OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marco Banderas

Marco Banderas (Montevideo, 13 de febrer de 1967) és un actor i director pornogràfic espanyol, d'origen uruguaià.
Va començar treballant com a cantant a Espanya durant 15 anys, principalment en orquestres a les festes majors d'estiu. Va debutar en el porno a la sala de festes Bagdad fent tres passades per nit durant 2 anys amb la seva actual esposa, Lisa Lee (també coneguda com a Lisa De Marco). Posteriorment, va rodar diverses escenes per a les companyies Private i Harmony. Va estar treballant a Espanya en el cinema per a adults i posteriorment als Estats Units.
A més de l'actuació, Marco Banderas ha dirigit diverses pel·lícules. D'ençà que Marco va arribar als Estats Units en el 2003 fins ara, ha protagonitzat més de 3.000 pel·lícules. És el protagonista principal de la pel·lícula The Four on interpreta al rei Xerxes, li acompanyen en aquesta pel·lícula estrelles com: Brea Bennet, Renee Pérez, Cassidey i Jana Jordan.
Està casat amb la també actriu pornogràfica Lisa Lee, amb qui fa 12 anys que viu. Banderas porta un tatuatge que diu "I love Fiona" i un cor en la part de l'apèndix.

## Premis AVN
### Nominacions

* 2008: AVN for Male Performer of the Year
* 2008: AVN Best Group Sex Scene - Video; Naked Aces 2. Amb Jesse Jane, Rebeca Linares i Brianna Love.
* 2008: AVN for Best Anal Sex Scene - Video; Nina Hartley’s Guide to Porn Star’s Sex Secrets
* 2008: AVN For Best Three-way Sex Scene; Top Guns 6. Amb Lorelei Lee and Missy Monroe.

### Premis

* 2008: AVN director for Best Ethnic-Themed Release

## Referències

* ↑ Elespacio.com.co
# Marco Grimalt

Marco Alfonso Grimalt Krogh (Queilén, 11) és un jugador de voleibol de platja pertanyent a la selecció de voleibol de Xile, que ha participat en els Jocs Panamericanos de 2011, 2015 i 2019 i en els Jocs Sud-americans de 2010 i 2014, obtenint una medalla de plata
Al costat del seu cosí Esteban Grimalt, va obtenir la medalla d'or en els Jocs Panamericanos de 2019.

## Carrera

Grimalt va néixer en Queilén, Chiloé, però va ser criat a la ciutat de Linares a la Regió del Maule. Es va interessar en el voleibol a primerenca edat a causa que el seu pare i diversos familiars ho practicaven. Al costat del seu cosí, Esteban Grimalt (n.1991).
Després de la seva participació en els Jocs Sud-americans de 2010 a Colòmbia, on van obtenir una medalla de bronze, l'Associació d'Esportistes Olímpics de Xile els va aprovar un projecte que els va permetre concentrar-se en el voleibol de platja tot l'any.
En els Jocs Panamericanos de 2011, duts a terme a Guadalajara, Mèxic, la dupla Grimalt no va aconseguir passar a quarts de final després de guanyar un partit i perdre dos. A l'any següent, van obtenir la medalla d'or en la primera versió dels Jocs Bolivarianos de Platja, realitzats a Lima, Perú.
En 2014 va participar al costat d'Esteban Grimalt en els Jocs Sud-americans de 2014 a Santiago, Xile, obtenint una medalla de plata després de perdre la final contra els brasilers, (Alison Conte i Bruno Oscar de Almeida.)
En els Jocs Panamericanos de 2015, organitzats a #Toronto, va participar al costat d'Esteban Grimalt i va obtenir el quart lloc.

## Palmarès
### Jocs Panamericans

* Medalla d'or (1): 2019

### Jocs Sud-americans

* Medalla d'argent (1): 2014
* Medalla de bronze (2): 2010 ; 2018

### Jocs Bolivarians

* Medalla d'or (2): 2012 ; 2013
* Medalla de plata (1): 2017

### Circuit Mundial de Voleibol de Platja

* Medalla d'or (3)
* Medalla de plata (2)

### Continental Cup

* Medalla d'or (1): 2016

### Tornejos del Circuit Sud-americà de Voleibol Platja

* Medalla d'or (17)

## Referències

* ↑ Jacques Andrade, Alfredo. «Clan Grimalt la lleva». La Cuarta, 24-11-2009. [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ «Primos Grimalt caen en Voley Playa y quedan eliminados de los Juegos». Terra Chile, 19-10-2011. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ Valencia, Felipe. «Con Oro de los Primos Grimalt Chile cerró una gran presentación en los I Juegos Bolivarianos de Playa». www.deportechileno.cl, 11-11-2012. Arxivat de l'original el 2015-06-10. [Consulta: 13 novembre 2012].
* ↑ «Primos Grimalt perdieron la final y se quedaron con la plata». , 15-03-2014 [Consulta: 10 juny 2015]. Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-06-10. [Consulta: 4 maig 2021].
# Alberts Šeibelis

Alberts Šeibelis (Sabile, 26 de desembre de 1906 - San Diego, 12 d'abril de 1972) fou un futbolista letó de la dècada de 1930.
Fou 54 cops internacional amb la selecció de Letònia. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Rīgas FK, Rīga Vanderer, V.Ķuzes FK i Rīgas Vilki.

## Referències

* ↑ Ivars Ošiņš. Golden 100 of Latvian sports
* ↑ Perfil a eu-football.info
# Marc Papi Mútil

Marc Papi Mútil (llatí: Marcus Papius Mutĭlus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Pàpia, una antiga família plebea d'origen samnita. Va viure sota els emperadors August i Tiberi i era descendent de Gai Papi Mútil, que combaté a la Guerra Social.
Va ser cònsol l'any 9 juntament amb Quint Popeu Segon. Els dos cònsols van donar els seus noms a la llei Pàpia-Popea que es va aprovar com a complement de la Lex Julia de Maritandis Ordinibus i que regulava els matrimonis, en endavant coneguda com a Lex Julia et Papia Poppaea.
Es tracta probablement del mateix personatge que esmenta Tàcit entre els aduladors de l'emperador Tiberi. Papi Mútil proposà l'any 16 al senat que el dia 13 de setembre fos declarat festiu i es fessin ofrenes als déus Júpiter, Mart i Concòrdia, pel fet que era el dia en què Luci Escriboni Libó Drus fou forçat al suïcidi per haver conspirat contra l'emperador.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 119.
* ↑ Tàcit. Annals II, 16; II, 32.
# Alberto Soria

Alberto Soria (10 de març de 1906 - ?) fou un futbolista peruà.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1930. Conegut com el Doctor, va jugar als clubs Alianza Lima i Universitario de Deportes el 1933.

## Referències

* ↑ Perfil a zerozero
* ↑ Appearances for Peru National Team Arxivat 2009-02-02 a Wayback Machine. - RSSSF
* ↑ 1930 FIFA World Cup Uruguay Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 4 maig 2018].
* ↑ Linaje Iscariote - De Chalaca (castellà)
* ↑ Alberto Soria a National-Football-Teams.com (anglès)
# Manuel Oliver y Hurtado

Manuel Oliver y Hurtado (Màlaga, 1831 - 9 d'abril de 1892) fou un sacerdot i historiador espanyol, membre de la Reial Acadèmia de la Història.
Va estudiar dret a la Universitat de Granada i acabà la carrera a Madrid. Després ingressà al Cos d'Arxivers i treballà com a bibliotecari. En 1866 ingressà a la Reial Acadèmia de la Història. Era germà del també sacerdot José Oliver y Hurtado, amb qui va compondre l'estudi La batalla de Vejer o del lago de la Janda (1869), on després d'un rigorós estudi de les fonts cristianes i musulmanes afirmen que la batalla de Guadalete va tenir lloc a La Janda.

## Obres

* La batalla de Vejer o del lago de la Janda (1869)
* Munda pompeyana (1861)
* Iliberis y Granada

## Referències

* ↑ Manuel Oliver Hurtado a malagapersonajes
* ↑ Martín Federico Ríos Saloma La Reconquista: una construcción historiográfica (siglos XVI-XIX), p. 275-276
# Mari Cruz Díaz García

Mari Cruz Díaz García (Viladecans, 24 d'octubre de 1969) és una atleta catalana retirada especialitzada en la prova de marxa atlètica, en què aconseguí ser campiona d'Europa el 1986.

## Carrera esportiva

Es formà a l'escola de marxa de Viladecans i fou membre del Club Natació Barcelona. El 1985, va guanyar la medalla d'or al Campionat d'Europa Júnior d'Atletisme en els 5000 m marxa, ex aequo amb la seva convilatana María Reyes Sobrino amb qui va entrar a la meta agafada de la mà.
En categoria absoluta, guanyà dos Campionats d'Espanya de 10 km marxa en ruta (1984, 1986) i tres Campionats de Catalunya (1991, 1992, 1993). Aconseguí dos títols estatals de 5 km marxa en pista (1984, 1986) i un de 3.000 m en pista coberta (1988), i diversos rècords en l'àmbit català i estatal.
Al Campionat d'Europa d'Atletisme de 1986 va guanyar la medalla d'or en els 10 km marxa, amb un temps de 46:09 segons, arribant a la meta per davant de les atletes sueques Ann Jansson (plata amb 46:13 segons) i Siv Ibáñez (bronze amb 46:19 segons). Es va convertir així en la primera dona catalana que guanyava una medalla en uns Campionats d'Europa d'Atletisme, i a l'edat de 16 anys, 10 mesos i 2 dies, en la més jove de tots els temps.
Al Campionat del Món Júnior de 1988, celebrat a la ciutat canadenca de Sudbury, va guanyar l'or en els 5 km marxa, amb un temps de 21: 51.31 segons, per davant de la també catalana Olga Sánchez i la italiana Maria Grazia Orsani. Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992, aconseguint la 10a posició en la prova de 10 km marxa. També en categoria júnior fou subcampiona d'Europa (1987) i guanyà la medalla de bronze de 3.000 m marxa del Campionat d'Europa (1988).
Abandonà la competició el 1996 però reaparegué l'any 2000 en la prova de 20 km marxa. Entrenà a les ordres de Rafael Sánchez fins al febrer del 2004, que fou sancionada per dopatge i es retirà. Treballa al Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat.

## Referències

* ↑ «Mari Cruz Díaz». [Consulta: 24 desembre 2017].
* 1 2 3 «Mari Cruz Díaz García | enciclopèdia.cat». [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Barberarena, Chema. «Los mejores momentos de España en los Campeonatos de Europa (III): la primera medalla femenina. El oro de Mari Cruz Díaz en Stuttgart 1986». RFEA, 13-06-2018. Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Mari Cruz Díaz, cazada por sorpresa» (en castellà). Diario As, 23-06-2004. [Consulta: 10 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Historial esportiu de Mari Cruz Díaz a la RFEA Arxivat 2016-08-02 a Wayback Machine.
# Alegría (Zulia)

Alegría és una població del municipi de Lagunillas a Zulia, Veneçuela. No consta separadament la seva població actual, però el 1950 només tenia 2.381 habitants.
Pertany al gran grup de camps petroliers de la riba oriental del llac de Maracaibo.

## Referències

* Gran Enciclopedia del Mundo, Bilbao, 1965.
Viccionari
# Maria Gumfaus Culi

Maria Gumfaus Culi (Santa Coloma de Gramenet, 5 de març de 1922 - Terrassa, 1998), fou una empresària catalana de l'àmbit de la torneria de fusta.
Filla de Josep Gumfaus, natural de Navarcles, que es dedicava al comerç de fusta, i d'Ignàsia Culí Serra, de Santa Coloma, en va heretar la capacitat directiva i d'organització, l'ambició necessària per tirar endavant i el valor de l'esforç i la constància amb esperit positiu. La família s'instal·là entorn de 1925 a Sant Pere de Torelló, on hi havia quaranta-cinc torneries i prop de tres-cents torners i torneres.
Nascuda en un entorn pràcticament rural, tot i que només va aprendre a cosir i de lletra, no va deixar mai de llegir per formar-se contínuament. Es va casar amb Pere Font –torner- i, als anys quaranta del segle xx, plegats, van muntar un negoci a Sant Pere de Torelló, al carrer del Doctor Casas. Quan ell sortia a vendre, ella servia les comandes, pintava les peces de fusta tornejada, organitzava el magatzem, tractava la compra de les matèries primeres: avellaner, boix, faig, pollancre, etc. Fabricaven de tot, però especialment jocs d'escacs de boix.
De seguida es va fer càrrec de la direcció de l'empresa i en duia l'organització i l'administració, era qui feia tractes amb els clients, contractava personal, duia la comptabilitat Va tenir 12 criatures. Entre embarassos, lactàncies i nits sense dormir, Maria Gumfaus va optar per atorgar al negoci un estil industrial. Contractava personal, hi incorporava nova tecnologia -amb màquines semiautomàtiques, algunes inventades a casa seva-, i era una bona negociadora. D'un taller familiar en va generar una indústria.
L'empresa va tenir successives ampliacions al llarg de la seva història. L'última, desafortunada. El canvi de localització de Sant Pere de Torelló a Ripoll va coincidir amb la crisi energètica del 1973. Van haver de tancar les portes. Un any després però, una Maria Gumfaus d'edat avançada, lluny de defallir, obriria una nova empresa en el sector tèxtil.

## Referències

* ↑ La informació està treta de l'Institut Català de les Dones amb autorització per usar-lo sota GFDL.
* 1 2 3 Exposició dones d'empresa, models a seguir. Maria Gumfaus, vinculada a la vila. Exposició de dones emprenedores, Maria Gumfaus Coli, entre d'altres. Barcelona: Institut Català de les Dones, 2008 [Consulta: 12 agost 2013].
* 1 2 3 «Dia internacional de les dones. 8 de març de 2019». Museu de la Torneria. [Consulta: 19 gener 2022].
# Maria Pedrini

Maria Pedrini (Brisighella, 3 de febrer de 1910 - Roma, 8 de desembre de 1981) va ser una soprano italiana.
Filla del torinès Virgilio, un policia a cavall, i de la siciliana Annunziata Peleggi, la família va seguir els trasllats del seu pare motivats pel treball i va aterrar a Roma, on va començar a estudiar cant malgrat la reticència dels seus pares. Amb el temps, Maria va entrar a Santa Cecília de Roma, després d'una audició que va impressionar al comitè, format del famós mestre Edvige Ghibaudo, qui la va seguir amb una especial dedicació. Després de graduar-se, debutà el 24 de novembre 1931 al Teatro Adriano amb Mefistofele d'Arrigo Boito, en el paper d'Elena. Poc després va participar en un concurs internacional que es va celebrar a Viena i va guanyar el primer premi. El seu nom va cridar l'atenció de les autoritats italianes i estrangeres.
És considerada com l'hereva de Claudia Muzio, de la qual fou sovint reserva i diversos documents demostren com la "Divina" estimava els seus consells. Va substituir per primer cop a Claudia Muzio el 22 de febrer de 1936 en el paper de Cecilia de Licinio Refice al Teatre Verdi de Trieste.
Va participar com a protagonista en més de 200 obres, algunes d'elles estrenes.
En les classes de cant que donava al final de la seva carrera, tingué força alumnes, entre elles a Cloe Elmo (1910-1962).

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 377. (ISBN 84-7291-227-2)
# Martín Ramírez Ramírez

Martín Alonso Ramírez Ramírez (Bogotà, 8 de novembre de 1960) va ser un ciclista colombià, que fou professional entre 1984 i 1990. En el seu palmarès destaca la victòria al Dauphiné Libéré de 1984 i al Tour de l'Avenir de 1985.

## Palmarès

* 1980
** 1r a la Volta a Colòmbia sub-23 i vencedor d'una etapa
* 1982
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Colòmbia
* 1983
** Vencedor d'una etapa del Clásico RCN
* 1984
** 1r al Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa del Clásico RCN
* 1985
** 1r al Tour de l'Avenir i vencedor d'una etapa
* 1990
** Vencedor d'una etapa del Clásico RCN

### Resultats al Tour de França

* 1984. Abandona (14a etapa)
* 1986. 42è de la classificació general
* 1987: 13è de la classificació general
* 1988: Abandona (21a etapa)
* 1989: Abandona (9a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1985. 23è de la classificació general
* 1987. 18è de la classificació general
* 1988. 16è de la classificació general
* 1989. 12è de la classificació general
* 1990. 45è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa de Martín Ramírez a sitiodeciclismo.net
* Resultats de Martín Ramírez a letour.fr
# Martín Recaredo Echegoyen

Martín Recaredo Echegoyen (Montevideo, 1891 - ibidem, 1974) fou un jurista i polític uruguaià, i president constitucional del Consell Nacional de Govern entre l'1 de març de 1959 i l'1 de març de 1960. Va ser, també, president del Directori del Partit Nacional durant 30 anys.

## Biografia

Es va exercir com a secretari de la Cort Electoral el 1924, va integrar la Convenció Nacional Constituent després del cop de Gabriel Terra i va ser Senador el 1934.
Va ocupar el càrrec de Ministre d'Instrucció Pública el 1935 i d'Obres Públiques el 1936.
El 1963 va ser President del Senat, candidat presidencial el 1966 i president de l'Assemblea General en 1967. Va ser novament Senador el 1971 i president el 1973 del primer Consell d'Estat de la dictadura militar.

## Vegeu també

* Eleccions generals de l'Uruguai de 1950.

## Referències

* ↑ «Index E».
* ↑ «Martín Echegoyen | Autores.uy».
* ↑ «Lo indignante, es que una escuela lleva su nombre», 02-04-2017. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2017. [Consulta: 1 d’octubre 2023].
* ↑ Torre, Víctor Raúl Haya de la; Díaz, Guely Villanueva. Haya por Haya: apuntes para sus memorias (en castellà). Fondo Editorial del Congreso del Perú, 2009, p. 274. ISBN 978-9972-221-68-2.
* ↑ PRESIDENCIA DE LA ASAMBLEA GENERAL Y DEL SENADO PRESIDENCIA DE LA CAMARA DE REPRESENTANTES. «Parlamentarios Uruguayos 1830-2005», 29-10-2013. Arxivat de l'original el 29 octubre 2013.
# Aigües Bones

Aigües Bones és un nucli i entitat singular del municipi de Caldes de Malavella (Selva) situat immediatament 300 m. a l'est del nucli principal. El nucli està separat només pel Bosc de la Font i el Puig de les Moleres i queda connectat a Caldes per la carretera GI-674. Hi viuen 966 persones (2020). L'any 1989 constava com a urbanització residencial.

## Referències

* ↑ «Aigües Bones». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2017. Arxivat de l'original el 2021-10-22. [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ «Mapa topogràfic, base 1:5.000». ICGC, 2021. [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ «Unitats de població de Catalunya (a 02-02-1989)». IDESCAT, 1989. [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ «Masia Aigüs Bones». Ajuntament de Caldes de Malavella, 2021. [Consulta: 22 octubre 2021].
# Maria del Socors Antònia Gavaldà Simó

Maria del Socors Antònia Gavaldà (Reus, juny de 1699 - abril de 1723) fou una religiosa catalana coneguda amb el nom de Maria Antònia de l'Esperit Sant.
Nasqué en el si d'una família benestant de Reus, filla d'Antoni Gavaldà Baldrich i de Maria Simó Miró, de Reus, on tant el pare com l'avi patern, exercien la medicina. Antoni Gavaldà Baldrich va prendre part activa en el govern municipal de Reus, on desenvolupà el càrrec de secretari municipal i fou proposat per a primer regidor el 1722. També acabaria sent el metge de la comunitat de religioses carmelites descalces situat a la plaça de Prim de Reus, convent on havia ingressat una germana seva, Teresa Gavaldà Baldrich, que amb el nom de Maria Teresa de Sant Josep, al llarg dels seus 82 anys de vida va ser priora daquell convent durant cinc triennis.
La relació professional del pare amb les religioses carmelites i l'existència d'una tia que n'era la priora devien afavorir l'ingrés de la jove, als disset anys, en el Carmel descalç reusenc, on professà el 25 de setembre de 1717.
Entre 1722 i 1723 va mantenir correspondència amb el seu director espiritual, Francesc de Jesús Maria, Arajo i Espernay, des de 1721 prior del convent del carmelites descalços de Barcelona. En tot cas sembla que la seva relació fou més que res epistolar, ja que el frare només va estar destinat a Reus entre 1709-1712, període en el qual segurament sí que coneixeria la seva tia. Possiblement hi entrés en relació per haver estat un religiós de la confiança de la seva tia priora, a qui aquesta podia encomanar que vetllés per la confusa problemàtica espiritual de la neboda. Cal apuntar, a més, que a aquest frare era germà d'una carmelita descalça de Vic ja aleshores amb fama de mística, Maria Alberta de sant Domènec, coneguda també per les seves cartes amb l'ermità montserratí fra Josep de sant Benet o de les Llànties.
En les seves cartes refereix al seu director espiritual els seus malestars físics i espirituals, les seves temptacions i escrúpols, així com les seves experiències místiques. En el breu resum de les seves virtuts es passa delicadament per sobre del tema de les seves visions: «Otros trabajos padeció por medio de criaturas hasta amenazarla de ser acusada por la Inquisición, que era muy imaginativa. Los trabajos interiores que esta alma padeció fueron muchos».
Morí prematurament als 23 anys, el 21 d'abril de 1723.

## Obra

* Epistolari format per les vint-i-tres cartes adreçades al seu director espiritual, el carmelita descalç Francesc de Jesús Maria. Aquestes cartes han estat editades per Gabriel Beltran Larroya (1990).

## Referències

* 1 2 3 4 5 Gras Casanovas, Mercè. «Maria del Socors Antònia Gavaldà Simó». Diccionari Biogràfic de Dones. Xarxa Vives d'Universitats. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ «Carmelitas Descalzas de Catalunya y Baleares : Documentación Historica: 1588-1988». CCUC. [Consulta: 22-I-2018].

## Bibliografia

* Beltran Larroya, Gabriel (ed.) (1990). Carmelitas descalzas de Cataluña y Baleares. Documentación histórica: 1588-1988. Roma: Monumenta Historica Carmeli Teresiani, p. 385-397.
# Mas d'en Pinyes

El Mas d'en Pinyes és un mas situat al municipi de Ponts, a la comarca catalana de la Noguera. És considerada com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

En el POUM del municipi de Ponts se'n fa la següent descripció: L'edifici és de planta rectangular, de murs de pedra arrebossats i pintats. La coberta, reformada recentment, és a dos vessants amb teules àrabs amb el carener perpendicular a la façana. Les obertures es concentren al sud i llevant i són principalment resoltes amb llinda de pedra a excepció de la finestreta de les golfes a la façana principal que és amb arc de mig punt. Les cantoneres de la casa són fetes amb carreus que es mantenen visibles. Hi ha dos cossos afegits de planta baixa al costat sud-est de la casa destinat a pallissa i un altre petit afegit a la façana darrera.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Mas d'en Pinyes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Pla d'ordenació urbanística municipal de Ponts - CATÀLEG DEL PATRIMONI ARQUITECTÒNIC, HISTÒRIC I ARTÍSTIC» (pdf) p. 34. Ajuntament de Ponts. Arxivat de l'original el 2014-10-19. [Consulta: 9 octubre 2014].