OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dichondra

Dichondra és un petit gènere de plantes dins la família Convolvulaceae. Són plantes herbàcies decumbents perennes amb tiges que arrelen ràpidament en els nusos de les fulles. Les flors són blanques, verdes o grogues de 2-3 mm de diàmetre. Algunes es fan servir com planta ornamental. El nombre d'espècies es troba entre les 2 a les 10, segons els taxonomistes.

## Taxonomia

* Dichondra argentea H.B. i Bonpl. ex Willd.
* Dichondra macrocalyx Meisn.
* Dichondra micrantha Urb.
* Dichondra microcalyx Meisn.
* Dichondra parvifolia
* Dichondra repens J.R.Forst. i G.Forst.
* Dichondra sericea Sw.

## Cultiu i usos

Dichondra micrantha va ser una planta molt popular al sud de Califòrnia per a les gespes però una gespa composta exclusivament fr Dichondra és difícil d'establir i de mantenir. Tanmateix en alguns llocs tropicals Dichondra és una mala herba.

## Enllaços externs

* Germplasm Resources Information Network: Dichondra Arxivat 2012-12-12 at Archive.is
* Flora de China: Dichondra
* J.R.Forst. & G.Forst. 48006 (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government.
# Districte d'İsmayıllı

El districte d'İsmayıllı (àzeri: İsmayıllı rayonu) és un districte de l'Azerbaidjan amb el centre administratiu a la ciutat de İsmayıllı. El 2020 tenia 87.400 habitants.

## Referències

* ↑ «Population of Azerbaijan» (en anglès). Comitè Estatal d'Estadística.
# Creu de terme de Sedó

La Creu de terme de Sedó és una creu de terme de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Trobem aquesta creu de terme a 50 metres de l'accés de l'ermita de Santes Masses, en un punt elevat privilegiat. Consta d'un basament de 30 cm damunt el qual s'aixeca un sòcol quadrangular amb els extrems trencats. El fust d'aquesta creu és octogonal, tot i que el seu arrancament és quadrangular. El capitell que s'observa al capdamunt és quadrangular i no presenta cap motiu escultòric, només una inscripció en la qual podem llegir la data en què va ser erigit "AÑO 1940". Per acabar, destacar la creu de forja, que perfila els quatre braços de la creu, que conflueixen en un cercle al centre.

## Referències

* ↑ «Creu de terme de Sedó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Thalassoma lucasanum

Thalassoma lucasanum és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes. Va ser descrit per Theodore N. Gill el 1862.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf de Califòrnia fins a Panamà, incloent-hi les Illes Galápagos.

## Referències

* ↑ Gill, Theodore «Catalogue of the fishes of lower California, in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus». Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 15, 1863, pàg. 80––88.
* 1 2 Westneat, Mark. «Thalassoma lucasanum (Gill, 1862) Cortez rainbow wrasse» (en anglès). Fishbase.
# Pont de Queralt

El Pont de Queralt, de Sant Francesc o de la Calla és una infraestructura romànica a Vic (Osona). Aquest pont sobre el riu Mèder és el més antic i el més notable dels ponts vigatans. Va construir-se avançat el segle xi i està situat enfront de l'antic portal de Queralt de les muralles de Vic, en el camí que seguia la via romana de Vic a Barcelona. Està format per quatre arcs de mig punt de diferents dimensions. Sobre pilars, amb tallamars adossats. Per tal d'alleugerir el pes de l'estructura, hi ha també tres arcs de mig punt oberts entre les arcades. Al llarg dels segles ha sofert múltiples restauracions, l'última de les quals va ser realitzada després de la voladura del final de la guerra civil de la part més propera a la muralla.

## Referències

* ↑ «El Pont de Queralt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Francisco Mendoza Marrero

Francisco Mendoza Marrero (Santa Cruz de Tenerife, 26 de juny de 1922 - San Cristóbal de La Laguna, 10 de desembre de 1988) fou un futbolista canari de la dècada de 1940.
Jugava a la posició d'interior. Començà a jugar al club canari Unión de Tenerife entre els anys 1941 i 1943. L'any 1943 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà durant tres temporades, disputant 11 partits oficials. La temporada 1944-45 fou cedit al CE Constància, on descendí a Tercera Divisió després del polèmic enfrontament amb el Mallorca, amb controvertit arbitratge de Cruellas. Posteriorment, fou jugador del Granada CF (1946-47) i del Girona CF (1950-51).

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa de Marrero». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Francisco Mendoza Marrero el nuevo interior del Español». Mundo Deportivo, 22-07-1943. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Capellà, Llorenç. L'esport a les Balears (1936-1959). Conselleria de Cultura, Educació i Esport (Govern Balear), 1995, p. 76-79. ISBN 84-86617-27-8.
* ↑ Francisco Mendoza Marrero a BDFutbol
# Territori Francès dels Àfars i dels Isses

Territori Francès dels Àfars i els Isses (Territoire Français des Afars et des Issas) fou el nom donat a la República de Djibouti durant el darrer període del domini francès, entre 1967 i 1977.
El 5 de juliol de 1967 el nom li fou assignat per un decret, substituint el de Costa Francesa dels Somalis. Representava els dos majors grups del territori, l'ètnia àfar i el clan dels isses (issas) somalis. El governador va passar a tenir la consideració d'alt comissionat, i el consell executiu s'ampliava a nou membres, sota la presidència del designat pel partit majoritari (abans presidit pel governador, amb el cap del partit majoritari com a vicepresident).

## Història

Després del canvi administratiu del 5 de juliol de 1967, Ali Aref Bourhan, el polític àfar pro francès i cap del partit Unió Nacional per a la Independència, va assolir la presidència del consell el dia 7. Tenia l'oposició dels somalis i de part dels àfars, que el consideraven pro francès. El 1972, es va crear la Lliga Popular Africana per a la Independència (Ligue Popular Africaine pour la Independence) dirigida per un issa (Hassan Gouled Aptidon) i un àfar (Ahmed Dini Ahmed). El Front d'Alliberament de la Costa dels Somalis (FLCS) va passar a constituir-ne el braç militar.
Les demandes d'independència es van incrementar després del 1975. El 29 de juliol de 1976, Aref Bourhan va deixar el seu càrrec a Abdallah Mohamed Kamil (també àfar). La llei de ciutadania que afavoria els àfars (que eren minoritaris) fou revisada el 1976 per incrementar-hi la representació dels isses. El maig de 1977 es va fer un referèndum en què majoritàriament es va optar per la independència i el 18 de maig l'issa Hassan Gouled Aptidon assolia el càrrec de primer ministre. El 27 de juny de 1977 es va proclamar la independència amb el nom de República de Djibouti, de la qual Aptidon fou el primer president.
# Tomoko Ishizaka

Tomoko Ishizaka (石坂智子, Ishizaka Tomoko), de nom real Satoko Kobayashi, va ser una cantant idol japonesa de la decada dels 1980. Va nàixer a la ciutat de Kanazawa a la prefectura d'Ishikawa.
L'any 1979 va guanyar la primera edició del concurs de talents organitzat per la discogràfica Toshiba Emi. Un any després, al juny de l'any 1980, va debutar amb el senzill Arigatô. Va debutar amb altres artistes famosos al Japó com Seiko Matsuda, Toshihiko Tahara, Naoko Kawai, Yoshie Kashiwabara o Yoshimi Iwasaki.
L'any 1981 a l'edat de 18 anys es va retirar de la indústria musical només un any i dos mesos després del seu debut. L'agost d'aquell any va realitzar el seu darrer senzill, Kitaguni he.

## Discografia
### Senzills

* 21-6-1980: Arigatô (ありがとう)
* 21-9-1980: Digital Night Lullaby (デジタル・ナイト・ララバイ)
* 21-12-1980: Futari no Koi wa ABC (ふたりの恋はABC)
* 21-4-1981: Nagare kumo (流れ雲)
* 21-8-1981: Kitaguni he (北国へ)

### Àlbums

* 1-12-1980: Digital Lady (デジタル・レディー)
* 5-6-1981: Nagare Kumo (流れ雲)
* 1-12-1981: Best Album (ベスト・アルバム)

## Referències

* ↑ https://blogs.yahoo.co.jp/cherrycreekjp/60245373.html Arxivat 2014-10-11 a Wayback Machine.
* ↑ «ありがとう». [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ «デジタル・レディー(紙ジャケット仕様)». [Consulta: 11 gener 2019].
# Tomokazu Myojin

Tomokazu Myojin (Prefectura de Hyogo, Japó, 24 de gener de 1978) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Tomokazu Myojin va disputar 26 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Torres Novas

Torres Novas és un municipi portuguès, situat al districte de Santarém, a la regió del Centre i a la subregió de Médio Tejo. L'any 2004 tenia 37.155 habitants. Limita al nord-oest amb Ourém, a l'est amb Tomar, Vila Nova da Barquinha i Entroncamento, al sud-est amb Golegã, al sud amb Santarém a l'oest amb Alcanena.

## Població

Població del concelho de Torres Novas (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 16494 | 16002 | 35460 | 33892 | 36732 | 37399 | 37692 | 36908 | 37155 |

## Freguesies

* Alcorochel
* Assentiz
* Brogueira
* Chancelaria
* Lapas
* Meia Via
* Olaia
* Paço
* Parceiros de Igreja
* Pedrógão
* Riachos
* Ribeira Branca
* Salvador
* Santa Maria
* Santiago
* São Pedro
* Zibreira
# Tomás Gomensoro (Uruguai)

Tomás Gomensoro (antigament conegut amb el nom de Zanja Honda) és un municipi del departament d'Artigas, al nord de l'Uruguai. Es troba sobre una autovia que connecta la ruta nacional 3 amb la ruta 30, 27 quilòmetres al sud-est de la ciutat de Bella Unión. La carretera Salto – Bella Unión passa per aquesta població.
Rep el seu nom en homenatge a Tomás Gomensoro, qui va ser president de l'Uruguai entre 1872 i 1873.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Tomás Gomensoro tenia una població aproximada de 2.818 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 2.173 |
| 1975 | 2.100 |
| 1985 | 1.827 |
| 1996 | 2.427 |
| 2004 | 2.818 |
| 2011 | 2.659 |
Font: INE (Uruguai)

## Govern

L'alcaldessa de Tomás Gomensoro és Alejandra Paz.

## Referències

* ↑ «Cens de 2004 del Departament d'Artigas» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / T» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ "Municipis de l'Uruguai" a la pàgina web del Congrés dels Intendents Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Tomás Gomensoro (castellà)
# Tomás González Morago

Tomás González Morago (Madrid, ? - Granada, 1885) va ser un militant anarquista espanyol de la Primera Internacional.
Va treballar com a gravador i era l'amo d'un taller al carrer de Gracia a Madrid. En 1868 estava adscrit al republicanisme individualista castelarí. Però quan va contactar amb la Primera Internacional es va apropar a Anselmo Lorenzo i a altres futurs militants llibertaris. També va organitzar la primera reunió amb Giuseppe Fanelli el 24 de gener de 1869 que va donar origen a la Federació Regional Espanyola de l'AIT o Primera internacional. González Morago va reclutar al primers internacionalistes espanyols.
Va intervenir en mítings a Madrid, Barcelona i Màlaga (1871). Va mantenir correspondència amb Mikhaïl Bakunin. Va haver d'emigrar a Lisboa al juny de 1871 amb Lorenzo i Mora; va col·laborar en la formació i la secció portuguesa de la Internacional. També va ser membre de l'Aliança de Ginebra. Va participar del congrés saragossà de 1872 com a delegat i es va oposar als corrents marxistes i autoritàries. Va ser escollit delegat al Congrés de La Haia de 1872, on es va enfrontar a les malifetes anti-bakuninistes dels marxistes. Després va estar en les reunions de Saint-Imier. Va ser delegat als congressos de Verviers i Gant de 1877.
Va dirigir el periòdic El Orden, en el qual també va col·laborar; també va participar en La Solidaridad, on va atacar als marxistes de la federació madrilenya. El seu paper va ser fonamental perquè les idees bakuninistas s'imposessin per sobre les marxistes a la península. El 1883 va ser expulsat de la federació madrilenya acusat de conducta immoral, perquè va ser processat i empresonat per falsificació de diners. Traslladat a la presó de Granada, va morir afectat de còlera el 26 de juny de 1885 en una de les epidèmies de còlera que van assolar Espanya.

## Bibliografia

* Miguel Iñiguez, Esbozo de una enciclopedia histórica del anarquismo español. Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo, Madrid, 2001; pag 280.

## Referències

* ↑ Miguel Iñiguez, Esbozo de una enciclopedia histórica del anarquismo español. Fundació d'Estudis Llibertaris Anselmo Lorenzo, Madrid, 2001; pag 281.
# Tossal de la Bassa Nova

El Tossal de la Bassa Nova és una muntanya de 457 metres que es troba al municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tiranet de Villarejo

El tiranet de Villarejo (Zimmerius villarejoi) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos als turons i muntanyes del nord del Perú.

## Referències

* ↑ «Tiranet de Villarejo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Thales Alenia Space

Thales Alenia Space és el major fabricant de satèl·lits europeu. Té més de 7000 empleats, repartits en 11 emplaçaments industrials en 5 països (França, Itàlia, Espanya, Bèlgica i Estats Units). L'actual companyia que va ser constituïda fa més de trenta anys, és el resultat de la compra per part del Grup Thales de la participació que posseïen Alcatel i Telespazio a l'empresa Alcatel Alenia Space. L'operació va ser aprovada per la Comissió Europea a l'abril de 2007. Des de llavors, la companyia passa a denominar Thales Alenia Space i juntament amb Telespazio, formen l'Aliança Espacial.

## Referències

* ↑ «Sourisse Takes New Position At Thales». Satellite Today, 17-04-2008. Arxivat de l'original el 8 de febrer 2012. [Consulta: 26 febrer 2013].
* ↑ «Creation of the New Space Alliance between Thales and Finmeccanica». Thales Alenia Space, Abril 10, 2007. Arxivat de l'original el de febrer 24, 2012. [Consulta: de febrer 26, 2013].

## Enllaços externs

* web oficial
# Tomàs Milans i Campús

Tomàs Milans i Campús (Martorell, 1707 - Barcelona, 1761) fou un compositor català. Es formà amb el seu oncle Tomàs Milans i Godayol a la catedral de Girona i regí el magisteri de Sant Just i Pastor de Barcelona.

## Biografia

Nasqué a Martorell el 7 de març de 1707, fill de Carles Milans i Godayol. Probablement inicià els seus estudis musicals amb el seu pare, organista de Santa Maria de Martorell. Als dotze anys entrà d'escolà de cor a la catedral de Girona, sota la tutela i el mestratge del seu oncle Tomàs Milans i Godayol entre els anys 1719 i 1722. Un cop completada la seva formació seguí vinculat a la capella musical de la seu, ja que substituí el seu oncle en alguna ocasió.
El 30 d'agost de 1733 els obrers de Sant Just i Pastor van presentar a la comunitat de preveres la nominació de Tomàs Milans i Campús perquè ocupés el magisteri de la capella de música, el mateix dia la comunitat de preveres de Sant Just i Pastor de Barcelona acceptà la nominació dels seus obrers i l'escollí com a mestre de capella de la parroquial. Tot i que va intentar accedir a altres magisteris catedralicis: al de Girona l'any 1735, en la convocatòria d'oposicions per la plaça del magisteri de capella que havia magistrat Tomàs Milans i Godayol, lliurada a Emmanuel Gònima; i al de Barcelona l'any 1737 degut a la jubilació de Francesc Valls i lliurada a Josep Pujol, Tomàs Milans i Campús fou magistrat de Sant Just i Pastor fins al final dels seus dies.
El 4 d'abril de 1759 va entregar el seu testament al notari barceloní Carles Rondó i dos anys després, el 5 de juliol de 1761 morí. El 26 d'agost de 1761, els obrers de Sant Just i Pastor reberen una carta de Joan Rosell, mestre de capella de Santa Anna de Mallorca, oferint-se per ocupar el magisteri. Els llibres de nominacions, però, no recullen cap nova nominació fins a la de Joan Nogués el 22 de juliol de 1767.

## Obres

Es conserva una obra seva a la Biblioteca Nacional de Catalunya - procedent del Fons Carreras Dagas - i tretze obres al Fons musical de l'església Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Selecció d'obres
* Cal tenir present que Tomàs Milans i Campús al regir l'important magisteri del a parroquial de Sant Just i Pastor i al vincular-se amb Tomàs Milans i Godayol, podria haver estat continuador de l'enriquiment del fons canetenc emprès pel seu oncle Tomàs Milans i Godayol.

## Referències

* ↑ «IFMuC».
* ↑ Obres de Tomàs Milans i Campús a l'IFMuC.

## Bibliografia

* GREGORI I CIFRÉ,J.M, La Nissaga canetenca dels músics Milans i la seva relació amb sant Josep Oriol, Edicions Els 2 Pins, Canet de Mar, 2014.
* GREGORI I CIFRÉ,J.M, El fons musical de l'Església Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar, Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, Barcelona, 2009.
# Tourtière de Chasluç

Al Llemosí, i especialment a la regió dels Monts de Chasluç, la tourtière és una preparació culinària tradicional, que s'elabora amb pasta de llevat, patates, crème fraiche i restes de petit salé.
Aquesta especialitat, que no s'ha de confondre amb les tourtes o tourtières del sud-oest de la Gascunya, té fama de ser molt calòrica<.ref> «Les gymnastes aussi mangent la tourtière». lepopulaire.fr, 28-01-2021. [Consulta: 22 octubre 2021]../ref>
Una versió sense carn, anomenada pastis de treflas, també és un plat tradicional local.

## Vegeu també

* Gastronomia del Llemosí
* Gastronomia d'Occitània
* Pastis de treflas, del Llemosí

## Enllaços externs

* «Receptes traditionals : tourtière amb carn». histoirearcheo-paysdechalus.com. [Consulta: 22 octubre 2021]. ({{fr]}
# Tours Aillaud

Les tours Aillaud o tours Nuage (en català torres Aillaud o torres Núvol) són un conjunt immobiliari situat a Nanterre, als afores de París, a França.
Construïdes el 1977 sobre els plànols d'Émile Aillaud, les torres Aillaud estan compostes de 18 torres d'habitatges formant 1607 pisos.
Cadascuna de les torres és formada de diversos cilindres ajuntats.
La majoria de les persones preguntades jutgen aquestes torres d'horribles.

## Vegeu també

* Gratacel

## Enllaços externs

* Tours Aillaud (Emporis)
# Tourtière

En general, una tourtière és un estri de cuina, un motlle utilitzat per a fer coure coques, coques farcides o tartes.
Tourtière també pot designar:
* Tourtière, un plat tradicional de Nadal i Cap d'any del Quebec a base de carn recoberta de pastisseria. Aquest terme es pot referir a un àpat que consisteix exclusivament en carn picada i patates o fins i tot tourtière du Lac-Saint-Jean, així com a cipaille de Gaspésie. A l'època de la Nova França, s'emprava l'expressió « pièce tourtière » en lloc de « tourte », i llavors era un paté de cansalada salada. A poc a poc, van anar canviant els ingredients per a preparar-lo, amb aviram, carn de caça i bou;
* Tourtière, un pastís de poma o pruna, pròxim al pastís gascó de la Gascunya;
* Tourtière o pastís de carn, una preparació equivalent al paté de patates, però que inclou carn, tradicionalment porc, encara que a Arnac e Pompador, al Llemosí, hi ha preparacions més modernes amb ànec i foie gras.

## Notes i referències

* ↑ «Tourtière». larousse.fr. [Consulta: 31 maig021].

## Vegeu també

* Pâté à la viande
# Torleiv Spake

Torleiv Spake Hordasson (o Kåresson, nòrdic antic: Þorleifur spaki) va ser un cabdill viking de la segona meitat del segle x a Medal, Noruega tot i que també residia a la regió d'Oslo durant grans temporades. Torleiv era conegut pels seus coneixements en lleis i per donar suport al fill del jarl de Lade, Eirik Håkonsson. Torleiv era fill d'Horda-Kåre Aslaksson i gràcies a les poques fonts que el mencionen, se sap que va ser criat per una concubina del Haakon Jarl i arribà a ser un poderós home amb recursos, ja que quan Eirik cumplí els 12 anys, li va regalar un snekke de quinze rems per cada flanc totalment equipat.
Torleiv Spake era per damunt de tot un erudit del Gulating i sabent-se això se suposa que tenia una bona posició i respecte social. Snorri Sturluson va escriure que Haakon el Bo imposà el Gulating amb l'assessorament de Torleiv. El cronista medieval Ari Thorgilsson cita a la seua Íslendingabók que un islandès anomenat Úlfljótr va ser enviat pels goðis des de la Mancomunitat Islandesa a Noruega per adquirir suficients coneixements durant tres anys (927 – 930) i aprendre la llei. Úlfljótr es va allotjar amb Torleiv Spake a Oslo.
Heimskringla també menciona un altre personatge anomenat Torleiv Spake durant el regnat de Halfdan el Negre, que anà a demanar consell en relació amb somnis que el feien romandre intranquil.

## Referències

* ↑ Heimskringla: History of the Kings of Norway, trad. Lee M. Hollander. Reprinted. University of Texas Press, Austin, 1992. ISBN 0-292-73061-6

## Enllaços externs

* Edición de Guðni Jónsson : Íslendingabók
# Turó de Santa Anna

El Turó de Santa Anna és un turó situat a l'extrem nord de la vila de Castellvell del Camp a uns 270 metres d'altitud i que marca el punt més alt del poble. Hi ha l'ermita de Santa Anna de Castellvell del Camp i les restes d'un poblat iber en el qual es varen trobar peces ceràmiques.
Al peu del penya-segat, l'Ajuntament ha fet una zona enjardinada bastant ben il·luminada, que va fins al carrer-carretera que passa a l'Est del turó, en direcció nord, cap a les urbanitzacions de la zona i cap a un camí que porta a la cascada anomenada El Salt. Al peu també hi ha l'única fàbrica del poble, la Morella Nut, on la carretera o carrer té un desviament que segueix fins a l'ermita pujant (en direcció oposada) cap al turó.

## Referències

* ↑ Poblat ibèric de Santa Anna. Diputació de Tarragona.
# Torre de Cal Jeroni

La Torre de Cal Jeroni és una obra gòtica de Creixell (Tarragonès) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Es tracta d'una torre de defensa que formava part de la muralla medieval, de base quadrangular. De les torres que es conserven, és la més alta, amb 12 metres i està coronada amb merlets tronco piramidals.

## Referències

* ↑ «Torre de Cal Jeroni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Torre de Cal Jeroni». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre de Cal Jeroni». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Torre del Far (desambiguació)

«Torre del Far» té aquests significats:
* Torre del Far o Torre del Puig del Far a Beuda (Garrotxa).
* Torre del Far a Talteüll (Rosselló).
* Torre del Far a Santa Coloma de Farners (Selva).