OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Institut Tecnològic La Marañosa

El Institut Tecnològic "La Marañosa" (ITM) és un organisme de recerca, desenvolupament tecnològic i innovació (R+D+i), pertanyent al Ministeri de Defensa d'Espanya a través de l'Institut Nacional de Tècnica Aeroespacial d'Espanya, inaugurat al febrer de 2011. Es troba a San Martín de la Vega, Comunitat de Madrid. En 2014 el govern va estudiar la possibilitat d'unificar l'Institut amb l'INTA, el Canal d'Experiències Hidrodinàmiques del Pardo i el Laboratori d'Enginyers per crear un gran centre d'investigació amb la finalitat de reduir despeses.
L'institut compta amb 11 edificis temàtics repartits en 44.000 metres quadrats; 138 laboratoris organitzats en set àrees especialitzades, i una plantilla d'al voltant de 800 treballadors i investigadors civils i militars. Constitueix un referent en R+D per a Defensa i les Forces Armades en matèria de armament, material i equip, les principals funcions del qual se centren en l'avaluació i assajos d'armes i municions, el desenvolupament de projectes de recerca, experimentació, anàlisi i simulació, i activitats de metrologia o calibratge.
Aquest campus tecnològic sorgeix del procés de racionalització de 6 centres tecnològics de la Direcció general d'Armament i Material:
* Centre de Recerca i Desenvolupament de l'Armada (CIDA).
* Polígon d'Experiències de Carabanchel (PAC).
* Taller de Precisió i Centre Electrotècnic d'Artilleria (TPYCEA) creat en 1898 (els tres a Madrid),
* Centre d'Assajos de Torregorda (CET, a Cadis),
* Laboratori Químic Central d'Armament (LQCA) i,
* Fàbrica Nacional de la Marañosa (FNM) (tots dos a la finca de La Marañosa).
El seu objectiu és impulsar les capacitats tecnològiques d'interès per a la defensa d'ús dual (civil i militar) treballant així mateix en estret contacte amb altres centres nacionals i empreses sobre projectes de recerca i desenvolupament que enforteixin la capacitat d'innovació.
Així, l'Institut compta amb set àrees tecnològiques:
* Armament.
* Electrònica.
* Metrologia i Factors Humans.
* Defensa Nuclear, Biològica i Química (NBQ) i Materials.
* Optrònica i Acústica.
* Plataformes.
* Tecnologies de la Informació, Comunicacions i Simulació (TICS).

## Vegeu també

* Institut Nacional de Tècnica Aeroespacial d'Espanya (INTA).
* Canal d'Experiències Hidrodinàmiques del Pardo

## Referències

* ↑ Ayto. de San Martín de la Vega. «S.A.R. D. Felipe de Borbón, inaugura en SMV el mayor centro de investigación militar». Arxivat de l'original el 2011-09-08. [Consulta: 27 octubre 2018].
* ↑ Defensa crea un gran centro de investigación a partir de cuatro institutos tecnológicos El Confidencial Digital, 26 de maig de 2014
* ↑ Ministeri de Defensa (16 de febrer de 2011): «Inaugurado el Instituto Tecnológico de 'La Marañosa'»
* ↑ Defensa integra sus áreas tecnológicas en el nuevo Instituto Tecnológico “La Marañosa” Arxivat 2018-10-28 a Wayback Machine., onemagazine.es, 11 de febrer de 2010

## Enllaços externs

* El Área 51 española: La Marañosa Arxivat 2018-08-26 a Wayback Machine., Historia de Iberia Vieja (19 de maig de 2017).
# Metatorbernita

La metatorbernita és un mineral radioactiu de la classe dels fosfats. Va ser descoberta l'any 1916 a les Muntanyes Metal·líferes, a l'estat de Saxònia (Alemanya), i va ser anomenada així per Arthur Francis Hallimond a partir de la seva fórmula química, semblant a la de la torbernita però amb un contingut inferior d'aigua. Forma part del grup metaautunita de minerals.

## Característiques

La Metatorbernita és un uranil-fosfat de coure, hidratat. La seva estructura cristal·lina està formada per capes alternes d'uranil i fosfat, com tots els minerals del grup de la metaautunita al qual pertany. Forma una sèrie de solució sòlida amb el mineral metazeunerita, en la qual la substitució gradual del fòsfor per arsènic va donant els diferents minerals de la sèrie. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: calci, bari i magnesi, que li donen diferents tonalitats. També segons impureses els cristalls poden mostrar molts tipus de brillantor, des de terrós-ennuvolat a translúcid-sedós.
Pot ser usat com a mena d'urani. Per ser un mineral radioactiu ha de ser tractat amb les degudes precaucions: rentar-se les mans després de manipular-lo, evitar inhalar la pols o ingerir, evitar prolongades exposicions en la proximitat del cos i, en cas de grans quantitats, emmagatzemar en àrees deshabitades.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metatorbernita pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita, heinrichita, kahlerita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeita, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metazeunerita, przhevalskita, meta-lodevita, abernathyita, chernikovita, meta-ankoleita, natrouranospinita, trögerita, uramphita, uramarsita, threadgoldita, chistyakovaita, arsenuranospathita, uranospathita, vochtenita, coconinoita, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari resultant de la deshidratació per exposició a la intempèrie del mineral torbernita. Es pot formar també com a mineral primari per sobre de 75 °C. Sol trobar-se associada a altres minerals com: torbernita i metaautunita.

## Referències

* ↑ «Metatorbernite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Meta-autunite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Metatorbernite-Metazeunerite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Tizen

Tizen és un sistema operatiu basat en Linux per a ser utilitzat en aparells mòbils com telèfons intel·ligents, tauletes tàctils, aparells multimèdia per automòbils i televisors intel·ligents. Tizen és un projecte de la Fundació Linux dirigida per un grup tècnic que inclou la col·laboració d'empreses tecnològiques com ara Samsung i Intel.
El tizen tan sols ha estat incorporat en telèfons intel·ligents en el model Z1 i el model Z3 de Samsung.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Tizen
* Tizen - Lloc web oficial
* Tizen SDK and forums
* Official wiki pages
* todomovil-articles Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Liu Jue

Liu Jue (xinès simplificat: 刘珏; xinès tradicional: 劉玨; pinyin: Liú Jué), conegut també com a Tingmei i Wan'an, va ser un pintor, cal·lígraf i poeta xinès que va viure sota la dinastia Ming. Liu hauria nascut a Changzhou, província de Jiangsu vers l'any 1409 (la data exacta no es coneix) i va morir el 1472.
A l'inici de la dinastia Ming dues escoles es confronten: la dels professionals i la dels lletrats. Els primers són tradicionalistes, seguint l'estil de la dinastia Song del Sud. Els segons, més aviat amateurs, també es dediquen a la poesia i la cal·ligrafia però, en canvi, inspirant-se en l'estil dels Yuan, mostren més llibertat a l'hora de pintar. Liu Jue està vinculat a l'escola Wu (nom antic de Suzhou. Liu fou conegut com a pintor paisatgista que feia servir el pinzell gruixut que va influenciar l'obra de Shen Zhou. Entre les seves pintures destaquen; “Retir a la muntanya” i “Pavelló Qingbai”. Es troben obres seves en els següents museus: Museu Guimet de París (França), Museu del Palau de Pequín (Xina) i Museu Nacional del Palau de Taipei (Taiwan).

## Bibliografia

* Dictionnaire des peintres,sculpteurs, dessinateurs et graveurs (Dictionnaire Bénézit) d'E.Bénézit.
* The Arts of China: 900-1620 de William Watson. Yale University Press. Pàg. 186-187 i 269.

## Enllaços externs

* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1049.php Arxivat 2014-07-19 a Wayback Machine.
# Schönwald (Brandenburg)

Schönwald (baix sòrab: Běły Gózd) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Unterspreewald. Aplega els districtes de Schönwalde (Běły Gózd) i Waldow-Brand.

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 1875 | 1 436 |
| 1890 | 1 314 |
| 1910 | 1 340 |
| 1925 | 1 318 |
| 1933 | 1 447 |
| 1939 | 1 473 |
| 1946 | 2 142 |
| 1950 | 2 004 |
| 1964 | 1 539 |
| 1971 | 1 557 |
| Any | Població |
| 1981 | 1 419 |
| 1985 | 1 410 |
| 1989 | 1 403 |
| 1990 | 1 376 |
| 1991 | 1 348 |
| 1992 | 1 345 |
| 1993 | 1 612 |
| 1994 | 1 608 |
| 1995 | 1 662 |
| 1996 | 1 654 |
| Any | Població |
| 1997 | 1 690 |
| 1998 | 1 675 |
| 1999 | 1 290 |
| 2000 | 1 287 |
| 2001 | 1 286 |
| 2002 | 1 262 |
| 2003 | 1 250 |
| 2004 | 1 261 |
| 2005 | 1 263 |
| 2006 | 1 238 |
| Any | Població |
| 2007 | 1 234 |
| 2008 | 1 202 |
| 2009 | 1 196 |
| 2010 | 1 175 |
| 2011 | 1 170 |
| 2012 | 1 171 |
| 2013 | 1 144 |

## Referències

* ↑ Les fonts de dades es poden trobar en els Wikimedia Commons Population Projection Brandenburg at Wikimedia Commons
# Thermopsideae

Thermopsideae és una tribu d'angiospermes que pertany a la subfamília faboideae dins de la família de les fabàcies.
Inclou sis gèneres amb un total de 43-46 espècies repartides per les regions mediterrànies i temperades de l'Amèrica del Nord, la conca mediterrània i el centre del nord-est d'Àsia.
Arbres xicotets, arbusts o sufrútices, inermes, eglandulosos, caducifolis o perennifolis. Les fulles amb estípules soldades entre si -abraçant a la tija-, pulvinulades o no, trifoliolades. Els folíols són sencers. Les inflorescències en curts raïms caulògens o terminals, o flors solitàries axil·lars. Les flors amb nèctar o sense, verdoses o grogues, amb o sense hipant. Els estams són 10, monadelfs o lliures. Els filaments són més o menys cilíndrics. Les anteres són subcilíndriques, glabres, alternants les anteres dorsifixes amb altres basifixes. El pistil és estipitat o subassegut, pluriovulat. L'estil és cilíndric, glabre. L'estigma és sec, terminal, en pinzell o capitat. El fruit subassegut o estipitat, aplanat o arredonit. Les llavors són reniformes o ovoides, sense estrofiol.
Recentment, s'ha confirmat mitjançant mètodes moleculars que el gènere Pickeringia, un arbust espinescent del chaparral litoral de l'oest de l'Amèrica del Nord, està molt relacionat amb les fabals basals.
Aquesta tribu només nodula amb α-rhizobia.

## Gèneres

* Ammopiptanthus
* Anagyris
* Baptisia
* Pickeringia
* Piptanthus
* Thermopsis

## Galeria

* Flors de Anagyris foetida
* Fruits de Anagyris foetida
* Baptisia
* Baptisia leucantha
* Thermopsis lupinioides
* Pickeringia montana

## Referències

* ↑ https://go.gale.com/ps/anonymous?id=GALE%7CA499606214&sid=googleScholar&v=2.1&it=r&linkaccess=abs&issn=21678359&p=AONE&sw=w
* 1 2 WANG, H. C.; SUN, H. A phylogeny of Thermopsideae (Leguminosae: Papilionoideae) inferred from nuclear ribosomal internal transcribed spacer (ITS) sequences, 2006, pàg. 365. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2006.00512.x .
* ↑ MORALES VALVERDE, Ramón. Santiago Castroviejo. Flora iberica: plantas vasculares de la Península Ibérica e Islas Baleares (en castellà). VII. Madrid: Real Jardín Botánico CSIC, 1986, p. 37. ISBN 8400078217.
* ↑ «10. Tribe THERMOPSIDEAE» (en anglès). Flora of China. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ Sprent, Janet I. Legume Nodulation: A Global Perspective (en anglès). Oxford (Regne Unit): John Wiley & Sons, 2009, p. 17. ISBN 1444316397.
# Jean-François Millet

Jean-François Millet (Gruchy, La Hague (Normandia), 4 d'octubre del 1814 - Barbizon, 20 de gener del 1875) va ser un pintor realista i un dels fundadors de l'Escola de Barbizon, a la França rural. Va destacar per les seves escenes de camperols i grangers.

## Biografia

Va néixer al poble de Gruchy, però es va traslladar a París el 1839. Va rebre el seu ensenyament acadèmic amb Paul Dumouchel i amb Jérome Langlois a Cherbourg. Després del 1840, es va allunyar de l'estil de pintura oficial i va caure sota la influència d'Honoré Daumier, de qui va aprendre el sentit del contrast de llums i ombres, així com la construcció del cos humà, amb simplicitat de volums. El 1849 es va establir a Barbizon i va entrar en el cercle de l'escola que pren el nom d'aquesta localitat. Millet posseïa un profund sentit de la natura, igual que Théodore Rousseau; interpretava la natura, més que no pas reflectir-la, i comprenia les veus de la terra, els arbres o les senderes. Millet afirmava que sentia en la natura més del que els sentits li donaven. Millet i Rousseau prompte van intimar, i Rousseau, amb més recursos econòmics, ajudava el pobre Millet. Tots dos van morir a Barbizon amb pocs anys de diferència i estan enterrats a molt poca distància l'un de l'altre.

## Obres destacades

Entre les seves obres es destaquen «El garbellador» (1848, Musée du Louvre), «El dinar de recol·lectors» (1853, Museum of Fine Arts, Boston), «Les espigoleres» (1857), «L'Àngelus» (1857-59), ambdós al Musée du Louvre, i «L'home de l'aixada» (1862, Hillsborough, Califòrnia).

### Obra en museus

* Museu del Louvre
* Museu d'Orsay
* National Gallery de Londres
* Museo Kröller-Müller, Otterlo.
* Museu de Belles Arts de Boston
* Museu d'Art de Filadèlfia
* Museu Abelló (Mollet del Vallès)
* Museu Calouste Gulbenkian (Lisboa)

## Referències

* ↑ «Jean-François Millet». Encyclopædia Britannica [Consulta: 28 juny 2017].
* ↑ «Jean-François Millet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Metauramfita

La metauramfita és un mineral de la classe dels fosfats

## Característiques

La metauramfita és un fosfat de fórmula química (NH₄)₂(UO₂)₂(PO₄)2.6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1957, tot i que actualment el seu estatus és dubtós.

## Referències

* ↑ «Metauramphite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: July 2021» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2021. [Consulta: 26 setembre 2022].
# Tizi N'Isly

Tizi N'Isly (àrab تيزي نيسلي) és una comuna rural de la província de Béni Mellal de la regió de Béni Mellal-Khénifra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.918 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Les Places

Les Places és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 79 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Les Places era de 79 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 5 eren unipersonals (5 homes vivint sols), 9 parelles sense fills i 14 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 35 habitatges eren cases. Dels 31 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Les Places el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 41 eren actives i 8 eren inactives. De les 41 persones actives 38 estaven ocupades (23 homes i 15 dones) i 3 estaven aturades (3 homes). De les 8 persones inactives 7 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Les Places hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 352 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Les Places a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Les Places a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Selecció d'handbol de Corea

La selecció d'handbol de Corea és l'equip que representa les seleccions d'handbol de Corea del Nord i Corea del Sud. L'equip va competir de manera unificada al Campionat del món de 2019.

## Estadístiques en campionats del món

* 2019 – 22a posició

## Referències

* ↑ «Unified Korea to play at GER/DEN 2019», 02-10-2018. Arxivat de l'original el 3 octubre 2018.
# Thamnaconus degeni

Thamnaconus degeni és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu fins als 70 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia: des d'Austràlia Meridional fins a Nova Gal·les del Sud i Tasmània.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. The sea fishes of southern Africa. Central News Agency, Ltd., Ciutat del Cap, Sud-àfrica. Sea Fishes . 1-550.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1903. On the classification of the fishes of the suborder Plectognathi; with notes and descriptions of new species from specimens in the British Museum Collection. Proceedings of the Zoological Society of London. 1902, v. 2 (pt 2): 284-303, Pls. 24-25.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Monacanthidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 3. FAO, Roma. pag. var.
* Hutchins, J.B., 2001. Monacanthidae. Filefishes (leatherjackets). p. 3929-3947. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rudolph Franz

Rudolph Franz (Berlín, 16 de desembre de 1826 – Berlín, 31 de desembre de 1902) va ser un físic alemany.

## Biografia

Franz estudià matemàtica i ciències naturals a la Universitat de Bonn (Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn) i es va doctorar el 1850.
l'any 1857 es va habiliatar a la Universitat Humboldt de Berlín i es va especialitzar en la termodinàmica.
Va col·laborar amb Gustav Heinrich Wiedemann, en el descobriment de la llei de Wiedemann-Franz el 1853, la qual relaciona la conductivitat tèrmica amb la conductivitat elèctrica.

## Bibliografia

* Adolf Wißner (1961) Neue Deutsche Biographie. (alemany) 5, Berlín: Duncker & Humblot, pp. 376–377 En línia aquí
# Moros (mitologia)

«Moros en mitologia» té aquests significats:
* Moros, nom en plural d'uns personatges habituals en llegendes catalanes i pirinenques en general. Vegeu Moro (mitologia dels Pirineus)
* Moros (mitologia grega), divinitat de la mitologia grega fill de Nix relacionat amb el destí dels mortals
# Jerry Hoyt

Jerry Hoyt fou un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 29 de gener del 1929 a Chicago, Illinois.
Hoyt va córrer a la Champ Car a les temporades 1950-1955 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de 1950 i 1953-1955 (fent la pole el 1955).
Jerry Hoyt va morir el 10 de juliol del 1955 disputant una cursa a Oklahoma.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1950 | 81 | 15 | 129.520 | 31 | 21 | 125 | 0 | a 13 voltes |
| 1953 | 55 | 7 | 135.731 | 24 | 23 | 107 | 0 | Sobreescalfament |
| 1954 | 99 | 30 | 137.825 | 27 | 26 | 130 | 0 | Motor |
| 1955 | 23 | 1 | 140.045 | 10 | 31 | 40 | 0 | Pèrdua d'oli |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 402 | 0 | |
| Curses | 4 |
| Poles | 1 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 0 |
| Retirades | 3 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Jerry Hoyt va participar en 4 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1950.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 4
* Poles: 1
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Metauroxita

La metauroxita és un mineral de la classe dels minerals orgànics. Anomenat per ser l'homòleg menys hidratat de la uroxita.

## Característiques

La metauroxita és un oxalat de fórmula química (UO₂)₂(C₂O₄)(OH)₂(H₂O)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 67289 i 67290.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Burro, dins el districte miner de Slick Rock, al comtat de San Miguel (Colorado, Estats Units), on es troba en forma de fulles i plaques de color groc clar, associada a uranopilita, tyuyamunita, guix i abernathyita. Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Metauroxite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 agost 2021].