OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bot dragó

Les competicions de bot dragó estan profundament arrelades a les mil·lenàries tradicions xineses, i originàriament se celebren el 5 dia del cinquè mes del calendari xinès, que correspon a juny.
Les curses de bots es realitzen en canoes de quasi 14 metres de longitud i es decoren amb el tradicional dragó asiàtic. S'organitzen equips, de 20 remadors. A més a més un encarregat del tambor —qui manté el ritme— i una altra persona que va a la part del darrere de l'embarcació i és l'encarregat de la direcció. Es competeix en trajectes de 250 o 500 metres.

## Origen

En el seu origen està la celebració de la mort del gran poeta i diplomàtic: Qu Yuan, qui va viure en el període dels Regnes Combatents del 475 aC a 221 aC.
Després d'haver recolzat un emperador d'un regne veí, com a conseller reial, Qu Yuan es va retirar a la seva terra natal, on es va suïcidar llençant-se al riu Iang-Tsé. Quan els vaixells que l'estaven rescatant s'aproximaven al cos, els remers vessaven boles d'arròs —Zongzi— per sadollar els monstres marins, al mateix temps que copejaven amb els rems per foragitar-los. El vaixell simbolitza el dragó que representa la virilitat, el vigor, la fertilitat; és un ésser benèfic.
Des d'aleshores aquestes festivitats han estat associades també a altres celebracions.

## Vegeu també

* Jocs Asiàtics

## Enllaços externs

* International Dragon Boat Federation (anglès)
* Dragon Boat Net (anglès)
* Dragon Boat construction (anglès) Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
* Finger Lakes Dragon Boat Festival Ithaca, New York (anglès)]
# Hetereleotris nebulofasciata

Hetereleotris nebulofasciata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Moçambic.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Semeke Khan

Semeke Khan (Shemiaka Khan) fou kan de l'Horda Mitjana Kazakh (Orta Zhuz).
L'Horda Mitjana es va fer independent de fet vers el 1715 i probablement des de llavors i en tot cas des de 1718 Semeke Khan, de filiació indeterminada, fou kan. Després de ser derrotats pels dzungars repetidament entre 1723 i 1727 es van establir entre els rius Ori i Ui, regions de les quals foren expulsats els baixkirs. La Gran Horda Kazakha es va establir al seu costat.
Els baixkirs expulsats es van aliar als cosacs de l'Ural i van ser una amenaça constant al flanc dels kazakhs. Això va incitar a l'Horda Mitjana, governada per Semeke Khan, i a la Gran, governada des de 1729 per Abilmambet Khan, a demanar la protecció de Rússia, i el 1733 el kan hauria fet submissió a l'emperadriu, però aquesta submissió no fou ben acceptada pel poble; una guerra contra els baixkirs, sense la direcció del kan va ser poc afortunada però en una segona part el mateix kan hi va participar amb els mateixos resultats.
Semeke era viu el 1733 quan va fer jurament de lleialtat a l'emperadriu però el 1734 quan li fou enviada la investidura pel governador rus Kirilof, ja no la va rebre i probablement va morir aquest any; en tot cas el 1737 quan el governador rus d'Orenburg va cridar al kan kazakh, ja només apareix Abilmambet Khan. Sembla clar doncs que Semeke (Shaimaka) havia mort després del 1733 i abans del 1737; Abilmambet Khan fou escollit al seu lloc reunint el govern de les dues hordes Gran i Mitjana que vivien de costat.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Tour de Flandes 2004

L'edició del 2004 de la clàssica ciclista Tour de Flandes es disputà el 4 d'abril del 2004. En una fuga que també incloïa Leif Hoste i Dave Bruylandts l'alemany del T-Mobile Steffen Wesemann va endur-se l'esprint per la victòria.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Steffen Wesemann | T-Mobile Team | 6h 39'00" |
| 2 | Leif Hoste | Lotto-Domo | m. t. |
| 3 | Dave Bruylandts | Chocolade Jacques-Wincor Nixdorf | m. t. |
| 4 | Léon van Bon | Lotto-Domo | + 28" |
| 5 | Erik Dekker | Rabobank | m. t. |
| 6 | Andreas Klier | T-Mobile Team | m. t. |
| 7 | Rolf Aldag | T-Mobile Team | + 1'09" |
| 8 | Frank Høj | Team CSC | + 1'16" |
| 9 | Paolo Bettini | Quick Step-Davitamon | m. t. |
| 10 | George Hincapie | US Postal | m. t. |

## Enllaços externs

* Lloc web de la cursa
# Àcid cròmic

El terme àcid cròmic normalment es fa servir per a una mescla feta afegint àcid sulfúric concentrat a un dicromat, el qual pot contenir una varietat de compostos, incloent el triòxid de crom sòlid. Aquest tipus d'àcid cròmic es pot usar com una mescla netejadora pels vidres. Àcid cròmic també es pot referir a l'espècie química molecular, H₂CrO₄ de la qual el triòxid és l'anhídrid. L'àcid cròmic presenta el crom en un estat d'oxidació de +6 (o VI). És un agent oxidant fort i corrosiu.

## Àcid cròmic molecular

L'àcid cròmic molecular, H₂CrO₄, té molt en comú amb l'àcid sulfúric, H₂SO₄. Els dos estan classificats com àcids forts, ja que només el primer protó es perd fàcilment.
    H₂CrO₄ [HCrO₄]$^−$ + H$^+$

## Àcid dicròmic

L'àcid dicròmic, H₂Cr₂O₇, és la forma completament protonada d'un ió dicromat i també es pot veure com el producte d'afegir triòxid de crom a àcid cròmic molecular.
    [Cr₂O₇]$^{2−}$ + 2H$^+$ H₂Cr₂O₇ H₂CrO₄ + CrO₃

## Seguretat

Els compostos de crom hexavalent són tòxics i carcinògens. Per aquesta raó a escala industrial no es fa servir l'oxidació de l'àcid cròmic.

## Referències

* Alcohols from Carbonyl Compounds: Oxidation-Reduction and Organometallic Compounds (PDF)

## Enllaços externs

* International Chemical Safety Card 1194
* «NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards #0138». National Institute for Occupational Safety and Health (NIOSH).
* IARC Monograph "Chromium and Chromium compounds"
# Mare de Déu dels Arcs de Claravalls

Mare de Déu dels Arcs de Claravalls és una ermita de Claravalls, al municipi de Tàrrega (Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Ermita d'una sola nau amb tres trams amb una estructura de coberta de dos vessants i uns murs disposats en fileres regulars. Al centre de la façana s'hi aixeca un campanar d'espadanya d'un forat amb una campana al centre. Just a sota s'obre un petit rosetó molt simple i en un nivell inferior s'obre la porta d'accés de mig punt rebaixat fet amb dovelles.
Interiorment l'ermita és coberta amb volta de canó i en el presbiteri hi ha un contracor elevat on es venera la Verge dels Arcs, una talla de pedra del segle xiv, restaurada en diverses ocasions. És una estança coberta amb volta de creueria.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu dels Arcs de Claravalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Lansquenet

Lansquenet (en alemany Landsknecht, servidor del país (de Land, terra o país i Knecht, servidor), és el nom amb què es designaven alguns mercenaris alemanys que van operar entre el segle xv i el segle xvii.
Els lansquenets pertanyien a una classe de soldats d'infanteria que al començament no eren més que uns serfs que feien la guerra en qualitat de peons, i servien als cavallers de palafreners, sense dur més armes que una pica. Més tard van formar unitats independents de piquers, que es distingien per dur vistosos uniformes i que van arribar a constituir la base de la infanteria alemanya de l'època del Renaixement. La infanteria dels lansquenets va lluitar també per la corona d'Espanya al costat dels terços espanyols, a Flandes mentre regnava la casa d'Àustria.
L'origen del terme prové de Land (terra, país) i Knecht (serf), originàriament encunyat per Pere d'Hagenbach per a designar als soldats d'infanteria mercenaris suaus del Sacre Imperi Romanogermànic. Vindrien a ser com gent del camp en contraposició a la gent de la muntanya, és a dir els mercenaris suïssos. Ja a principis del segle xvi el terme va acabar derivant en Lanzknecht a causa de l'associació del terme amb la paraula Lanze (llança), que era la seua principal arma.

## Referències

* ↑ «Landsknecht | German mercenary pikeman | Britannica» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «Lansquenet». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopedia.cat. [Consulta: 2 gener 2022].

## Vegeu també

* Mercenari
# Bradisisme

El bradisisme (del grec, Βραδύς, bradýs -lent- i, seismós -sacsejada-) és un fenomen lligat al vulcanisme, bastant comú en l'àrea vesuviana, en especial en els Camps Flegreus (Nàpols), que precisament reben el seu nom del grec antic, Φλέγραιος, phlegraios (ardents).
Consisteix en un periòdic descens (bradisisme negatiu) o ascens (bradisisme positiu) del nivell del terra, relativament lent per a l'escala del temps humà (normalment és de l'ordre d'un centímetre a l'any), però molt veloç per al temps geològic. Passa desapercebut per a qui es trobi allà, però es pot reconèixer visualment en la línia de costa, mostrant la progressiva immersió o emersió del territori.
Generalment tal fenomen és a causa de variacions de volum d'una cambra magmàtica propera a la superfície que es buida i s'omple o fins i tot a variacions de calor que influeixen en el volum d'aigua continguda en subsòls molt porosos.
Una altra teoria parla d'ones magmàtiques que al seu pas portarien primer a un ascens i després a un descens de la crosta terrestre en els punts en els quals aquesta resultés més fina.
El fenomen contrari, és a dir un moviment diferencial de la litosfera que es caracteritzi per la seva rapidesa i sensibilitat, es coneix com a taquisisme.

## Bibliografia

* Antonio Parascandola "I fenomeni bradisismici del Serapeo di Pozzuoli", Nàpols, 1947. (italià)
# Hetereleotris readerae

Hetereleotris readerae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Hoese, D.F. i H.K. Larson 2005. Description of two new species of Hetereleotris (Gobiidae) from the south Pacific, with a revised key to species and synonymization of the genus Pascua with Hetereleotris. Zootaxa 1096:1-16.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Serra de Can Ginestar

La Serra de Can Ginestar és una serra situada als municipis de Porqueres i Sant Miquel de Campmajor a la comarca del Pla de l'Estany, amb una elevació màxima de 564,6 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torre Sanui

La Torre de Sanui és una torre de guaita d'Àger (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Les seves restes són situades a la masia anomenada la Torre de Sanui, aproximadament a 1 km a l'oest de la vila d'Àger, prop de la masia de Serret on hi ha les restes de l'antiga església de Santa Maria del Pla.

## Història

L'actual casa de camp ocupa el lloc d'una torre de guaita que, de ben segur, cal relacionar amb el sistema defensiu del castell d'Àger. Devia fer de guaita amb relació a la zona de onent de la vall d'Àger i permetia de connectar visualment amb altres fortificacions com la torre del Negre o el castell de Claramunt. Malauradament, no hi ha cap referència documental que es pugui relacionar amb la dita torre. Només la persistència del topònim «Torre de Sanui» ha permès cerciorar que hi havia una torre. Primitivament només hi havia la torre derruïda, que més tard s'incorporà a una cabana de camp i un corral, convertits finalment en un lloc d'habitatge. Popularment, com en el cas de la torre del Negre, s'ha considerat una «torre dels moros» i fins i tot n'existia una llegenda, en forma de romanç, avui perduda.

## Arquitectura

Les restes de l'antiga torre de guaita, de planta circular, ara són reaprofitades en una cisterna. L'edifici tenia uns 3 m de diàmetre interior i es conserva, en alguns indrets, en una alçada de fins a uns 3 m. S'hi observen un grup de murs i arcs, junt amb bigues de fusta molt malmeses que indiquen la presència de, com a mínim, 2 plantes. La gran majoria del conjunt presenta un aparell de maçoneria, amb carreus irregulars i disposats de mode heterogeni. És difícil estudiar aquests vestigis, però és indubtable que són les restes d'una torre del segle xi.

## Referències

* 1 2 3 Fité i Llevot, Francesc. «Torre de Sanui». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 141 (Catalunya romànica, XVII). ISBN 84-7739-098-3.
# Àcid minquartinoic

L'àcid minquartinoic, el qual nom sistemàtic és àcid (17S)-17-hidroxioctadecan-9,11,13,15-tetrainoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni, quatre triples enllaços seguits entre els carbonis 9-10, 11-12, 13-14 i 15-16, a més d'un grup hidroxil ${\ce {-OH}}$ al carboni 17, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H20O3}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras.
Fou aïllat per primera vegada per R.J. Marles, N.R. Farnsworth i D.A. Neill, el 1989, de la tija de l'arbre de l'Amazonia Minquartia guianensis, la qual infusió és emprada pels indígenes equatorians pel tractament d'infeccions de paràsits intestinals, càncer de pulmó i tuberculosi; i és aplicada tòpicament pel tractament d'irritacions de pell i dolor muscular. En derivaren el nom comú àcid minquartinoic del gènere de l'arbre. S'ha aïllat d'altres plantes, com ara de les branques de Ochanostachys amentacea i de l'escorça seca de Coula edulis. Presenta propietats anti-VIH, l'agent causant de la sida, i propietats citotòxiques contra diferents cèl·lules tumorals.

## Referències

* ↑ Marles, Robin J.; Farnsworth, Norman R.; Neill, David A. «Isolation Of A Novel Cytotoxic Polyacetylene From A Traditional Anthelmintic Medicinal Plant, Minquartia guianensis» (en anglès). Journal of Natural Products, 52, 2, 01-03-1989, pàg. 261–266. DOI: 10.1021/np50062a007. ISSN: 0163-3864.
* ↑ Rashid, Mohammad A.; Gustafson, Kirk; H. Cardellina, John; R. Boyd, Michael «Absolute Stereochemistry and Anti-HIV Activity of Minquartynoic Acid, A Polyacetylene from Ochanostachys amentacea 1a». Natural product letters, 15, 01-02-2001, pàg. 21–6. DOI: 10.1080/10575630108041253.
* ↑ Dembitsky, Valery M. «Anticancer activity of natural and synthetic acetylenic lipids» (en anglès). Lipids, 41, 10, 01-10-2006, pàg. 883–924. DOI: 10.1007/s11745-006-5044-3. ISSN: 0024-4201.
# Marmosa murina

La marmosa murina (Marmosa murina) és un marsupial sud-americà de la família dels didèlfids. El seu àmbit de distribució inclou Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Tobago, la Guaiana, Surinam, la Guaiana Francesa, el Brasil, l'est de l'Equador, l'est del Perú i l'est de Bolívia.

## Referències

* ↑ Brito, D.; Astua de Moraes, D.; Lew, D.; Soriano, P.; Emmons, L. Marmosa murina. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Leonard Crow Dog

Leonard Crow Dog (Reserva Rosebud, Dakota del Sud, Estats Units, 1942 - Rapid City, 6 de juny de 2021) va ser un activista, xaman i escriptor sioux. Va ser líder espiritual de l'AIM durant la dècada del 1960 i del 1970, i un dels impulsors de renaixement de la dansa del Sol.
Va estar casat amb Mary Brave Bird, amb qui va tenir dos fills i una filla.
Va aparèixer a la pel·lícula The Doors, d'Oliver Stone.
El 1995 va escriure Crow Dog: Four Generations of Sioux Medicine Men, on descriu la vida dels xamans sioux des de Bou Assegut fins a ell.

## Referències

* ↑ «Lakota Spiritual Leader Leonard Crow Dog Walked On at 78» (en anglès). NativeNewsOnline.net. [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ Matrimoni amb Mary Brave Bird (anglès) «www.mnsu.edu». Arxivat de l'original el 2009-02-20. [Consulta: 5 gener 2010].
* ↑ Repartiment de la pel·lícula The Doors (castellà) «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-01-30. [Consulta: 5 gener 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'artista Arxivat 2010-01-04 a Wayback Machine. (anglès)
* La seva biografia, a la Minnesota State University Arxivat 2010-06-05 a Wayback Machine. (anglès)
* Biografia i obra, a Native American Authors (anglès)
# Bolxaia Júravka

Bolxaia Júravka (en rus: Большая Журавка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 380 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс деревня Александровка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2015-01-02.
# Hingol

Hingol (urdú: دریائے ہنگول) és el principal i més llarg riu del Balutxistan, a la regió de Makran. Té una longitud de 905 km. Neix a la vall de Suran i passa per la regió de Jhalawan al nord-est de Makran. El riu només porta aigua quan hi ha pluges, i només és perenne més avall de Kurragi a la regió de Jau. El parc nacional d'Hingol ocupa una part de la vall. El riu té diversos noms al llarg del seu recorregut: Rej a Silrab; Gidar Dhor a la vall de Gidar; Nal Kaur a la part mitjana del seu curs. Rep els seus principals afluents al sud, sent aquestos el Mashkai o Pao i l'Arra. Creua la vall d'Hungol per congosts de gran altura i desaigua a la mar d'Aràbia a 25° 23′ N, 65° 28′ E﻿ / ﻿25.383°N,65.467°E﻿ / 25.383; 65.467. La capella i lloc de peregrinació d'Hinglaj està prop de la seva desembocadura.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Schizothorax nasus

Schizothorax nasus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de la Xina, l'Índia i el Pakistan, incloent-hi el riu Indus.

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Menon, A.G.K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Walker, K.F. i H.Z. Yang, 1999. Fish and fisheries in western China. FAO Fish. Tech. Pap. 385:237-278.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lleó marí del Japó

El lleó marí del Japó (Zalophus japonicus) és una espècie extinta de carnívor de la família dels otàrids. Era un mamífer marí que probablement s'extingí durant la dècada del 1970. Fou considerat una subespècie de Z. californianus fins al 2003. Vivia al mar del Japó, sobretot a les zones costaneres de l'arxipèlag japonès i de la península de Corea. En general paria a platges de sorra obertes i planes, però de vegades també a zones pedregoses. Els lleons marins del Japó foren caçats comercialment al segle xx, fet que conduí a la seva extinció.

## Descripció

Els mascles eren de color gris fosc, pesaven entre 450 i 560 kg i feien entre 2,3 i 2,5 metres. Les femelles eren significament més petites (fins a 1,64 metres de llargada) i tenien un color gris més clar que el dels mascles.

## Referències

* ↑ «アザラシ目　アシカ科 絶滅危惧IＡ類(CR) (CR)» (en japonès). Japan Integrated Biodiversity Information System. Arxivat de l'original el 5 juny 2011.
# Àcid mineral

Un àcid mineral (o àcid inorgànic) és un àcid derivat d'un o més compostos inorgànics Un àcid mineral no és un àcid orgànic i tots els àcids minerals alliberen ions d'hidrogen quan es dissolen en aigua.

## Característiques

Els àcids minerals més usats són l'àcid sulfúric, àcid clorhídric (àcid hidroclòric) i àcid nítric. Segons cada àcid poden ser molt forts com és el cas de l'àcid sulfúric o molt febles com l'àcid bòric. Els àcids minerals tendeixen a ser molt solubles en aigua i insolubles en solvents orgànics.
Es fan servir en diversos sectors de la indústria química.
També s'usen alguns àcids minerals directament per la seva propietat corrosiva.

## Exemples

* Àcid hidroclòric
* Àcid nítric
* Àcid fosfòric
* Àcid sulfúric
* Àcid bòric
* Àcid hidrofluòric
* Àcid hidrobròmic

## Enllaços externs

* Mineral Acids: Reregistration Eligibility Decision Fact Sheet – U.S. Environmental Protection Agency