T. F.; 1995. The Mammals of New Guinea, 2a edició. Reed Books, Sydney, Austràlia.
* Groves, C. P.; 2005. Order Diprotodontia. A: D. E. Wilson i D. M. Reeder (eds), Mammal Species of the World, pàg. 43-70. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, Maryland, els Estats Units.

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Canal 2

* Per a altres significats, vegeu «Canal 2 Andalucía».
Canal 2 (també conegut com a TV-2) és un canal de televisió oberta salvadorenc, llançat el 30 de novembre de 1965. És propietat de Telecorporación Salvadorenca.

## Història

El 30 de novembre de 1965 Boris Eserski encapçala el grup d'empresaris que fonguin el Canal 2 de televisió, sobre la base de l'estació de ràdio Circuit YSR amb una transmissió en blanc i negre.
En els seus inicis, Canal 2 transmetia programes d'índole educatiu a nivell nacional, conformant així els inicis de la Televisió Educativa a El Salvador. En aquesta època, el Ministeri d'Educació va ser l'encarregat de la contractació d'un grup de mestres estrangers que impartien classes teòriques i pràctiques al personal que, més endavant, s'encarregaria de dirigir la Televisió Educativa propietat de l'Estat. Per a l'any de 1966, les telecomunicacions sofreixen un estancament i s'han de crear unions estratègiques entre Canal 2 i Canal 4, per a mantenir la programació a l'aire.
En la dècada dels anys vuitanta neix sota un mateix amo, Telecorporación Salvadorenca Canales 2, 4 i 6 (TCS), convertint-se la televisió privada salvadorenca en un monopoli. Encara que cada canal manejava el seu propi tipus de programació, els tres canals de televisió eren manejats sota una mateixa línia, alguna cosa que passava inadvertit per als televidents. TCS comptava amb una nova tecnologia que permetia veure les imatges a color i això posicionava al país dins dels més desenvolupats tecnològicament en l'àrea de les telecomunicacions a nivell centreamericà.
Als anys vuitanta, el monopoli de la televisió a El Salvador i el seu panorama va canviar com a producte de la guerra civil que el país va viure durant 12 anys, entre el 1980 i el 1992. La programació es va dedicar a evadir la realitat nacional que es vivia transmetent programes de diverses temàtiques com aventura, policíacs, texans, horror, llegendes, telenovel·les, etc., i tota la informació transmesa era estrictament monitoritzada per mantenir informat el públic sobre el que passava al camp de batalla a l'interior del país, ja que no es comptava amb un noticiero veraç que es dediqués a investigar i informar el que realment estava passant. Fins que el dia 2 de gener de 1995 neix el seu propi noticiari anomenat "Teledos", sent el reemplaçament de Teleprensa.

## Eslògans

| Període | Eslògan |
| 1977-1985 | Entreteniment periòdic |
| 1985-1994 / 2015-present | Somrigui, està amb el dos |
| 1995-2003 | Poder en programació |
| 2003-2015 | El canal de la nostra gent |

## Referències

* 1 2 Flores. «2. La Televisión». A: Medios de Comunicación en El Salvador, 2008, p. 45 y 46.
* ↑ Antonio Herrera Palacios. «Un breve recorrido por la televisión en El Salvador». .evistalatinacs.org, 1998. Arxivat de l'original el 2021-05-09. [Consulta: 9 setembre 2016].
# Campanya Internacional per l'Abolició de les Armes Nuclears

La Campanya Internacional per l'Abolició de les Armes Nuclears (en anglès: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons, abreviat ICAN), és una coalició de la societat civil internacional que treballa per promoure l'adherència i la total implementació del Tractat sobre la Prohibició de les Armes Nuclears. La campanya va ajudar a desenvolupar aquest Tractat. L'ICAN va sorgir el 2007, i està formada per 652 organitzacions i 107 països a data de 2022. L'últim a unir-se va ser Sierra Leone
Aquesta organització va rebre el Premi Nobel de la Pau de 2017 "per la seva feina en centrar l'atenció en les conseqüències humanitàries catastròfiques de tot ús de les armes nuclears i pels seus esforços innovadors per aconseguir la prohibició per tractat d'aquest tipus d'armes."

## Vegeu també

* Desarmament nuclear

## Referències

* ↑ «United Nations Conference to Negotiate a Legally Binding Instrument to Prohibit Nuclear Weapons, Leading Towards their Total Elimination, 27 April to 22 May 2015» (en anglès). Nacions Unides. [Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ «The Nobel Peace Prize 2017».

## Enllaços externs

* Campanya Internacional per l'Abolició de les Armes Nuclears - Lloc web oficial
# Cantó de Rambouillet

El cantó de Rambouillet és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Rambouillet. Des de 2015 té 36 municipis i el cap és Rambouillet.

## Municipis

* Ablis
* Allainville
* Auffargis
* Boinville-le-Gaillard
* La Boissière-École
* Bonnelles
* Les Bréviaires
* Bullion
* La Celle-les-Bordes
* Cernay-la-Ville
* Clairefontaine-en-Yvelines
* Émancé
* Les Essarts-le-Roi
* Gambaiseuil
* Gazeran
* Hermeray
* Longvilliers
* Mittainville
* Orcemont
* Orphin
* Orsonville
* Paray-Douaville
* Le Perray-en-Yvelines
* Poigny-la-Forêt
* Ponthévrard
* Prunay-en-Yvelines
* Raizeux
* Rambouillet
* Rochefort-en-Yvelines
* Saint-Arnoult-en-Yvelines
* Sainte-Mesme
* Saint-Hilarion
* Saint-Léger-en-Yvelines
* Saint-Martin-de-Bréthencourt
* Sonchamp
* Vieille-Église-en-Yvelines

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1959 | Raymond Patenôtre | radical |
| 1949-1961 | Jean Germain | RGR |
| 1961-1970 | M. Deloffre | RGR, després FGDS |
| 1970-1976 | M. Lévêque | Divers droite |
| 1976-1982 | Guy Mandalain | PS |
| 1982- | Christine Boutin | UDF, després UMP-PCD |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 25.030 | 33.517 | 40.395 | 46.511 | 49.838 | 53.667 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Capelleta de Sant Joan (Tortosa)

La capelleta de Sant Joan és una capelleta encastada en una façana de Tortosa (Baix Ebre) i inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capelleta és situada quasi al punt central superior de la planta baixa de la casa que es troba al número 75 del carrer Barcelona (eix principal dels ravals de Caputxins i de la Llet), a la façana que dona precisament en aquest carrer. El conjunt d'aquesta té una alçada d'uns 1,30 m per una amplada d'1 m, i es pot analitzar en funció de dos elements ben definits: per una part l'espai on es troba la imatge de Sant Joan, fornícula dibuixada a la seva part superior per un arc de mig punt i tancada per una porta de vidre (la imatge del sant és de petites dimensions i no presenta cap element formal a destacar: escultura de talla naturalista però de gran rigidesa), mentre que, l'emmarcament de la capelleta-fornícula, presenta una profusa ornamentació. Així, se situà dues quasi cornises de línies rectes, bastant similars. Ambdues, amb un registre horitzontal de motius de fulles entrecreuades, recolzant-se, a la part baixa de la cornisa, en unes petites mènsules, també esculpides, mentre que pels laterals verticals, lligant les dues quasi cornises, hi ha dues columnes, una per banda, amb basament, fust llis i capitell corinti. Aquesta capelleta no deixa d'ésser un cos estrany a la façana on es troba.

## Història

Aquesta capelleta de Sant Joan fou construïda després de la Guerra Civil, coincidint amb les primeres celebracions de les Festes Majors. Encara que la façana de la casa on es troba ha sofert modificacions, la capelleta no ha estat mai transformada.

## Referències

* 1 2 «Capelleta de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Cantons de l'Òlt

Els Cantons de l'Òlt fins a l'any 2015 eren 31 i s'agrupaven en 3 districtes:
L'any 2015 va entrar en vigor una redistribució cantonal i passaren a ser els 17 cantons següents:
Cahors-1, Cahors-2, Cahors-3, Causse et Bouriane, Causse et Vallées, Cère et Ségala, Figeac-1, Figeac-2, Gourdon, Gramat, Lacapelle-Marival, Luzech, Marches du Sud-Quercy, Martel, Puy-l'Évêque, Saint-Céré, i Souillac.

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-154 du 13 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Lot a Legifrance