OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cvijeta Zuzorić

Cvijeta Zuzorić o Flora Zuzzori, a vegades Fiora Zuzzeri, fou una poeta il·líria de la República de Ragusa nascuda a Ragusa el 1552 i morta a Ancona l'1 de desembre de 1648. Es creu, ja que no es conserven obres seues, que escrigué tant en serbocroat com en italià.

## Trajectòria

Flora nasqué a Ragusa de Dalmàcia, en una família de comerciants bosníacs (ab antiquo de la vila de Samandria - hui Smederevo, Sèrbia - que obté l'any 1430 la ciutadania ragusa), filla de Frano Zuzzori i Marina Radagli. Criada a Itàlia, es casa al 1577 amb un noble florentí, Bartolomeo Pescioni, que havia estat cònsol a Dubrovnik: la parella es trasllada a Itàlia al 1582. Convidava autors i artistes a la seua casa, que esdevingué una coneguda acadèmia literària.
Zuzzori era una dona excepcionalment intel·ligent, de qui es diu que escrigué epigrames i poemes, que malauradament no han sobreviscut. És coneguda només per la seua reputació, ja que l'esmenten en molts poemes Dinko Zlataric, Miho Bona Babulinov, Miho Monaldi, Boccabinco, Simonetti, Marino Bettera, contemporanis seus, així com altres autors de Ragusa.
També l'esmenta en els seus sonets el famós poeta Torquato Tasso, que n'elogia les virtuts, tot i que mai la conegué personalment. El seu gran amic Nicola Vito Gozze i la seua esposa Maria Gundulić-Gondola Gucić en descrigueren la seua bellesa física i espiritual en la seua famosa obra filosòfica sobre l'amor, Tractat sobre els meteors d'Aristòtil.
Flora Zuzzori escrigué sobretot poemes en italià, molts d'ells en l'arborètum de Trstené, prop de la ciutat adriàtica de Dubrovnik.

## Vegeu també

* Literatura en croat.

## Referències

* ↑ «croatia.ch» (en croata). Arxivat de l'original el 19 d'abril de 2012. [Consulta: 25 maig 2012].
* ↑ «studiacroatica.org». [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «guia-dubrovnik.net». [Consulta: 3 novembre 2012].
# Cúmul de la Màquina Pneumàtica

El Cúmul de la Màquina pneumàtica (Abell S0636, i també Antlia) és un cúmul de galàxies localitzat en el Supercúmul Hidra-Centaure. El cúmul d'Antlia és el tercer-més proper al Grup Local després del cúmul de la Verge i el cúmul del Forn. La distància d'Antlia a la Terra és de 40.5 Mgc fins a 40.9 Mgc i pot ser vist de Terra en la constel·lació de la Màquina Pneumàtica. El cúmul d'Antlia no hauria de ser confós amb la galàxia nana Antlia.
Antlia es classifica com un cúmul de tipus III rar de Bautz – Morgan, cosa que significa que no té una galàxia cúmul més brillant dominant (cD). Tanmateix, el grup és dominat per dues galàxies el·líptiques massives, NGC 3268 i NGC 3258, i conté un total d'aproximadament 234 galàxies. El cúmul és molt dens comparat amb altres cúmuls com els de la Verge i el del Forn, contenint així galàxies de tipus precoç i una porció més gran d'el·líptiques nanes. El cúmul es divideix en dos grups galàctics, el subcúmul nord gravitant al voltant de NGC 3268 i el subcúmul sud centrat en NGC 3258.
El cúmul té un desplaçament cap al roig de z = 0,0087, cosa que implica que retrocedeix del grup local, com la majoria d'objectes de l'Univers. Amb l'ara obsolet satèl·lit científic ASCA, les observacions de rajos X mostren que el cúmul és gairebé isotèrmic, amb una temperatura mitjana de kT ~ 2,0 keV.

## Vegeu també

* Cúmul de Coma
* Cúmul d'Eridà
* Cúmul del Forn
* Cúmul d'Escaire
* Cúmul de la Verge

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://adsabs.harvard.edu/abs/2003A%26A...408..929D.
* ↑ URL de la referència: http://adsabs.harvard.edu/abs/2000PASJ...52..623N.
* ↑ «Near-infrared imaging of early-type galaxies. II. Global photometric parameters». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1999, pàg. 127–169. DOI: 10.1086/313249.
* 1 2 Antonio Ferragamo «Planck 2015 results XXVII. The second Planck catalogue of Sunyaev-Zeldovich sources» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 20-09-2016, pàg. A27. DOI: 10.1051/0004-6361/201525823.
* ↑ Smith Castelli, Analía V.; Bassino, Lilia P.; Richtler, Tom; Cellone, Sergio A.; Aruta, Cristian Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 386, 4, 01-06-2008, pàg. 2311–2322. arXiv: 0803.1630. Bibcode: 2008MNRAS.386.2311S. DOI: 10.1111/j.1365-2966.2008.13211.x.
* 1 2 (Decembre 2005) "" a Proceedings of the ESO Workshop.
* ↑ Hopp, U.; Materne, J. Astronomy and Astrophysics Supplement Series, 61, 01-07-1985, pàg. 93–106. Bibcode: 1985A&AS...61...93H. ISSN: 0365-0138.
* ↑ Guthrie, B. N. G. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 168, 01-07-1974, pàg. 15–20. Bibcode: 1974MNRAS.168...15G. DOI: 10.1093/mnras/168.1.15. A&AA ID: AAA012.160.002 [Consulta: free].
# Cros Ciutat de Mataró

El Cros Ciutat de Mataró és una competició atlètica de camp a través internacional que es disputa anualment a la ciutat de Mataró. Fou creada l'any 1971 pel club d'atletisme Grup Gimnàstic Lluïsos i actualment és la cinquena prova de cros més antiga de Catalunya.
En categoria masculina, Vicente Egido Bolao és qui ha guanyat el cros més vegades amb 4 triomfs (1971-1973 i 1978), i, en categoria femenina, Carme Valero, el guanyà 5 vegades (1972-1974, 1976 i 1978). A partir dels mitjans dels anys noranta, la participació d'atletes africans (kenyans, magribins, etc.) donaren un gran nivell de competició a la cursa.

## Referències

* 1 2 3 «Cros Ciutat de Mataró». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Cros Ciutat de Mataró - G.A. Lluïsos Mataró Arxivat 2018-08-12 a Wayback Machine.
# Cros

* No s'ha de confondre amb cross.
«Cros» té aquests significats:
* Societat Anònima Cros, empresa química catalana fusionada amb Unión de Explosivos de Rio Tinto el 1989, originant la companyia Ercros
* Esports:
** Cros o camp a través, modalitat d'atletisme
** Duatló Cros, modalitat esportiva, combinada i de resistència, a la qual l'atleta realitza dues disciplines
* Toponímia:
** Cros (francès) o Lo Cròs d'Arfolhosa (occità), municipi al departament del Puèi Domat (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Cros (francès) o Lo Cròs (occità), municipi al departament del Gard (regió d'Occitània, França)
** El Cros, edifici civil al municipi de les Preses (Garrotxa)
** Le Cros, municipi occità del Llenguadoc al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània
** Cros-de-Géorand, municipi al departament de l'Ardecha (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Cros-de-Montvert, municipi al departament de Cantal (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Cros-de-Ronesque, municipi al departament de Cantal (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Coma Cros, conjunt d'edificis fabrils de Salt (Gironès) protegit com a bé cultural d'interès local
** Magatzems Cros, edifici industrial modernista de Valls (Alt Camp)
** Saint-Laurent-du-Cros, municipi francès, situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava
** Mas Cros (Parlavà), obra de Parlavà (Baix Empordà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional
* Biografies:
** Alba Cros (Palafrugell, 1991), directora de cinema catalana
** Charles Cros (Fabrezan, 1842 - París, 1888), poeta i inventor francès que desenvolupà nous mètodes fotogràfics
** Francesc Cros Damunt (Reus, 1902 - Mendoza, 1993), obrer i cantant de sarsueles català
** Francesc Cros Reig (Vinaròs, 1873 - Reus, 1959), mestre d'escola i pedagog català
** Manuel Cros i Grau (Calanda, 1901 - Barcelona, 1986), futbolista català dels anys 1920 que jugava de davanter
# Croqueta

Una croqueta o raola és una preparació gastronòmica sovint en forma de cilindre o esfera. Les bones croquetes són cruixents a la superfície i suaus i fundents per dins. És important consumir-les el més aviat possible, car perden molt si es deixen reposar massa estona. Es poden prendre com a aperitiu, com a acompanyament o fins i tot com a plat, acompanyades per exemple d'una amanida, per a un sopar lleuger. Les croquetes se solen fer amb una massa a base de farina cuita en llet (salsa beixamel) o bé de patata trinxada (més habitual a la cuina menorquina, per exemple) barrejada amb altres ingredients, com peix, pollastre, o pernil esmicolats. Normalment s'afegeix sal, pebre, i nou moscada a la massa. Una vegada feta la massa es fan boles allargades, normalment d'uns cinc centímetres de llarg. Després es disposen en un plat per arrebossar-les amb ou i farina o pa ratllat. Una vegada arrebossades es fregeixen en oli molt calent.
Les croquetes van néixer a la cuina popular com un mitjà d'aprofitar les restes de la carn d'olla o d'altres preparacions, per exemple el pollastre a l'ast. Són molt típiques als pintxos bascos, en tapes, en plats combinats, etc. Es mengen a Portugal, Espanya i Itàlia, entre altres països. A Alemanya i Bèlgica es fan amb patata.

## Variants

* Croquetes de pollastre o de gallina. Són les més comunes.
* Croquetes de bacallà, fetes amb bacallà esmicolat
* Les croquetes de bolets, sovint es fan amb ceps.
* Croquetes d'ou, amb un tros d'ou dur a dins.
* Croquetes vegetarianes, elaborades amb verdures i ceba fregida. Són molt populars les d'albergínia.

## Preparacions similars

* Els falàfels o croquetes de cigrons, típiques de la cuina de l'Orient Pròxim.
* Les quenelles, molt conegudes a França. Són molt més pàl·lides, compactes i més llargues que les croquetes. Es preparen sense arrebossar, cuites en aigua i servides amb salsa, aquesta sovint a base de nata.

## Referències

* ↑ Massa oblonga de carn capolada, de peix, d'ous, de verdura, llegum, patata, etc., pastada amb llet o altre líquid i fregida després d'arrebossar-se amb ou i farina o pa rallat (bal.); cast. croqueta DCVB
* ↑ «Croquetes casolanes - Receptes Cuina de Casa». Arxivat de l'original el 2009-05-18. [Consulta: 21 novembre 2009].
* ↑ «Croquetes de carn d'olla - Gastroteca». Arxivat de l'original el 2010-01-13. [Consulta: 21 novembre 2009].
* ↑ «Croquetes de ceps». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 novembre 2009].
* ↑ «Croquetes d'albergínia». Arxivat de l'original el 2009-10-20. [Consulta: 21 novembre 2009].
Viccionari
# Creu de terme de Sant Sebastià (Calaf)

La Creu de terme de Sant Sebastià és una obra que marca el límit entre els termes de Calaf i Calonge de Segarra (Anoia), situada prop de l'ermita de Sant Sebastià.
Datada al segle xix, està formada per un fust hexagonal de pedra del país molt desgastat, coronat per una senzilla creu de ferro que substitueix la creu original, i una base quadrada de pedra.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de Sant Sebastià». Diputació de Barcelona.
# Tit Sexti Africà

Tit Sexti Africà (llatí: Titus Sextius T. f. T. n. Africanus) va ser un magistrat romà del segle i dC que va desenvolupar la seva carrera política durant els regnats de Claudi i Neró, carrera que va culminar l'any 59 quan va esdevenir cònsol sufecte. És ancestre de tota una nissaga de cònsols imperials de la gens Sèxtia, que al segle iii arribà a emparentar amb l'emperador Pupiè. Era fill de Tit Sexti Africà, senador i magistrat en temps d'August i Tiberi.
Va entrar dins el senat l'any 48, en temps de Claudi. Entre els anys 47 i 49 va festejar la jove aristocràtica Júnia Silana, però Agripina n'impedí el casament. Pel que fa a la seva carrera política, va ser membre del col·legi dels sacerdots arvals, i com a tal està testimoniat en les actes arvals entre els anys 50 i 66. L'any 59 assolí el consulat, juntament amb Marc Ostori Escàpula; aquesta informació és coneguda gràcies a una inscripció. L'any 61, Sexti va ser encarregat de dur a terme el cens de la Gàl·lia, juntament amb Volusi Saturní i Trebel·li Màxim. Sexti i Volusi mantenien una rivalitat forta, però major era encara l'odi que tenien envers Trebel·li; finalment, Sexti i Volusi esdevendrien consogres per mitjà del casament dels seus fills: Tit Sexti Magi Laterà, cònsol l'any 94, i Volúsia Cornèlia, que foren pares de Tit Sexti Corneli Africà, cònsol l'any 112.

## Referències

* 1 2 «Sextius 15» , Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* 1 2 Settipani, Christian. «Prosopographie sénatoriale romaine : nouveautés autour des Sextii». A: La prosopographie au service des sciences sociales, 2014 [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ CIL VI, 2042
* ↑ Tàcit, Annals, XVI 46.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Gai Vipstà Apronià i Gai Fonteu Capitó | Cònsol sufecte 59 amb Marc Ostori Escàpula | Succeït per: Neró IV i Cos Corneli Lèntul |
# Francisco Pillado Mayor

Francisco Pillado Mayor (La Corunya, 18 de maig de 1941 - 12 d'agost de 2021) va ser un escriptor i figura destacada del món del teatre gallec.

## Biografia

Fill del periodista Francisco Pillado Rivadulla, després dels estudis de batxillerat i musicals, va estudiar Magisteri, Graduat Social, Declamació i Art Dramàtic.
Va treballar com a professor al Seminari d'Estudis Socials Ramón de la Sagra, al Col·legi Universitari de la Corunya. Va fer crítica literària a Radio Nacional de España i va dirigir l'espai radiofònic A escena e a pantalla a Radio Coruña de la Cadena SER. Va publicar, sota diferents pseudònims, articles, entrevistes, crítiques de llibres i espectacles a La Voz de Galicia. Posteriorment va publicar una sèrie de col·laboracions al setmanari A Nosa Terra, del diari O Correo Galego, i traduccions a la revista Grial.
En el món del teatre va ser el promotor dels grups de teatre de l'Agrupació Cultural O Facho (1965) amb els quals va representar amb el text de Castelao i Luis Pimental l'espectacle Sombra do aire na herba / Cousas. Els anys següents fou el promotor de diferents grups de teatre com l'Escola Dramática Galega (1978), Luís Seoane (1980) i Elsinor Teatro (1990). Va ser cofundador, juntament amb Manuel Lourenzo, i president de l'Escola Dramática Galega, on va impartir classes d'Història del Teatre Gallec i on també va treballar com a director de publicacions i cap del Departament d'Estudis Teatrals.
El 1990, va ser el fundador, conjuntament amb Xosé Manuel Beiras, Pepe Carreiro, Xesús Couceiro, Manuel González Millares i Alfonso Ribas, d'Ediciones Laiovento, de la qual va ser director literari fins al 2014. A més, va formar part de la Junta Directiva de l'Associació d'Escriptors en Llengua Gallega els anys 1984 i 1988.
El 1997 va ser elegit pel Parlament de Galícia i, a proposta del Bloc Nacionalista Gallec, membre del Consell d'Administració de la Corporación de Radio e Televisión de Galicia, càrrec que va ocupar durant dos mandats. Del 2011 al 2021 va ser president honorari de la Fundació Praza Pública i editor del diari digital Praza.gal.
Es va casar amb Noli Vega el 1966 i va tenir dues filles. Va morir el 12 d’agost de 2021 a l'edat de 80 anys.

## Obra publicada
### Assaig

* O teatro de Manuel Lugrís Freire, 1991, Ediciós do Castro.
* Cinco aspectos do teatro galego, 1992, Biblioteca 114, El Correo Gallego.
* Manuel Lugrís Freire, 2006, Edicións Fervenza.
* Camiño sen retorno, 2014, Laiovento.

### Teatre

* Fígaro ou a inútil precaución, 2003, Espiral Maior.
* Na outra banda da ponte, 2006, Deputación da Coruña.

## Referències

* ↑ «Pesar polo falecemento de Pancho Pillado» (en gallec). Diario Nós. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «Francisco Pillado deixa a dirección de Laiovento» (en gallec), 04-03-2014. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «Fallece el dramaturgo y editor coruñés Francisco Pillado» (en castellà), 12-08-2021. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «Morre aos 80 anos Francisco Pillado, figura fundamental do teatro e da edición galega» (en gallec), 12-08-2021. [Consulta: 22 setembre 2021].
# Tribolodon hakonensis

Tribolodon hakonensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Rússia (incloent-hi l'illa de Sakhalín), Japó, Corea i la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species, edició en anglès I. Tokai University Press, Japó, pp v-866.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Derg

El Derg (amhàric: ደርግ; literalment ‘comitè’ o ‘consell’ en les llengües etiòpiques) fou la junta militar etíop que va pujar al poder el 1974 després de la caiguda de l'emperador Haile Selassie i que va governar directament el país fins al 1987, per continuar després fent-ho de facto -fins al 1991- sota cobertura d'un règim constitucional republicà.
Durant el seu lideratge es va lluitar la Guerra Civil d'Etiòpia. La seva figura dirigent fou el coronel Mengistu Haile Mariam, president del Derg (1977-1987) i del país (1987-1991).
El maig de 1991, l'aliança antiderg entre el Front Popular d'Alliberament de Tigre i l'EPRDF finalment va obtenir el control; primer, el Front Democràtic Revolucionari Popular Etíop va prendre Addis Abeba i, després, pocs dies després, el Front d'Alliberament del Poble Eritreu va guanyar el control d'Asmara. Després de la caiguda del Derg, l'EPRDF al juliol va establir un govern de transició que hauria d'haver conduït Etiòpia cap a la democràcia.

## Referències

* ↑ Shinn, David H.; Ofcansky, Thomas P. Historical Dictionary of Ethiopia (en anglès). Scarecrow Press, 2013-04-11. ISBN 978-0-8108-7457-2.
* ↑ Editors. «Ethiopian capital falls to rebels, ending 17 years of Marxist rule» (en anglès). History. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «Profile: Mengistu Haile Mariam» (en anglès). BBC News, 12-12-2006.
* ↑ «The conflicct between Eritrea and Somalia» (en anglès). Human Rights Watch. [Consulta: 5 agost 2021].
* ↑ Chanie, Paulos «Clientelism and Ethiopia's post-1991 decentralisation» (en anglès). The Journal of Modern African Studies, 45, 3, 01-09-2007, pàg. 355–384. DOI: 10.1017/S0022278X07002662. ISSN: 0022-278X.
# Derguzin

Derguzin (Der Guzin o Der Gujin) fou una petita població al cantó d'Alem a l'Iraq Ajamita i després capital d'un cantó separat, esmentada des del temps dels seljúcides, a mig cami entre Zanjan i Hamadan. El seu territori era elevat i cobert d'horts i jardins. Produïa blat, cotó i un excelent raïm. Els habitants al segle xix eren sunnites i addictes a la secta del xaikh Xaraf al-Din al-Derguziní.
Anuxirwan ibn Khalid, escriptor i visir, diu que d'aquesta població era originari Abul Kasim Nasir ibn Ali al-Derguziní, visir del sultà seljúcida Mahmud ibn Muhammad i del sultà Toghril II; aquest visir fou executat per ordre del sultà quan va pujar al tron el 1131 o poc després. El visir era originari d'Anasabad però li deien al-Derguzini perque Derguzin era la principal vila del cantó on estava Anasabad.
El 1405 la vila pertanyia a Muhammad Umar ibn Miran Xah que hi va passar de camí a Hamadan rebent regals en aquesta i altres poblacions.
A Derguzin es va lliurar la primavera del 1406 una decisiva batalla entre Abu Bakr ibn Miran Xah i els seus tres cosins Pir Muhammad, Rustem i Iskandar, els fills de Umar Xaikh. Abu Bakr estava acampat al sud de Sultaniya a un lloc anomenat Guruk Arghun i va decidir sortir en direcció a Isfahan al encontre de les forces dels seus cosins que el pensaven atacar considerant-lo un enemic dèbil i havien sortit d'Isfahan. Els dos exèrcits es van trobar a la rodalia de Derguzin en un lloc anomenat Kharbereh. La batalla de Derguzin o Kharbereh es va perllongar tot el dia, causant quatre mil morts o ferits greus; a la nit es va aturar però al dia següent es va reprendre i Abu Bakr, amb un atac amb les tropes d'elit dirigit cap al centre de Pir Muhammad, va aconseguir la victòria. L'exèrcit derrotat va fugir corrent cap a Isfahan. Abu Bakr i les seves forces van descansar allí uns dies i després van seguir cap a Isfahan. En absència d'Abu Barkr, el xaikh daylamita de Tarom, Hajji Iraki, va atacar Sultaniya. Abu Bakr va haver de fer un pacte de capitulació apresurat amb Isfahan i va retornar cap a Sultaniya però quan va arribar a Derguzin, el xaikh Hajji Iraki, assabentat, va abandonar el setge i se’n va anar cap a Tarom al Daylam, prop de Zanjan. El febrer de 1407 Abu Bakr va passar per Derguizin de camí a Hamadan. i després hi va residir unes setmanes fins que va anar un temps a Kuruk Arghun on va saber que el xeic Hajji Iraki havia estat assassinat a primers de juny de 1407 per Xukr Allah Jamal al-Din Ilgaz, Berdi Beg i Xir Xah Taromi, sortint aleshores cap a Guzel, via Sajas, i després d'espera entre un i dos mesos i finalment va arribar a Sultaniya. Fins a la derrota del príncep a la batalla de Sardrud, Derguizin fou la seva principal residència.

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàg. 39.
* ↑ Ibid, pàgs 64 a 66
* ↑ Ibid, pàgs 68, 69, 70, 71
* ↑ Ibid, pàg 112
* ↑ Ibid, pàg 132
* ↑ Ibid, pàg 134, 135
# Dendropsophus soaresi

Dendropsophus soaresi és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Peixoto, O.L. & Bastos, R. 2004. Dendropsophus soaresi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Dmítrivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Dmítrivka».
Dmítrivka (en (ucraïnès): Дмитрівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 555 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Dmítrievski

Dmítrievski - Дмитриевский (rus) - és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Fars, afluent del Labà, a 12,8 km al nord-oest de Tulski i a 42 km al nord-est de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi de Drujba.
# Diano Arentino

Diano Arentino (en ligur Diàn Aentìn o Dian Arentin) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 722 habitants.

## Geografia

Diano Arentino es troba a l'alta vall Dianese del torrent San Pietro. Té una superfície de 8,33 km² i les frazioni de Diano Borello i Evigno. Limita amb Chiusanico, Diano Castello, Diano San Pietro, Imperia, Pontedassio i Stellanello.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 12 d’abril 2017].
# Dichondra microcalyx

Dichondra microcalyx és una espècie de planta del gènere Dichondra, dins la família convolvulàcia.

## Descripció

És una planta decumbent originària d'Amèrica del Sud, perennifòlia i de ràpid creixement. Fa d'1 a 5 cm d'alt. Les seves tiges són curtes i molt ramificades. Les fulles són simples alternades amb forma de ronyó o d'orella fan d'1 a 3,5 cm de diàmetre. Les flors són blanques aïllades i oc vistoses amb un diàmetre de 5 mm.

## Referències

* ↑ «Dichondra microcalyx (Hallier fil.) Fabris» (en anglès). Catalogue of Life. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ El vegetal y su uso arquitectonico : trabajo de investigación del area arquitectura del entorno.. Montevideo: Facultad de Arquitectura, Instituto de Diseño, 1993. ISBN 9974-42-009-1.