OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Climent Ramis Noguera

Climent Ramis Noguera (Llucmajor, Mallorca, 1949) és un físic i meteoròleg mallorquí.
Climent Ramis es llicencià en ciències físiques a la Universitat de Barcelona el 1972 i es doctorà a la Universitat de les Illes Balears, UIB, el 1983 amb la tesi Transportes inherentes a la circulación meridiana sobre la Península Ibérica y el Mediterráneo Occidental. Fou cap de la secció d'observació de l'Oficina Meteorològica de l'aeroport de Son Sant Joan de Palma des del 1979 al 1986. Des del 1973 és professor de la UIB en el departament de física, àrea de física de la Terra. Des del 2008 és catedràtic.
És membre de la Royal Meteorological Society, soci de la European Geophysical Society, soci numerari de la Asociación Meteorológica Española i de la Real Sociedad Española de Física, secretari del Grupo Especializado de Física de la Atmósfera y del Océano (GEFAO) de la RSEF des d'octubre del 1989, referee de les revistes: Revista de Geofísica (CSIC), Weather and Forecasting (AMS), Journal of Applied Meteorology (AMS), International Journal of Climatology (RMS), Physics and Chemistry of the Earth (EGS), Theoretical and Applied Climatology (AUS), Hydrology & Earth Systems Sciences (EGS). Fou Director de Promoció de la Investigació en la UIB, director general d'Universitat del Govern de les Illes Balears (2003-07), i director del departament de física de la UIB.
És autor de Prácticas de meteorologia (1996) i coautor, amb Pau Bibiloni i Cels Calviño, de la sèrie Quaderns d'observació meteorològica bàsica (1987-97).

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 19. Palma: Promomallorca, p. 149. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Resolución de 7 de abril de 2008, de la Universidad de las Illes Balears, por la que se nombra Catedrático de Universidad a don Clemente Ramis Noguera». BOE, 98, 23-04-2008.
* ↑ «Grup de meteorologia». UIB. Arxivat de l'original el 2013-06-16. [Consulta: 17 desembre 2010].
# Chéméré

Chéméré (en bretó Keverieg, en gal·ló Chéméraé ) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.021 habitants. Limita amb els municipis d'Arthon-en-Retz, Vue, Rouans, Saint-Hilaire-de-Chaléons i Pornic.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1801 | 1806 | 1820 | 1860 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 | 1901 | 1906 | 1911 |
| 502 | 834 | 956 | 1240 | 1254 | 1353 | 1366 | 1351 | 1312 | 1257 | 1293 | 1272 |
| 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1160 | 1139 | 1186 | 1142 | 1130 | 1199 | 1250 | 1240 | 1238 | 1377 | 1447 | 1583 | 2021 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Paul Leray | |
# Ciberiada

Ciberiada (títol original en polonès Cyberiada) és una col·lecció de contes satírics de ciència-ficció de l'autor polonès Stanisław Lem, publicada el 1965 per primera vegada, amb dibuixos originals de Daniel Mróz.
Al nostre país es va publicar per primera vegada traduït al castellà en dos volums de l'Editorial Bruguera anomenats respectivament "Ciberiada" (1979, ISBN 84-02-06959-2) i "Fábulas de Robots" (1981, ISBN 84-02-08255-6). Actualment no existeix una versió publicada traduïda al català.
Els protagonistes de la majoria dels contes són els constructors Trurl i Clapauci, de natura robòtica. La majoria dels altres personatges també són robots, o màquines intel·ligents, i en alguns casos són "viscosos" o criatures orgàniques que són horribles i verinoses als ulls dels robots. Els contes tenen un to mig humorístic mig metafòric que els fa formalment similars a les fàbules. Plantegen diferents temes com la difícil relació entre l'individu i la societat, els problemes que porta la cerca de la felicitat per mitjans tecnològics, què és la consciència, i si és possible el coneixement de la realitat.

## Trurl i Clapauci

Trurl i Clapauci són dos brillants enginyers robòtics, anomenats constructors, amics i rivals, capaços de construir màquines miraculoses o aconseguir fets fabulosos. Per exemple, en un dels contes Trurl crea un ens capaç d'extreure informació acurada a partir del moviment a l'atzar de les partícules d'un gas, que anomena dimoni de segona classe (sent el dimoni de primera classe el ja conegut dimoni de Maxwell de la física). En un altre, els dos constructors canvien de lloc les estrelles vora del seu planeta per a crear rètols publicitaris.

## Referències

* ↑ Ciberiada a ciencia-ficcion.com
* ↑ Ciberíada: el universo cómico de Stanislaw Lem a radiosefarad.com
* ↑ Cyberiada a la lemopedia

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20160113135535/http://english.lem.pl/index.php/works/novels/the-cyberiad Pàgina de Ciberiada al lloc web oficial de Stanisław Lem] (anglès)
* Un dels contes d'accés lliure al mateix web Arxivat 2009-04-20 a Wayback Machine. (anglès)
* Animació i joc basat en les il·lustracions de Ciberiada originals de Daniel Mróz Google doodle que celebra el 60è aniversari de la publicació de la 1a novel·la de Lem Els astronautes.
* Adaptació televisiva del 1988 de "The Perfect Imitation" a YouTube
# Chungju

Chungju (en coreà 충주시, pronunciat: [ʨ ʰ uŋ.ʥu]) és una ciutat coreana de 211.075 habitants de la província de Chungcheong del Nord.
Es localitza al centre de Corea del Sud, envoltada de muntanyes. Va ser la capital de la província fins al 1908.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2006-08-20 a Wayback Machine. (en anglès).
# Clinobisvanita

La clinobisvanita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom en al·lusió a la simetria cristal·logràfica (monoCLÍNica) i la seva composició, que conté BISmut i VANadi.

## Característiques

La clinobisvanita és un rar vanadat de bismut, de fórmula química Bi(VO₄). Cristal·litza en el sistema monoclínic i sovint forma cristalls pseudotetragonals. És un mineral polimorf de la dreyerita i la pucherita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la clinobisvanita pertany a «08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoïta, monetita, weilita, švenekita, archerita, bifosfamita, fosfamita, buchwaldita, schultenita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), xenotima-(Y), pretulita, xenotima-(Yb), wakefieldita-(La), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, gasparita-(Ce), monazita-(Ce), monazita-(La), monazita-(Nd), rooseveltita, cheralita, monazita-(Sm), tetrarooseveltita i txursinita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kempton Brothers Beryl, a Yinnietharra, al comtat de Upper Gascoyne, a Austràlia Occidental (Austràlia). Ha estat descrita a tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Clinobisvanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Clinoclasa

La clinoclasa és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser descoberta l'any 1830 al comtat de Cornualla a Anglaterra, sent la seva localització geològica la mina de Wheal Gorland a la localitat de St Day. El nom, del grec klino, inclinar, i klas, trencat, li va ser donat per August Breithaupt en al·lusió a la seva exfoliació obliqua. També és coneguda amb els noms de clinoclasita i abichita.

## Característiques

La clinoclasa és un mineral compost d'arsenat de coure, amb fórmula Cu₃AsO₄(OH)₃. Forma cristalls aciculars, la seva lluentor és vítria, i acostuma a trobar-se en masses botrioides o en cristalls d'un predominant color blau fosc fins a blau verdós. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Té una duresa de 2,5 a 3 en l'escala de Mohs, i una densitat relativa de 4,3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la clinoclasa pertany a «08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: augelita, grattarolaita, cornetita, arhbarita, gilmarita, allactita, flinkita, raadeita, argandita, clorofoenicita, magnesioclorofoenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, mcgovernita, arakiita, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabelliita, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseita.

## Formació i jaciments

Aquest arsenat és un mineral rar secundari de coure, que es troba a les zones amb fractures erosionades sobre dipòsits de sulfurs de coure. Els minerals associats inclouen malaquita, olivenita, quars, limonita, adamita, atzurita i brochantita entre d'altres. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Linda Mariquita (El Molar, Priorat) i a la concessió San José (Xóvar, Alt Palància).

## Referències

* ↑ «Clinoclase» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 maig 2014].
* ↑ Abella, Joan. Minerals i Mines de la Conca de Bellmunt Del Priorat, 2008. ISBN 978-84-612-1312-2 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Casanova Honrubia, Juan Miguel; Canseco Caballé, Manuel. Minerales de la Comunidad Valenciana. Alacant: Caja de Ahorros del Mediterráneo, 2002, p. 237 [Consulta: 13 gener 2024].
# Clinocervantita

La clinocervantita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la cervantita. El nom refleteix la seva simetria i la relació amb la cervantita, de la qual és dimorfa. És l'anàleg de Sb$^{3+}$ de la kyawthuïta, amb la qual també és isostructural. També és l'anàleg natural del compost sintètic β-Sb₂O₄.

## Característiques

La clinocervantita és un òxid de fórmula química Sb³⁺Sb⁵⁺O₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la clinocervantita pertany a «04.De: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars amb cations de mida mitjana; amb diversos poliedres» juntament amb els següents minerals: downeyita, koechlinita, russel·lita, koragoïta, tel·lurita, paratel·lurita, bismutotantalita, bismutocolumbita, cervantita, estibiotantalita, estibiocolumbita, tungstibita i baddeleyita.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus s'ha descrit en cavitats de la roca encaixant de la mina. Només ha estat descrita en dues localitats de la Toscana, Itàlia.

## Referències

* ↑ «Clinocervantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Cilleruelo de Abajo

Cilleruelo de Abajo és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de l'Arlanza.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 396 | 369 | 321 | 298 |
# Cobra reial

La cobra reial (Ophiophagus hannah) és una espècie de serp de la família Elapidae. És la serp verinosa més gran que existeix, podent assolir i fins i tot superar els cinc metres de longitud. Viu al Sud-est asiàtic.

## Història natural

La seva dieta consisteix bàsicament en altres ofidis. Fins i tot el seu propi nom, "Ophiophagus" significa literalment "menjadora de serps".
És l'única serp que realitza la posta d'ous dins d'una espècie de niu, que la mare elabora arrossegant herbes i branques petites amb la seva cua. Poc abans de l'eclosió dels ous, la mare abandona la zona (que des de l'època de la posada ha defensat amb una agressivitat increïble), suposadament per sostreure's a la temptació de menjar-se les cries.

## Verí

Malgrat no tenir un verí excessivament virulent (amb una toxicitat inferior a la majoria de les seves "parentes" del gènere Najas), poden inocular-ne grans quantitats quan mossega, la qual cosa la fa una de les serps més letals.

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Cobreros

Cobreros és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Comprèn les pedanies d'Avedillo, Barrio de Lomba, Castro de Sanabria, Cobreros, Limianos de Sanabria, Quintana de Sanabria, Riego de Lomba, San Martín del Terroso, San Miguel de Lomba, San Román de Sanabria, Santa Colomba de Sanabria, Sotillo de Sanabria i Terroso.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 847 | 874 | 697 | 672 |
# Civadera

* No s'ha de confondre amb Civadera (vela).
Una civadera, civader o morral, és una bossa, que s'omple amb farratge, i es subjecta al cap d'un cavall, de forma que li permet consumir directament la seva ració de menjar. L'avantatge principal és que l'animal pot menjar a qualsevol lloc: sobre l'empedrat de la ciutat, a un camí sense cap herba a l'abast, etc. Però també és pràctic perquè permet donar-li només la quantitat justa d'aliment, alhora que se li impedeix que es mengi la ració d'un altre l'animal, o qualsevol altra cosa, que es trobi pel davant.
Per accedir la porció de l'aliment prop del final de la bossa, el cavall ha de ser capaç de tocar amb el seu morro a terra, aquesta acció li permet arribar mossegar tot el que hi ha al fons de la bossa.

## Etimologia

El nom de "civadera" prové de la paraula "civada", cereal que abans s'utilitzava molt freqüentment com aliment dels cavalls. Com també se l'anomena morral perquè es posa al morro dels animals

## Materials

Es pot fer de pell o de lona, i encara que generalment s'han fet de diferents tipus de teixit bast (com tela de sac, etc.. vegeu foto), també s'han fet de tela lleugera. Alguns dissenys moderns es fan de Cordura o algun altre tipus de niló, amb un fons sòlid i els costats foradats per la ventilació.

## Cultura popular (EUA)

En cultura popular dels EUA, els termes relacionats amb: "feedbag, old feedbag o nose bag" es troben sovint entre els noms del món de la restauració, com joc de paraules agafant la metàfora del fet que s'hi menja.

## Galeria

* Dona afegint farratge a un civader (Anglaterra, 1943)
* Mula amb un civader a un camí de muntanya
* Cavall amb un civader durant la collita a Capadòcia, Turquia
* Cavall amb un civader, acoblat a un carruatge turístic

## Vegeu també

* Sella de muntar

## Referències

* ↑ «Cowboy Saddles and Tack Glossary». Cowboyshowcase.com, 28-01-2012. Arxivat de l'original el 2012-04-18. [Consulta: 17 febrer 2012].
* ↑ «Feedbag | Define Feedbag at Dictionary.com». Dictionary.reference.com. [Consulta: 17 febrer 2012].
* ↑ «Art of the Menu: The Feed Bag». [Consulta: 20 juny 2020].

## Enllaços externs

* Cebadera en furmiento.org Arxivat 2021-05-04 a Wayback Machine.
# Civeta

Les civetes són un grup de nombroses espècies de petits mamífers de la família dels vivèrrids (sensu Gray, 1821). El nom civeta deriva del terme àrab zabād, que designa el mesc i significa "escumós". "Civeta" s'estengué a altres llengües europees, com ara el francès, el català i l'italià. Els àrabs designaven l'animal amb el nom de qaṭṭ az-zabād ("gat mesquer"). Antigament s'extreia el mesc de la bufeta de la civeta amb una sonda dita algàlia, que per extensió designà aquesta mena de mesc, i també la civeta mateixa.

## Referències

* ↑ http://dicocitations.lemonde.fr/definition_littre/33489/Algalie.php
# Civadera (desambiguació)

«Civadera» té aquests significats:
* Civadera, bossa amb el farratge que es posa al morro dels cavalls
* Civadera, vela quadra que penja sota el bauprès d'un vaixell
* Civadera, caixó on es posa l'ordi
# Cine Femina

«Cine Femina» té aquests significats:
* Cine Femina (Barcelona) de Barcelona (Passeig de Gràcia, 23)
* Cinema Fèmina de Tortosa
# Claudi Claudià

Claudi Claudià - Claudius Claudianus (llatí) - (Alexandria, 370 — Roma, 405) va ser un poeta romà de la cort de l'emperador romà Honori. Va escriure en les llengues llatina i grega, però la majoria d'obres s'han perdut. Era nadiu d'Alexandria, però es desconeix quina fou la seva formació i activitats dels primers anys de la seva vida, els motius de la seva emigració a Roma i quan es produí. Tanmateix hi ha constància de la seva presència el 395 quan escriví un panegíric en el consolat de Probí i Olibri. Mercès als seus dos patrons, Probí i Olibri, va esdevenir poeta de la cort. Va rebre el tractament de vir illustris, i se li va erigir una estàtua i un objecte seleccionat per la dona d'Estilicó, Serena. És considerat un gran poeta, però modernament se li atribueixen alguns defectes que impedeixen situar-lo com el millor del seu temps. Va morir després del 404, ja que el sisè consolat d'Honori és el darrer esdeveniment històric mencionat a les seves obres.

## Obres

A més del panegíric a Probí i Olibri, també escrigué sobre els fets d'Estilicó i invectives contra els seus rivals a la cort d'Arcadi. La majoria d'obres s'han perdut i les que es conserven ho són de forma fragmentària:
* Panegyricus dictus Probino et Olybrio consulibus
* In Rufinum
* De Bello Gildonico
* In Eutropium
* Fescennina / Epithalamium de Nuptiis Honorii Augusti
* Panegyricus de Tertio Consulatu Honorii Augusti
* Panegyricus de Quarto Consulatu Honorii Augusti
* Panegyricus de Consulatu Flavii Manlii Theodori
* De Consulatu Stilichonis
* Panegyricus de Sexto Consulatu Honorii Augusti
* De Bello Gothico (sobre la guerra Gòtica del 402-403)
* Poemes menors: Epithalamium Palladio et Celerinae; de Magnete; de Crystallo cui aqua inerat
* Epopeia de tema mitològic: El rapte de Prosèrpina i Gigantomàquia.
* Epopeia de tema contemporani: La guerra contra Gildon, La guerra contra els Godes.

## Referències

* ↑ «Claudi Claudià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Smith, William (ed.). «CLAUDIA'NUS, CLAU'DIUS». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology Vol. I (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, pàgs. 762-765.

## Enllaços externs

* Texts en línia: Claudià, selecció de texts llatins i traduccions per M. Platnauer, 1922
* Altres texts en línia: Claudià, violació de Proserpina & Gigantomàquia traduït per M. Platnauer, 1922
# Coll de Villerac

El Coll de Villerac és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 552,1 metres d'altitud, del terme comunal de Clarà i Villerac, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situat a la zona central del terme de Clarpa i Villerac, a la carena que separa la vall de Clarà, o del Lliscó, de la de Villerac.
Hi passa el camí asfaltat que enllaça els dos pobles d'aquest terme. És un coll bastant concorregut per les rutes excursionistes i de bicicleta tot terreny del Massís del Canigó.

## Referències

* ↑ El Coll de la Villerac en els ortofotomapes de l'IGN
# Consell General del Yonne

El Consell General del Yonne és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Yonne a la regió de Borgonya - Franc Comtat. La seva seu es troba a Auxerre. Des de 2011, el president és André Villiers (NC)

## Antics presidents del Consell

* Jean-Marie Rolland (UMP) (2008-2011)
* Henri de Raincourt (UMP) (1992-2008)
* Jean Chamant (RPR) (1970-1992)
* Paul Arrighi (1958-1969)
* Jean Moreau (RI) (1949-1958)
* Maxime Courtis (1945-1949)
* Bienvenu Martin (1910-1940)
* Jules Folliot (1900-1909)
* Gustave Coste (1891-1899)
* Jules Régnier (1889-1891)
* Jules Guichard (1886-1889)
* Charles Lepère (1871-1886)
* Adolphe Vuitry (1865-1870)
* Marie-Denis Larabit (1853-1864)
* Horace-Laurent Bertrand (1848-1852)
* Julien-Marin-Paul Vuitry (1843-1847)
* Le marquès de Louvois (1834-1842)
* François Meslier (1832-1833)
* El marquès de Louvois (1831-1831)
* César-Laurent, comte de Chastellux (1829-1829)
* El marquès de Villefranche (1826-1828)
* François Meslier-Poussard (1825-1825)
* Joseph-Guy-Louis-Hercule-Dominique de Tulle de Villefranche (1822-1824)
* François Meslier-Poussard (1819-1821)
* Auguste-Michel-Félicité Le Tellier, marquès de Louvois de Souvré (1818-1818)
* François Meslier-Poussard (any XII - 1817)
* Dominique-Nicolas Rozé (any XI)
* François Meslier-Poussard (any X)
* Edme Legros (any VIII- any IX)
* Jean-Batiste Laporte (1792- any II)
* Louis-Michel Lepeletier de Saint-Fargeau (1791-1792)
* André-Thomas-Alexandre Marie-d'Avigneau (1790-1791)

## Composició

El març de 2011 el Consell General del Yonne era constituït per 42 elegits pels 42 cantons del Yonne.
| Partit | Sigles | Electes |
| Oposició (15 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 4 |
| Partit Comunista Francès | PCF | 2 |
| Divers gauche | DVG | 8 |
| Sense etiqueta | SE | 1 |
| Majoria (27 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 14 |
| Divers droite | DVD | 8 |
| Nou Centre | NC | 3 |
| Partit Cristianodemòcrata | PCD | 1 |
| Sense etiqueta | SE | 1 |
| President del Consell General |||
| André Villiers (NC) |||

## Vegeu també

* Consell Regional de Borgonya
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* (francès) Consell General del Yonne
# Combustibles parafínics

Els combustibles parafínics, són combustibles amb un contingut molt baix o inexistent de sofres i compostos aromàtics. S'aconsegueixen mitjançant el Procés Fischer-Tropsch aplicat al gas natural, la biomassa o greixos orgànics animals o vegetals.
N'hi ha tres grups:
* GTL (Gas-To-Liquid): combustibles procedents del gas natural.
* HVO (Hydrotreated vegetable oil): combustibles procedents d'olis vegetals o animals, inclosos olis reciclats.
* BTL (Biomass-To-Liquids): combustibles procedents de la biomassa, inclosa les boletes de fusta o suro fetes servir en alguns sistemes de combustió.
Després del 12 de octubre del 2018 aquests combustibles restaran identificats a les benzineres de la Unió Europea amb l'etiqueta "XTL".
# Ariàrates

Ariàrates (grec antic: Αριαράθης) va ser el nom de deu dels reis de Capadòcia, l'ancestre dels quals era Anafes I, un dels set nobles perses que van derrocar els mags, usurpadors del tron de Pèrsia. L'avantpassat més pròxim era Datames.
* Ariarates I 331-322 aC (abans sàtrapa)
* Ariarates II ?-280 aC
* Ariarates III (associat al govern 255-230) 255-224 aC
* Ariarates IV Èusebes 224-163 aC
* Ariarates V Èusebes Filopàtor 163-158 i 157-130 aC
* Ariarates VI Epífanes Filopàtor 130-116 aC
* Ariarates VII Filomètor 116-99 aC
* Ariarates VIII 99-97 aC
* Ariarates IX Èusebes Filopàtor 97-95, 94-92 i 88-87 aC
* Ariarates X Èusebes Filadelf 42-36 aC.
* Ariàrates era també el nom d'alguns prínceps aquemènides, el principal dels quals l'historiador Justí l'anomena amb aquest nom, però altres fonts l'anomenen Ariaspes
# Crisanci de Sardes

Crisanci de Sardes (grec antic: Χρυσάνθιος, Khrusánthios), va ser un filòsof neoplatònic, mestre de l'emperador Julià i d'Eunapi. Nascut a Sardes (Lídia) devers el 310 dC, va morir el 390. Es coneix la seva biografia a través de l'obra d'Eunapi, la Vida dels filòsofs i dels sofistes.
Era de família aristocràtica, net d'Innocenci, autor d'importants obres jurídiques en grec i llatí. No va conèixer el seu pare, car va morir quan Crisanzi va néixer. Va estudiar a Pèrgam amb Edesi, deixeble de Iàmblic, on va aprendre no només la filosofia de Plató i d'Aristòtil, sinó també retòrica i totes les branques de l'endevinació. Eunapi deia d'ell que més aviat "veia" els successos futurs, més que endevinar-los o predir-los, com si convisqués amb els déus que li explicaven el que passaria.
Cap al 350 va ser cridat, juntament amb Eusebi de Mindos, per a fer-se càrrec de l'educació filosòfica de Julià. Més endavant, quan Julià ja era emperador, va ser cridat a la cort juntament amb Màxim d'Efes. Però abans d'iniciar el viatge Crisanci va consultar els oracles, que se li van mostrar desfavorables. Llavors va decidir no viatjar.
A pesar d'això, l'emperador va nomenar Crisanci i la seva dona grans sacerdots de Lídia. Diu el seu biògraf, que com que Crisanci coneixia el que havia de passar, és a dir, la mort de Julià i el triomf del cristianisme, no va edificar cap temple ni es va mostrar dur amb els cristians, tot i que era una persona de conviccions fermament paganes. Amb l'ascens del cristianisme es va retirar a casa seva.
Crisanci va viure fins a una edat avançada, superant els 80 anys, preocupant-se només d'assumptes casolans. Feia una dieta senzilla, i mai va menjar carn. Orava als déus amb devoció i mai va descuidar la lectura dels autors antics, que podia citar de memòria. Va escriure nombroses obres, de les que no n'ha quedat cap.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 111-112. ISBN 8481641618.