OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enrico Barbacini

Enrico Barbacini (Parma, 26 de juny de 1834 - Milà, 20 de setembre de 1905) fou un tenor italià.
Estudià amb G. Barbacini i Dall'Argine a la seva ciutat natal, i amb Chiaramonti i Francesco Lamperti a Milà. Va debutar el 1852 a Parma. Cantà al Liceu de Barcelona, Bolonya, Milà, Nàpols, Novara, Parma, Sant Petersburg, Piacenza, Roma, Torí i Viena.
Es retirà el 1893 amb Il bravo a Milà. Fou professor de cant a Venècia i Milà, i entre els seus alumnes tingué els tenors Henryk Dzerwiecki i Giovanni Peirani.

## Referències

* ↑ http://www.esdf-opera.de/saengerliste/saenger_b/barbacini_enrico.htm
# Resolució 784 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 784 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 d'octubre de 1992. Després de recordar les resolucions 637 (1989), 693 (1991), 714 (1991) i 729 (1992), el Consell va aprovar una decisió del secretari general Boutros Boutros-Ghali per estendre el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides al Salvador (ONUSAL) per un altre mes fins al 30 de novembre de 1992.
Dins d'aquest marc de temps, la resolució va demanar al Secretari General que presentés recomanacions sobre qualsevol futura ampliació del mandat, sobre el mandat i la força que ONUSAL necessitaria per tal de verificar l'aplicació de la fase final del procés de pau a El Salvador en conjunt amb les seves implicacions financeres. Es va instar també ambdues parts, el Frente Farabundo Martí para la Liberación Nacional i Govern del Salvador, a aplicar i respectar els acords subscrits per ells a Ciutat de Mèxic el 16 de gener de a 1992.
Boutros-Ghali va informar posteriorment al Consell l'11 de novembre de 1992 que ambdues parts havien acceptat una proposta per posar fi al conflicte abans del 15 de desembre de 1992.

## Referències

* ↑ United Nations: Department of Political Affairs. Repertoire of the Practice of the Security Council: Supplement 1989–1992. United Nations Publications, 1989, p. 136. ISBN 978-92-1-137030-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Guerra Civil d'El Salvador

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Eric Hoeprich

Eric Hoeprich és un clarinetista, especialitzat en la interpretació del clarinet històric i dels repertoris d'aquest instrument als segles xviii i xix. És professor al Conservatori de París i al de la Haia.

## Biografia

Eric Hoeprich va néixer a Baltimore el 1955. Realitza els seus estudis superiors a la Universitat Harvard i es gradua l'any 1976. A continuació realitza un Màster al Conservatori de la Haia l'any 1982.
Aquell mateix any, participa com a membre fundador en l'Orquestra del segle xviii amb Frans Brüggen, amb la plaça de primer clarinet.
Durant la dècada de 1980 va fundar també dos conjunts de música de cambra per a instruments de vent: el conjunt Nachtmusique i el Trio Stadler, dedicat al repertori de corni di bassetto. Amb aquests conjunts, ha enregistrat repertori de Mozart, Beethoven i Franz Krommer.
Eric Hoeprich també ha acumulat amb el temps una important col·lecció d'un centenar de clarinets antics, ell mateix ha restaurat aquests instruments o bé ha fabricat les còpies que formen la col·lecció. Entre els seus instruments, hi destaca la còpia d'un corno di bassetto d'Anton Stadler, construida pel mateix Hoeprich i amb el qual ha enregistrat, sota la direcció de Hans Bruggen, el Concert per clarinet de Mozart amb el segell Glossa.

## Publicacions

Eric Hoeprich ha col·laborat amb les revistes especialitzades, Early Music, Galpin Society Periòdic, The Clarinet, Tíbia i Scherzo.

## Discografia

Eric Hoeprich ha gravat per als segells Accent, Decca, Deutsche Grammophon, EMI, Erato, Glossa, Harmonia Mundi, Philips, Teldec i Sony.
* Mozart, Concert per a clarinet ; Quintet per a clarinet - Eric Hoeprich, Orquestra del segle xviii, dir. Frans Brüggen (novembre 1985 i maig 1987, Philips 420 242-2)
* Beethoven, Fidelio: versió per a harmonia, Viena, c. 1815 - Nachtmusique ; (2000, Glossa GCD 920606) (OCLC 423660876 OCLC 423660876)
* Mozart, The last concerto, 1791 - Orquestra del segle xviii, dir. Frans Brüggen (juny 1986, març 1998, febrer, novembre i desembre 2001, Glossa GCD 921107) (OCLC 66474063 OCLC 66474063)

## Notes i referències

* ↑ (anglès) Biographie sur smithsonianchambermusic.org.
* 1 2 (anglès) Eric Hoeprich sur indiana.edu.
* ↑ (anglès) Biographie Arxivat 2017-08-20 a Wayback Machine. sur koncon.nl.
* ↑ (anglès) Biographie sur glossamusic.com.

## Enllaços externs

* Biografia sobre satirino.fr
# Centre de gir

El centre de gir d'un vehicle és el punt imaginari en què les forces de viratge de la suspensió reaccionen amb la carrosseria del vehicle.
Hi ha dues definicions o conceptes del centre de gir. El més utilitzat és el centre de gir geomètric (o cinemàtic), mentre que la Society of Automotive Engineers utilitza una definició basada en la força.

## Definició

* El centre geomètric del gir està dictat únicament per la geometria de la suspensió i es pot trobar utilitzant els principis del centre de rotació instantani .
* El centre del gir basat en la força, segons el SAE dels EUA, és "El punt del pla vertical transversal a través de qualsevol parell de centres de rodes en els quals es poden aplicar forces laterals a la massa ressortida sense produir girs de suspensió".
La ubicació lateral del centre del rodet sol situar-se a la línia central del vehicle quan la suspensió dels costats esquerre i dret del cotxe són imatges reflectides entre si.
La importància del centre de rodet només es pot apreciar quan també es té en compte el centre de massa del vehicle. Si hi ha una diferència entre la posició del centre de massa i el centre de gir es crea parell de forces. Quan el vehicle experimenta velocitat angular per raó de les corbes, la longitud del braç moment, combinada amb la rigidesa de les molles i, possiblement, de les barres antiroll (també anomenada "barra antivibració"), defineix quant girarà el vehicle. Això també té altres efectes, com ara la transferència dinàmica de càrrega.

## Aplicació

Quan el vehicle gira, els centres de gir migren. S'ha demostrat que l'alçada central de gir afecta el comportament en l'inici de girs com l'agilitat i el control inicial de gir.

## Mètodes de prova

Els mètodes actuals d'anàlisi de centres instantanis de rodes individuals han donat resultats més intuïtius dels efectes de la transferència de pes sense gir. Aquest tipus d'anàlisi és més conegut com el mètode anti-lateral. Aquí és on es prenen les ubicacions centrals instantànies individuals de cada cantonada del cotxe i després es calcula el vector de reacció vertical resultant a causa de la força lateral. Aquest valor es té llavors en compte en el càlcul d'una força de descàrrega i una transferència de pes lateral. Aquest mètode funciona particularment bé en circumstàncies en què hi ha asimetries en la geometria de la suspensió d'esquerra a dreta.
L'equivalent pràctic de l'anterior és empènyer lateralment la superfície de contacte dels pneumàtics i mesurar la relació del canvi de càrrega vertical amb la força horitzontal.

## Referències

* ↑ An Introduction to Modern Vehicle Design edited by Julian Happian-Smith P293

## Vegeu també

* Suspensió
* Barra estabilitzadora
# Uromys siebersi

Uromys siebersi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de l'illa de Kai Besar (Indonèsia). El seu hàbitat natural són els boscos tropicals humits, tant primaris com secundaris. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. L'espècie fou anomenada en honor de l'ornitòleg neerlandès Hendrik Cornelis Siebers.

## Referències

* ↑ Kennerley, R. Uromys siebersi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 10 desembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 380. ISBN 978-0801893049.
# Centre de documentation et d'étude sur la langue internationale

El Centre de documentation et d'étude sur la langue internationale a La Chaux-de-Fonds, Suïssa, va ser fundat el 1967 per Claude Gacond. És la branca principal de la biblioteca de la ciutat i conté més de 20.000 unitats bibliogràfiques. Neutre interlingüísticament (per tant, "la langue internationale"), el CDELI pretén preservar documents en i sobre tota mena de llengües artificials: ofereix, a més dels llibres i publicacions periòdiques de l'esperanto, les col·leccions de materials més amplis sobre Volapük i Interlingue, entre d'altres.

## Enllaços externs

* UEA-Vikio: Switzerland
* CDELI (français)
* CDELI (esperanto)
* CDELI (www.cdeli.org)
# Turnagra de l'illa del Sud

La turnagra de l'Illa del Sud (Turnagra capensis) és un ocell extint de la família dels oriòlids (Oriolidae).

## Hàbitat i distribució

Habitava l'illa del Sud i l'illa Stewart, a Nova Zelanda, a un habitat poc conegut.
* ↑ «Turnagra de l'illa del Sud». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Rineloricaria lanceolata

Rineloricaria lanceolata és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca superior del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Ventura Roca i Martí

Ventura Roca i Martí (Ponts, 24 d'agost de 1949) és un polític català de l'Alt Urgell. Membre de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC), que ha estat alcalde d'Oliana, conseller comarcal i president del Consell Comarcal de l'Alt Urgell.
Va començar a militar a CDC l'any 1990, va encapçalar les llistes de Convergència i Unió (CiU) a les eleccions municipals de 1991, en què va ser elegit alcalde d'Oliana i va romandre en aquest càrrec fins a l'any 2007. Poc després de la seua elecció com a alcalde, va tindre lloc la crisi de l'empresa de petits electrodomèstics Taurus, la més gran de tota la comarca i que es troba a Oliana. Paral·lelament, el mateix any 1991, Roca fou escollit conseller comarcal al grup de CiU, càrrec que va conservar fins a l'any 2011. Quan l'any 1999 Maria Dolors Majoral i Moliné va deixar de ser presidenta del Consell Comarcal, l'elegit per a substituir-la fou l'aleshores alcalde d'Oliana Ventura Roca, qui va presidir l'ens comarcal fins a l'any 2007, quan fou substituït pel seu vicepresident Jesús Fierro i Rugall. És coautor, amb Joan Tort i Donada, del llibre Del Segre a la Ribera Salada, (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1992).

## Referències

* ↑ «Acta de la sessió del ple del Consell Comarcal». Consell Comarcal de l'Alt Urgell, 28-10-1999. [Consulta: 19 agost 2022].
* ↑ Bertran, E. «Joan Tort i Ventura Roca: Del Segre a la Ribera Salada - Ressenya». Societat Catalana de Geografia, 30-12-2010. [Consulta: 19 agost 2022].

## Enllaços externs

* Testimonios para la Historia, Àngel Font
# Ventura Margó Vives

Ventura Margó Vives (Terrassa, 1926) és un novel·lista català que durant el franquisme treballà en la clandestinitat per la recuperació de les llibertats de Catalunya com a membre del PSUC. Actualment es dedica a la recuperació de la memòria històrica utilitzant la narrativa.
Les seves obres són:
* La lluita per la democràcia: Lleida 1960-1975, 1992 (La Paeria)
* Episodis Lleidatans, 1995 (Diario La Mañana)
* Fidelitats, 2004 (Garsineu Edicions)
* Lleida, abans i després del 36, 2006 (Pagès Editors ISBN 8497793684)
* Locals de lluita clandestina a Lleida, 2007 (Patrocinat per l'Ajuntament de Lleida)
* Una vida gens fàcil, 2014 (Autoedició digital)
* Memòria històrica a Lleida, 2016 (Autoedició digital)
* Lleida. Entre guerra i postguerra, 2023

## Referències

* ↑ «Banc de la Memòria Democràtica». [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ «Ventura Margó parla dels seus records de la guerra i la postguerra», 07-09-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Els negocis són negocis

Els negocis són negocis (en francès, Les affaires sont les affaires) és una comèdia francesa en tres actes de l'escriptor Octave Mirbeau (abril de 1903). Estrenada a la Comédie-Française de París, va assolir un triomf mundial, sobretot a Alemanya i a Rússia.

## Argument

És una comèdia satírica, però clàssica, de costums i caràcters, en la tradició de Molière, on Octave Mirbeau crítica amb força la societat burgesa de la "Belle Époque", denuncia la corrupció social i revela cruament els mecanismes del capitalisme salvatge i del món dels negocis, forma legal del gangsterisme : crítica molt actual.
El personatge d'Isidore Lechat, un depredador sense escrúpols, un tauró de les finances, és l'arquetipus del modern home de negocis, "brasseur d'affaires", producte d'un món nou, que de totes coses fa diners i expandeix els tentacles seus per tot el món. Però és incapaç d'evitar la tràgica desintegració de la família seva i de fer alguna cosa enfront de la mort del seu fill podrit, en Xavier, i de l'amor de la filla seva, la rebel la Germaine.

## Notes

* ↑ Pierre Michel, Les affaires sont les affaires, a Dictionnaire Octave Mirbeau (en francès).
* ↑ « Isidore Lechat » (en francès).

## Enllaços externs

* Octave Mirbeau, Les affaires sont les affaires (en francès).
* Pierre Michel, Prefaci Arxivat 2012-02-23 a Wayback Machine. (en francès).
# Els nens de Hitler

Els nens de Hitler (original: Hitler's Children) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Edward Dmytryk, estrenada el 1943. Es tracta d'una adaptació dramatitzada de la investigació periodística Education for Death de Gregor Ziemer. Ha estat doblada al català.

## Argument

Berlín, 1933. Una escola, destinada als fills dels residents americans, confronta amb una Horst Wessel Schule, on ensenyen a joves reclutes els rudiments de la propaganda nazi. En el transcurs d'una baralla entre els alumnes de les dues escoles, Karl, un jove hitlerià, es deixa seduir per l'encant i la forta personalitat d'una professora de nacionalitat americana d'origen alemany, Ana Miller. Quan la guerra s'inicia a Europa, Ana, considerada aleshores alemanya, és despatxada de la institució americana i obligada a treballar per al nou règim. Amb valor, es nega a obeir i és traslladada a un camp de treball. El seu exsuperior jeràrquic, el professor americà Nichols, es llança desesperadament a la seva recerca....

## Repartiment

* Tim Holt: Tinent Karl Bruner
* Bonita Granville: Anna Miller
* Kent Smith: Professor Nichols
* Otto Kruger: Coronel Henkel
* H. B. Warner: el capellà
* Lloyd Corrigan: Franz Erhart
* Erford Gage: Dr. Schmidt
* Hans Conried: Dr. Graf
* Peter Van Eyck: sergent
* Nancy Gates: Brenda
* Gavin Muir: Major nazi
* Elsa Janssen (no surt als crèdits): Sra. Muller

## Comentari

* Concebuda en el marc molt obligat de les pel·lícules de propaganda, "Els nens de Hitler" va ser, segons l'opinió dels arxivers de la RKO, una "verdadera revelació". La pel·lícula posa en escena situacions que no són caricaturesques i els personatges són encarnats amb molta veracitat. Tim Holt, sobretot, interpreta un oficial nazi idealista, enamorat d'una jove i que acaba, al final d'algunes proves, per descobrir el seu esgarriament ideològic. A partir d'un pressupost extremadament modest - dos-cents cinc mil dòlars -, la pel·lícula va tenir un triomf públic sorprenent i va portar més de tres milions de dòlars. Paradoxalment, amb l'èxit d'aquesta pel·lícula no n'hi va haver prou, per disculpar Edward Dmytryk, el seu realitzador, de les acusacions d'activitats comunistes. L'administració americana, l'endemà del final de la guerra, el va inscriure a la llista negra i va haver, com tants d'altres, d'exiliar-se a Anglaterra.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els nens de Hitler. esadir.cat.
* ↑ «Hitler's Children». The New York Times.
# Resolució 861 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 861 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 27 d'agost de 1993, després de recordar la Resolució 841 (1993) i donar la benvinguda a un acord entre el President d'Haití i el Comandant en Cap de la Forces Armades d'Haití, el Consell, d'acord Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides va suspendre les sancions internacionals contra Haití.
Al mateix temps, es reimposaran les sancions si el Secretari General de les Nacions Unides informa al Consell que les parts en l'acord o altres autoritats d'Haití no havien complert de bona fe amb l'acord. Totes les mesures serien revisades amb vista a elevar-les definitivament quan el Secretari General, tenint en compte les opinions del Secretari General de l'Organització d'Estats Americans, informi al Consell de Seguretat que totes les parts han implementat plenament l'acord.
L'acord no es complirà plenament, el que va portar al Consell de Seguretat a reimplantar les sancions a la resolució 875.

## Referències

* ↑ Gibbons, Elizabeth D. Sanctions in Haiti: human rights and democracy under assault. Greenwood Publishing Group, 1999, p. 44. ISBN 978-0-275-96606-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Història d'Haití

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Universitat Emory

La Universitat Emory (en anglès Emory University) és una universitat d'investigació privada a l'àrea metropolitana d'Atlanta, ubicat a la secció Druid Hills del Comtat de DeKalb, Geòrgia, Estats Units. La universitat va ser fundada com Emory College el 1836 a Oxford, Geòrgia, per l'Església Metodista Episcopal i va ser nomenada en honor del bisbe metodista John Emory. El 1915, el col·legi es va traslladar a l'àrea metropolitana d'Atlanta i es va prendre el nom actual, d'Universitat Emory. La universitat és la segona més antiga institució privada d'educació superior a Geòrgia i entre les cinquanta universitats privades més antigues dels Estats Units.

## Referències

* ↑ "Druid Hills CDP, GA Arxivat 25 November 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.." United States Census Bureau. Retrieved on May 5, 2009.
* ↑ «Emory: History & Traditions».
* ↑ «New Georgia Encyclopedia:Emory University».
# Ermita del Calvari (Xèrica)

L'Ermita del Calvari de Xèrica, a la comarca de l'Alt Palància, és una ermita datada al segle xviii, d'estil Neoclàssic, que està catalogada com a Bé Immoble de Rellevància Local segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb codi identificatiu: 12.07.071-011.
Actualment no està en ús per al culte religiós.
Està situada en una petita elevació que es troba davant de l'Estació de Ferrocarril de Xèrica, a l'altre costat de les vies. Es pot accedir a l'ermita, fins i tot en cotxe, a través d'un camí sense acabar d'asfaltar, que condueix després d'una escarpada, a l'esplanada en la qual s'eleva l'ermita.

## Història

L'ermita del Calvari es va construir al segle xviii, però té l'aspecte d'estar inconclusa. Havia de tractar-se, en el seu origen, d'un conjunt format pel Via Crucis, del que en l'actualitat s'han perdut alguns dels edicles (d'elegant fàbrica de pedra i maó amb rematament en teulada piramidal), estant en un estat de greu deteriorament els que encara queden en peus.
De l'ermita només queda l'exterior, presentant interiorment tan sols runes i escombraries.

## Descripció

Es tracta d'una ermita de planta centralitzada octogonal, emprada usualment en la construcció de baptisteris; amb pilars adossats als mur o parets (pilastres) de carreus, les quals s'uneixen formant una cornisa correguda, de la qual arrenca la cúpula de planta circular peraltada (que es remata en teules vidriades i amb una creu de penell), que no presenta tambor, ni té llum natural al no comptar amb llanterna, proporcionant la il·luminació interior de l'espai tres finestres que se situen immediatament sota la cúpula. Aquestes finestres estan construïdes en maó i la seva forma presenta llinda, i presenten orientació est, sud i oest. L'accés al recinte interior es realitza a través d'una porta (orientada al sud), actualment mig encegada, de fàbrica de carreu, que, com les finestres, també presenta llinda.
La resta dels murs (d'una considerable alçada i gruix) estan construïts de maçoneria vista, acabat que es repeteix a l'interior de l'ermita. Presenta tot l'aspecte d'una obra inacabada, encara que no es disposa de documentació que acrediti aquesta suposició.

## Referències

* 1 2 http://www.jerica.es/index.php/municipio/patrimonio/el-calvario Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/1782.pdf
* 1 2 3 4 5 6 7 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/capjer.htm Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://mayores.uji.es/wiki/index.php?title=JERICA
# Utqiagvik

Utqiagvik és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska, anteriorment coneguda com a Barrow. És una de les ciutats més al nord del món i és la ciutat més al nord dels Estats Units amb la propera Punta Barrow (Point Barrow) que és el punt més al nord dels Estats Units. Segons el cens del 2008 tenia 4.581 habitants. Té un clima de tundra àrtica.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Utqiagvik tenia 4.683 habitants, 1.399 habitatges, i 976 famílies La densitat de població era de 96,1 habitants/km².
Dels 1.399 habitatges en un 56,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,2% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 13,3% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 3,4% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 29 anys. Per cada 100 dones hi havia 107,1 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,5 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 63.094,09 $ i la renda mitjana per família de 68.223 $. Els homes tenien una renda mitjana de 51.959 $ mentre que les dones 46.382 $. La renda per capita de la població era de 22.902 $. Aproximadament el 7,7% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Economia

Utqiagvik és el centre econòmic de la North Slope Borough, principal font d'ocupació de la ciutat. Nombroses empreses presten serveis de suport a les operacions de camps petroliers, i les agències estatals i federals també proporcionen ocupació. El sol de mitjanit ha atret el turisme i l'artesania disposa d'uns ingressos en efectiu. Molts residents depenen de les fonts d'aliments de subsistència: balenes, foques, ossos polars, morses, aus aquàtiques, caribús i peixos que capturen dels rius de la costa o en les seues rodalies i llacs. Així mateix, Utqiagvik és la seu de la Corporació Arctic Slope Regional.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Notes

* ↑ El 2016 es va aprovar en referèndum rebatejar-la amb el seu nom inuit tradicional.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barrow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barrow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Txeriómuixkin

Txeriómuixkin (en rus Черёмушкин) és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. És a 9 km al sud de Guiaguínskaia i a 21 km al nord de Maikop. Pertany al municipi de Guiaguínskaia.