OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arlington

«Arlington» té aquests significats:
* Arlington (Dakota del Sud)
* Arlington (Geòrgia)
* Arlington (Illinois)
* Arlington (Iowa)
* Arlington (Kansas)
* Arlington (Kentucky)
* Arlington (Massachusetts)
* Arlington (Minnesota)
* Arlington (Nebraska)
* Arlington (Nova York)
* Arlington (Ohio)
* Arlington (Tennessee)
* Arlington (Texas)
* Arlington (Vermont)
* Arlington (Washington)
* Arlington (Wisconsin)
* Comtat d'Arlington (redirigit des de Arlington (Virgínia))
# Roberto Clemente

Roberto Clemente Walker (Carolina, 18 d'agost de 1934 - San Juan, 31 de desembre de 1972) va ser un beisbolista porto-riqueny de la Major League Baseball dels Estats Units d'Amèrica. Va guanyar dues Sèries Mundials de beisbol amb l'equip amb qui va jugar la seva vida professional: els Pittsburgh Pirates. Ha estat considerat un dels millors jardiners drets de la història, havent rebut dotze Guants d'Or en la seva carrera. També va ser un destacat batedor que va obtenir quatre títols individuals i que va arribar a la xifra de 3,000 hits. Clemente va ser el jugador més dominant de la dècada dels anys 1960 en la gran carpa, malgrat ser triat solament una vegada com a Jugador Més Valuós de la Lliga Nacional de Beisbol l'any 1966.
Va defensar la imatge dels jugadors llatinoamericans i l'educació esportiva de la joventut del seu país. Va morir en accident aeri acompanyant el transport d'un carregament d'ajuda per a les víctimes del Terratrèmol de Managua de 1972. En el seu nom s'atorga el Premi Roberto Clemente com a reconeixement als qui realitzen labors comunitàries.

## Referències

* ↑ «Más allá del Béisbol: La Vida de Roberto Clemente». Smithsonian Institution. Arxivat de l'original el 2015-11-27. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «Roberto Clemente» (en anglès). Baseball Hall of Fame [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «Roberto Clemente» (en castellà). Fundación Nacional para la Cultura Popular [San Juan, Puerto Rico], 06-07-2014.

## Enllaços externs

* Roberto Clemente a la web del Saló de la Fama del Beisbol
* Estadístiques de Roberto Clemente (anglès)
* Wheaties le rinde homenaje a Roberto Clemente (2005) Arxivat 2021-10-18 a Wayback Machine.
# Mission

«Mission» té aquests significats:
* Mission (varietat d'olivera), principal varietat autòctona d'olivera dels Estats Units
* The Mission pel·lícula guardonada amb la Palma d'or de Cannes, dirigida per Roland Joffé, estrenada el 1986
* Toponímia:
** Mission (Dakota del Sud)
** Mission (Kansas)
** Mission (Oregon)
** Mission (Texas)
** Districte Mission, veïnat de San Francisco (Califòrnia, Estats Units)
** Mission Bend, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas
** Mission Canyon, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Mission Hill, població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud
** Mission Hills (Califòrnia)
** Mission Hills (Kansas)
** Mission Viejo, població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Mission Woods, població dels Estats Units a l'estat de Kansas
** Brevig Mission, població dels Estats Units a l'estat d'Alaska
** Dwight Mission, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
** Russian Mission, població dels Estats Units a l'estat d'Alaska
Viccionari
# Mission: Impossible (videojoc de 1998)

Mission: Impossible és un videojoc d'acció-aventura desenvolupat per Infogrames i basant-se vagament en la pel·lícula del mateix nom de 1996. Originalment va ser alliberat per la consola Nintendo 64 el 1998. En el joc, el jugador assumeix el paper d'Ethan Hunt, un agent de la Impossible Missions Force (IMF) qui ha de netejar el seu nom després que un agent encobert s'hagués infiltrat a l'equip de l'IMF. El joc transcorre en 20 nivells on el jugador ha de completar diversos objectius de la missió amb l'ús de nombrosos aparells d'alta tecnologia.
Originalment concebut com un ambiciós videojoc d'ordinador de l'equip d'Ocean situat a San José (Califòrnia), Mission: Impossible va estar en desenvolupament durant tres anys i va patir un cicle de desenvolupament problemàtic, en part a causa d'una sobreestimació del que podia fer la Nintendo 64. El 1997, després que Infogrames va comprar Ocean, la companyia va optar per posar un nou equip a Lió responsable de la seva realització. Tot i que el joc té la mateixa premissa que la pel·lícula, no vol ser una traducció directa i té la seva pròpia història.
Mission: Impossible va ser considerat un èxit comercial i va vendre més d'un milió de còpies a partir de febrer de 1999. El joc va rebre bones ressenyes de crítiques i es va comparar sovint amb el títol de 1997 GoldenEye 007 fet per Rare. Encara que els seus nivells i objectius variats van rebre alguns elogis, el joc generalment va ser criticat per la seva incoherència de joc i controls lents. Una versió del joc, amb efectes de llum, interpretació de veu, i altres millores menors, va ser publicada per la consola PlayStation el 1999.

## Referències

* ↑ Peer Schneider. «Mission: Impossible», 20-07-1998. Arxivat de l'original el 2017-01-21. [Consulta: 21 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Mission: Impossible (videojoc de 1998) a MobyGames (anglès)
# Molló Puntaire

La Molló Puntaire és una muntanya de 727 metres situada a la Serralada Prelitoral al Baix Camp.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 257145001)
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Molí de Querol

El Molí de Querol és un molí fariner d'origen medieval situat a la masia Querol, al municipi de Castellar de la Ribera de la comarca del Solsonès. El molí aprofitava l'aigua de la Ribera Salada per al seu funcionament.

## Descripció

Actualment són dues cases. La part residencial de l'edifici està construïda al segle xviii i la part més antiga és la zona del molí (1200 Mansus Riu De Lor Dictus Querol). Tota la planta baixa de l'edifici està feta amb voltes de canó. Les façanes de l'edifici presenten grans barreges d'estils arquitectònics, sobretot en les obertures, moltes d'elles tapiades i/o rectificades.
Fa trenta anys que s'ha abandonat l'ús d'aquest molí.

## Breu descripció històrica

Molí d'origen medieval, apareix esmentat en un document del 1061. Sabem també que aquest molí i Vilaprinyó tingueren una estreta relació. En un capbreu de l'any 1793 trobem que ambdues cases eren del mateix propietari i que una filla d'aquest (Llúcia Muixí Vilapinyó) estava casada amb un senyor de Querol (Joseph Muixí Querol). Tots dos tenen el cognom de la casa a la qual pertanyen però fou després d'ells (van ser desheretats i les cases passaren a uns altres propietaris) que els cognoms es van perdre. El Molí de Querol ha patit moltes reformes amb el temps i segurament ha crescut molt des dels seus orígens, ja que actualment dins el mateix edifici hi trobem tres cases: la casa de l'amo, la casa del masover i el molí en si. La penúltima gran reforma fou l'any 1950 tal com ens ho indica una llinda inscrita a la part del molí: "casa renovada l'any MCML". L'última va ser l'any 2012 en el condicionament de la casa del molí per a ús turístic.
Toponímicament ja s'ha dit que Querol és un antropònim que segurament des de finals del segle xviii es va perdre com a cognom de la família de la casa. El molí (que és un molí fariner) és l'únic dins el terme municipal de Castellar de la Ribera i va deixar de funcionar a començament dels anys seixanta.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Molí de Querol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95.

## Enllaços externs

* Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia.
* «POUM Castellar de la Ribera - Molí de Querol» (pdf). Ajuntament de Castellar de la Ribera. [Consulta: 16 abril 2015].
# Mont D'Iberville

El Mont D'Iberville (conegut com a mont Caubvick a Terranova i Labrador) és una muntanya situada al Canadà, a la frontera entre el els estat de Terranova i Labrador i el Quebec. És el punt més elevat de les muntanyes Torngat i dels estat de Terranova i Labrador i el Quebec. És també el punt més alt del Canadà continental a l'est de les Canadian Rockies. La muntanya es troba a la frontera dels parcs nacionals de les muntanyes Torngat i Kuururjuaq.
El nom Mont D'Iberville li va ser donat el 1971 pel govern del Quebec en honor de l'explorador Pierre Le Moyne d'Iberville. Pel costat del Labrador va romandre sense nom durant anys i no va ser fins a 1981 quan el govern provincial va batejar la muntanya amb el nom de Caubvick, un dels cinc inuit que va acompanyar George Cartwright a Anglaterra el 1772.

## Ascensió

El Mont D'Iberville té un accés molt complicat, ja que sols és accessible en vaixell o hidroavió. El clima és molt advers per la seva latitud. Els primers occidentals a assolir el cim foren els estatunidencs Michael Adler i Christopher Goetze el 1973.

## Referències

* ↑ Encyclopedia of Newfoundland and Labrador (ISBN 0-9693422-1-7)
* ↑ Mount Caubvick on Peakbagger
# Monestir de Chevetogne

El monestir de Chevetogne va ser fundat el 1925 per Lambert Beauduin, un monjo de l'abadia benedictina de Mont César (Louvain) anteriorment estava profundament involucrat amb el moviment litúrgic a Bèlgica. Quan va arribar a conèixer l'Orient cristià es va adonar de les divisions de l'Església va posar-se a treballar per fundar un monestir per treballar a favor de la unitat dels cristians.

## El priorat d'Amay-sur-Meuse

La carta pontifícia "Equidem Verba" de Pius XI a l'abat primat de l'Orde benedictí va cridar l'atenció sobre la importància de la unitat dels cristians i es va presentar l'oportunitat per dur a terme aquest projecte. El desembre del 1925, Dom Lambert Beauduin va ser capaç d'establir en la seva fundació, juntament amb alguns companys monjos, a Amay-sur-Meuse (diòcesi de Lieja). D'aquí que la comunitat es traslladés a Chevetogne (diòcesi de Namur a les Ardenes) el 1939. L'11 de desembre de 1990, el Priorat va esdevenir una abadia.

## La comunitat d'Amay

Al començament de la nova fundació, el Pare Beauduin començà una revista ecumènica anomenada Irénikon, enterament dedicada a la promoció de la unitat cristiana, que va començar a aparèixer l'abril de 1927.

### La capella americana

El Pare Beauduin va tractar d'enfortir la seva relació amb la Comunió Anglicana, i amb tots els altres cristians que no estan en comunió amb Roma. Per tal de fer possible un diàleg just amb aquests cristians, els monjos de Chevetogne desenvoluparen contactes amb moltes personalitats pertanyents a aquestes esglésies. Ells reberen un gran nombre de convidats, se celebrà la litúrgia segons 2 ritus i organitzaren regularment un col·loquis teològics (desembre de 1942). Els esforços de la Comunitat de Chevetogne també introduïren els cristians d'Occident a les tradicions orientals.

### Capella romana d'Orient

Així, el monestir de Chevetogne trepitjà els camins dels precursors de les idees ecumèniques de l'Església Catòlica (Fernand Portal, Max de Saxe).

### La biblioteca

Va contribuir amb entusiasme al creixement de l'obertura ecumènica a l'Església Catòlica, de manera que el diàleg entre les Esglésies, en vista de la seva unitat podria participar d'igual a igual. De fet, aquesta actitud es va fer oficial en el Concili Vaticà II (1962-1965).

## Referències

* ↑ «Monastère de Chevetogne». Monastère de Chevetogne. [Consulta: 30 octubre 2019].
* ↑ Source : Histoire de la communauté de Chevetogne
* 1 2 Source : Biographie de Lambert Beauduin Arxivat 2008-03-25 a Wayback Machine. par Ph. Molac sur le site de par l'Institut catholique de Toulouse
* ↑ Source : Abbaye de Chevetogne : démission du Père Abbé Arxivat 2008-06-06 a Wayback Machine., dépêche de l'agence belge CIP.
* 1 2 Source : Histoire de la communauté de Chevetogne
# Monestir de Chiajna

El monestir de Chiajna és el nom d'una església en ruïnes situada als afores de Bucarest, Romania, que és objecte de moltes llegendes, inclosa la història que està maleïda. El centre d'informació, el Parc Giulești, es dedica al manteniment i protecció de l'edifici, que és patrimoni nacional.

## Història

La construcció va començar durant el regnat d'Alexandre Ipsilanti (1774–1782) i va ser completada pel príncep Nicolau Mavrogenes (1786–1790) durant l'època fanariota també anomenada govern d'origen grec de Valàquia. Va ser construït en estil neoclàssic, i es considerava molt gran per a aquella època: 43 metres de llargada i 18 d'alçada, amb murs d'1 i 2 metres de gruix. L'estructura es va completar sota el govern de Mavrogenes entre l'abril de 1786 i el setembre de 1790.
L'església havia de ser un dels llocs de culte més importants de Romania, però això no va passar mai. El monestir va ser abandonat durant la pesta del regnat d'Alexandre Ypsilanti.
Altres fonts diuen que les obres del monestir van començar l'any 1792, però van ser abandonades durant l'època de pesta, quan el príncep era Mihai Suțu.
La torre es va esfondrar en el terratrèmol de 1977.
El monestir apareix al vídeo de "Majestat" d'Ava Inferi.

## Llegendes

* La llegenda diu que l'església va ser bombardejada pels turcs fins i tot abans de la consagració. Segons els informes, els turcs creien que l'església era un objectiu militar i van intentar destruir-la. Així, es van cremar tots els documents de l'església, tot i que l'edifici mateix va romandre dempeus.
* La seva gran campana va ser llançada a les aigües del riu Dâmbovița i, segons els locals, se sent colpejar les nits de lluna plena.
* A la paret de la dreta des de l'entrada, aproximadament al mig, uns peus d'alçada, es va formar guix desprenent-se amb l'aspecte d'una dama o àngel, i alguns afirmen que s'assembla a l'Esfinx de Gizeh o l'Esfinx romanesa.
* Al llarg dels anys, s'han registrat moltes desaparicions al monestir, especialment de gent gitana veïna.

## Edifici avui

La ruïna es troba a les proximitats immediates del ferrocarril Bucarest - Craiova i prop del camí d'aproximació final a l'Aeroport de Bucarest, el trànsit per aquestes rutes accelerant la seva degradació. Alguns arquitectes creuen que el monestir es pot restaurar, perquè una església construïda des de zero costaria molt més.
L'abril de 2011 el monestir va ser reclamat per l'església i ara té plans de restauració del lloc. El lloc ara està vorejat per una tanca, però l'accés és lliure.

## Referències

* ↑ «The curse of Chiajna». Arxivat de l'original el 2012-12-15. [Consulta: 9 gener 2013].
* 1 2 «Chiajna Monastery | Take a Peek Bucharest | Phanariot | Chiajna | Plague» (en anglès americà). Take A Peek, 18-11-2016. Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 5 març 2019].
* 1 2 3 «Còpia arxivada» (en romanès). Q Magazine, 18-08-2008. Arxivat de l'original el 29 d’agost 2011 [Consulta: 9 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Bucurescu, Adrian (en romanès) Timpul, novembre 17, 2010 [Consulta: 9 desembre 2011].
# Molí de l'Oller

El Molí de l'Oller és un molí del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
Està situat en el sector nord del terme municipal, a llevant de la carretera C-59 i a la dreta de la riera de la Fàbrega, 600 metres al sud-est de la masia de la Fàbrega i del Molí de la Fàbrega.

## Enllaços externs

* El Molí de l'Oller en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Miló (assassí)

Miló (en llatí Milon, en grec antic Μίλων) fou un assassí epirota que va matar la reina Didàmia, la filla de Pirros II a l'altar d'Àrtemis, on s'havia refugiat quan la revolució va enderrocar a la dinastia dels aecides que regnava al país.
Per aquest sacrilegi va ser castigat amb un atac de frenesí i es va suïcidar de manera miserable, segons diu l'historiador Justí.

## Referències

* ↑ 3.Milon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1087
# Mic Gillette

Mic Gillette (East Bay, Califòrnia, 7 de maig de 1951-17 de gener de 2016) va ser un trompetista, trombonista i tubista nord-americà de jazz rock i rock.

## Trajectòria

Fill de Ray Gillette, trombonista de les big bands de Tommy Dorsey, Harry James i Stan Kenton, Mic va ser un "nen prodigi" que ja tocava la trompeta amb només quatre anys. Als 15 anys es va unir als "Gotham City Crime Fighters" (1966), que més tard s'integrarien en Tower of Power. Gillette deixaria temporalment la banda per realitzar una gira amb el grup Cold Blood, però tornaria amb Tower of Power un any més tard, participant en gires amb Santana i Creedence Clearwater Revival. La reputació del grup com a secció de metalls, els va possibilitar treballar igualment amb molts altres artistes, entre ells Rod Stewart i Rolling Stones. Va realitzar també un gran nombre d'enregistraments com a músic de sessió, durant gairebé una dècada, realitzant a més gires i enregistraments amb Doobie Brothers i Carlos Santana.
En 1980, es va incorporar a la banda de jazz rock Blood, Sweat & Tears, en substitució de Bruce Cassidy, romanent en ella gairebé dos anys. Va continuar amb Tower of Power fins a 1984, quan es va apartar del món de la música, per dedicar-se a negocis de paisatgisme a la seva zona natal, romanent 14 anys fora de l'escena. En 1998 va tornar, per sumar-se al grup Sons of Champlin, liderat per l'ex-cantant i teclista de Chicago, Bill Champlin, amb els qui va romandre fins a 2006. En 2005 va publicar el seu primer disc com a capdavanter, Earl Candy (BRK Records), participant també, el mateix any, en el disc Hip Lil's dream, de Sons of Champlin. Després de recuperar-se d'un ataqui al cor, va continuar treballant com arranjador i dirigint la seva pròpia banda, al costat del guitarrista Dave Schcram.
En 2009, vint-i-cinc anys després de la seva marxa, va tornar a incorporar-se a Tower of Power, substituint a Mick Bogart.

## Referències

* ↑ «Mic Gillette, founding member of Tower of Power, dies at 64» (en anglès). SFGate, 18-01-2016.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Mic Gillette
# Molí d'en Coll

El Molí d'en Coll és una obra de Regencós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat als afores del poble de Regencós, cap a l'oest, a la vora de la riera dels Molins.
Constituït per un nucli central de planta baixa i dos pisos, coberta a dues aigües, on s'hi ha anat adossant més cossos fins a aconseguir la forma actual.
L'estructura porta està construïda amb pedra i morter de calc, i la coberta de tos dels cosso, està feta amb teula àrab.

## Història

Ha estat molt restaurat, i ara serveix com a segona residència d'algun estiuejant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí d'en Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Molí d'en Coma

El Molí d'en Coma és una casa a la vila de Guissona (Segarra) protegida com a bé cultural d'interès local. Pel nom de la casa es pot deduir que era un molí però no s'ha trobat cap referència històrica que així ho demostri.
Casal urbà, construït al segle xviii amb pedra i arrebossat. Malgrat ser un edifici barroc, hi trobem elements modernistes com les baranes de ferro forjat, de línia sinuosa i amb decoració floral, així com obertures modernes tant a la planta baixa com al primer pis i les golfes. Teulada a dues aigües. Fa xamfrà amb el Raval d'en Coma.
A la planta baixa, actualment hi ha una llibreria, amb entrada moderna pels dos ravals; la resta d'obertures, una altra porta i dues finestres, també són modernes. Aquesta planta, té tota la façana restaurada recentment amb pedra.
El primer pis i les golfes estant totalment abandonats, fets de pedra i arrebossats amb obertures de llinda i pedra ben treballada al voltant i baranes de ferro forjat que ja s'han descrit anteriorment. Algunes estan tapiades i altres tapades amb plàstic. Una obertura moderna a la banda dreta del Raval Sant Pere i dues a les golfes d'arc de mig punt. El balcó de Raval Sant Pere, més a l'esquerra mostra una cartel·la en relleu al dintell amb la data 1774.

## Notes

* 1 2 3 4 «Molí d'en Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Molí d'en Quelet

Molí d'en Quelet és una obra del municipi de Camprodon (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sortint de Beget pel camí que neix a la banda de migdia de la plaça de l'església hi ha dos molins fariners, els més importants del poble. El primer, sortint ja del nucli de Beget i al costat dret de la riera de Beget, abans de trobar el pont amb la carretera d'Oix, molt restaurat, és el d'en Queleny (o Caleny). Passat aquest pont però abans de la desviació cap al Riberal i la masia del Barrancot, també a la dreta de la Riera de Beget però ensorrat respecte del nivell de la carretera a Oix, hi ha el d'en Quelet.
És una construcció de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Pel costat del riu hi ha un cos afegit que disposa de baixos i tres pisos.
El molí tenia uns amplis baixos on hi havia els aparells per moldre el gra. A la primera planta s'hi accedia per una rampa de baixada pel costat del migdia. Té dos pisos superiors destinats a l'habitatge i les golfes.
Per la banda del sol hi havia una eixida coberta, feta amb bigues i baranes de fusta. Avui el molí d'en Quelet és una ruïna total. Les heures han envaït els murs exteriors i per les obertures s'han introduït a l'interior. Va ser bastit amb pedra petita del país i bigues de fusta per les obertures.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí d'en Quelet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Mireia Solsona i Garriga

Mireia Solsona i Garriga (Barcelona, 1960) és una política catalana.
Llicenciada en Dret per la Universitat de Barcelona i col·laboradora docent de la Facultat de Dret de la UB, Solsona ha estat la primera alcaldessa que ha tingut Matadepera. Ha estat l'alcaldessa de l'Ajuntament de Matadepera des del juny 2007 fins al juny del 2019. Des de la seva militància política, ha ocupat el càrrec de consellera nacional d'Unió Democràtica de Catalunya (UDC) i membre de les executives d'UDC i de Convergència i Unió (CIU) fins al juny del 2015. També ha estat diputada delegada d'Educació, Igualtat i Ciutadania de la Diputació de Barcelona, i vicepresidenta 1a de la Diputació de Barcelona (2015). Darrerament ha estat membre del Comitè Executiu de Demòcrates de Catalunya i Junts per Catalunya.

## Referències

* ↑ «Mireia Solsona vol tornar a ser alcaldessa de Matadepera». El Món, 05-07-2018 [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Matadepera investeix Nil López (JxCat) com alcalde. L'alcaldessa durant els últims 12 anys, Mireia Solsona, ha lliurat la vara d'alcalde a López». Nació Digital - La Torre. Diari terrassenc independent i català, 15-06-2019 [Consulta: 26 gener 2021].
# Molí de Castellar

El Molí de Castellar és una obra d'Aguilar de Segarra (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Hi queda el muntatge d'una mola i porta d'accés adovellada amb arc de mig punt, la qual no es veu per trobar-se dintre una ampliació de l'edifici de l'any 1881. Per darrere hi ha la bassa plena d'aigua amb el seu cacau rodó, davant l'edifici s'hi troba una font pública feta amb una pedra de mola que duu l'any 1756.

## Referències

* ↑ «Molí de Castellar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].