OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beaunotte

Beaunotte és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 22 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beaunotte era de 22 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols) i 4 parelles sense fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 24 habitatges, 12 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 1 estava desocupat. 23 eren cases i 1 era un apartament. Dels 12 habitatges principals, 6 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 1 en tenia quatre i 8 en tenien cinc o més. 8 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beaunotte el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 12 persones, 11 eren actives i 1 inactiva. Les 11 persones actives estaven ocupades(7 homes i 4 dones).. L'única persona inactiva estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.
L'any 2000 a Beaunotte hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beaunotte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beaunotte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Oiaso

Oiaso (en llatí: Oeaso, en grec antic: Οἰασών) va ser una antiga ciutat dels vascons, que és l'actual Oiartzun. Com que es diu que aquesta era una ciutat vascona, la notícia de Pomponi Mela que els vàrduls arribaven fins als Pirineus seria errònia.
Oiaso era punt final de la via que des de Tàrraco (Tarragona) arribava a la mar Cantàbrica, passant per Pamplona. En parlen Estrabó, Plini el Vell i Claudi Ptolemeu.
Oiaso estava situada a la dreta del riu anomenat actualment Oiartzun, en un terreny muntanyós de valls i petits plans, al peu de la Forest Urcabe. A la zona, s'hi trobaven algunes mines de ferro, que eren probablement explotades pels publicans romans.

## Referències

* ↑ Canto y De Gregorio, Alícia María «La Tierra del Toro: Ensayo de Identificación de Ciudades Vasconas». Archivo español de arquelogia, 70, 1997, pàg. 45-46.
* ↑ Gascue, Francisco «La situación de la antigua Oiasso». Revue Internationale des Études Basques, 2, 3, 1908, pàg. 456-461.
# Olivier Alain

Olivier Alain (Saint-Germain-en-Laye, 3 d'agost de 1918 — París, 28 de febrer de 1994) fou un musicòleg, crític, compositor i organista francès.
Fill d'Albert Alain i germà de Jehan Alain, també compositor i organista, i de Marie Claire Alain, organista de renom internacional.
Els anys 1950 i 1951 va estudiar amb Tony Aubin i Olivier Messiaen al Conservatori de París. Fou director del Conservatori de Saint-Germain-en-Laye de 1950 a 1964, director de l'Escola superior de música ‘’César Franck’’ entre 1961 i 1972 -on ensenyà composició i anàlisi musical- i inspector de música al Ministeri francès de Cultura. El 1976 va fundar el Conservatori Nacional de la Regió de París, que va dirigir fins a [1985]. També va ser crític musical de le Figaro, les Nouvelles Littéraires i la Croix. És l'autor d'un oratori, alguns motets, i diverses peces per a orgue. Així mateix va descobrir en una biblioteca privada d'Estrasburg 14 cànons inèdits de Johann Sebastian Bach, sobre les 8 notes fonamentals de l'ària de les Variacions Goldberg (BWV 1087), dels quals se'n feu la primera audició en aquella ciutat el 1974, i que són considerats un gran descobriment musicològic del segle XX amb relació a la música de Bach.

## Enllaços externs

* Biografia i discografia (en francès)
* «Olivier Alain». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nova Germania

Nova Germania va ser un partit polític valencià fundat el 1970 originàriament amb el nom de Moviment Democràtic del Poble Valencià que el 1971 es va integrar al comitè pro FRAP (Front Revolucionari Antifeixista i Patriòtic) i poc després va canviar-li el nom.
Nova Germania s'autodefinia com "un front democràtic valencià" i alhora com "una organització revolucionària" que tenia cert aire nacionalista, fins i tot catalogada com de separatista per la premsa de l'època. Entre els seus membres destacaven independentistes valencians com Josep Guia, Maria Conca, Valerià Miralles, Francesc Candela o Enric Tàrrega.
El 1973 es va produir la gran caiguda del PCE(m-l) i la pràctica desfeta del FRAP, aleshores els militants més nacionalistes de Nova Germania varen buscar un nou partit i a l'agost de 1973 a la Universitat Catalana d'Estiu entraren en contacte amb el PSAN. Poc més tard, el març de 1974 formaren la primera cèl·lula del PSAN al País Valencià.
La resta de l'organització va desaparèixer finalment a finals dels anys 70.

## Referències

* ↑ , FRAP, 27 de septiembre de 1975
* ↑ Arxivat 2014-11-26 a Wayback Machine., El comunismo. La hidra de las cien cabezas
* ↑ «FRAP, 27 de septiembre de 1975» (en castellà). Vanguardia Obrera, 1985. Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 3 juliol 2016].
* ↑ La transició democràtica als Països Catalans: Història i memòria. Universitat de València, 2005. pàg. 257
# Nova Iguaçú

Nova Iguaçú és un municipi de l'estat brasiler de Rio de Janeiro. Està situat a la Baixada Fluminense, i és part de la Regió Metropolitana de Rio de Janeiro,és a una alçada de 25 metres. La població estimada per a 2021 va ser de 825.388 habitants.

## Organització territorial

Nova Iguaçu és administrativamente dividida en 5 Setores de Planejamento Integrado ("Sectors de Planificació Integrada"), 9 districtes denominats Unidades Regionais de Governo ("Unitats Regionals de Govern") i 68 bairros (barris).
| Setor de Planejamento Integrado (SPI) | Unidade Regional de Governo (URG) |
| Setor de Planejamento Integrado Centro | Unidade Regional de Governo Centro (URG I), Unidade Regional de Governo da Posse (URG II) i Unidade Regional de Governo de Comendador Soares (URG III) |
| Setor de Planejamento Integrado Sudoeste | Unidade Regional de Governo de Cabuçu (URG IV) i Unidade Regional de Governo do KM 32 (URG V) |
| Setor de Planejamento Integrado Noroeste | Unidade Regional de Governo de Austin (URG VI) |
| Setor de Planejamento Integrado Nordeste | Unidade Regional de Governo de Vila de Cava (URG VII) i Unidade Regional de Governo de Miguel Couto (URG VIII) |
| Setor de Planejamento Integrado Norte | Unidade Regional de Governo de Tinguá (URG IX) |
* URG Centro (URG I)
* Bairro da Luz
* Califórnia
* Caonze
* Centro
* Chacrinha
* Engenho Pequeno
* Jardim Iguaçu
* Jardim Tropical
* Moquetá
* Prata
* Rancho Novo
* Santa Eugênia
* Viga
* Vila Nova
* Vila Operária
* URG Posse (URG II)
* Ambaí
* Bairro Botafogo
* Carmary
* Cerâmica
* Kennedy
* Nova América
* Parque Flora
* Ponto Chic
* Posse
* Três Corações
* URG Comendador Soares (URG III)
* Comendador Soares
* Danon
* Jardim Alvorada
* Jardim Nova Era
* Jardim Palmares
* Jardim Pernambuco
* Ouro Verde
* Rosa dos Ventos
* URG Cabuçu (URG IV)
* Cabuçu
* Campo Alegre
* Ipiranga
* Lagoinha
* Marapicu
* Palhada
* Valverde
* URG KM 32 (URG V)
* Jardim Guandu
* KM 32
* Paraíso
* Prados Verdes
* URG Austin (URG VI)
* Austin
* Cacuia
* Carlos Sampaio
* Inconfidência
* Riachão
* Rodilândia
* Tinguazinho
* Vila Guimarães
* URG Vila de Cava (URG VII)
* Corumbá
* Figueiras
* Iguaçu Velho
* Rancho Fundo
* Santa Rita
* Vila de Cava
* URG Miguel Couto (URG VIII)
* Boa Esperança
* Geneciano
* Grama
* Miguel Couto
* Parque Ambaí
* URG Tinguá (URG IX)
* Adrianópolis
* Jaceruba
* Montevidéu
* Rio d'Ouro
* Tinguá

## Referències

* ↑ «IBGE: Panorama de Nova Iguaçu» (en portuguès), 21-02-2022. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ «Atlas Escolar da Cidade de Nova Iguaçu 2004 - 2ª Edição» (en portuguès), 03-06-2013. Arxivat de l'original el 2013-06-03. [Consulta: 21 febrer 2022].
# Berdeniella vimmeri

Berdeniella vimmeri és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Txèquia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jan Jezek, 2006.Psychodidae (Diptera) of the Jeseníky Protected Landscape Area and its environs with descriptions of two new Berdeniella species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 46, pp. 151-192. ISSN 0374-1036. «PDF».
* ↑ Jan Ježek, 2009. Further New Faunistic Records of Moth Flies (Insecta, Diptera, Psychodidae) from the Czech Republic and Slovakia. Folia faunistica Slovaca, 14 (15): 101–105. «PDF».
* ↑ Jan Jezek i Josef Hájek, 2007. Psychodidae (Diptera) of the Orlické hory Protected Landscape Area and neighbouring areas with descriptions of two new species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 47, pp. 237-285. ISSN 0374-1036. «PDF».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
# Berdeniella zoiai

Berdeniella zoiai és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: l'illa de Sardenya.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Obús (grup de música)

Obús és un grup espanyol de heavy metal creat a Madrid a principis de la dècada de 1980.

## Història

Obús és un dels grups més importants de heavy metal espanyol de la dècada de 1980. Van destacar per arriscar-se a muntar un espectacle per als concerts en directe intentant arribar al nivell dels grans grups del heavy metal internacional. A més, van buscar escriure unes lletres i expressar una actitud i un sentiment que connectava amb la gent que els seguia per aconseguir una identificació entre el públic i el grup. Lluny de renegar del seu propi estil, sempre van reivindicar orgullosos la seva condició de grup de heavy metal. Fins i tot a aquest estil van dedicar una cançó del seu primer LP: "Dosis de Heavy Metal"
Van guanyar el concurs Villa de Madrid del 1981 i van fer teloners a Barón Rojo. Al cap de poc van gravar "Prepárate", produït per Tino Casal. Aquest àlbum els va llançar a l'estrellat.
El 1982 amb "Poderoso como el trueno" (produït també per Tino Casal) i especialment el 1984 amb "El que más" l'àlbum que va suposar la seva consagració absoluta i que va marcar el seu punt més alt de vendes. Aquest àlbum va ser gravat amb Mark Dodson com a enginyer de so (productor de Judas Priest). El disc oficial en directe, gravat en el Pavelló d'Esports de Madrid és vist com el seu últim gran moment de glòria. Va seguir un període d'alts i baixos que es considera dura fins al seu últim disc d'estudi, "Otra vez en la ruta". El grup va decidir deixar l'activitat temporalment i Fortu va formar Saratoga amb veterans del món del rock, que venien de Barón Rojo, Muro, i Santa entre d'altres, i Juan Luis i Fernando, amb Venjanza mentre Paco intentava convèncer els seus antics companys per reunir el grup. El 1996 Obús van tornar oficialment a l'activitat en directe, però sense Nacho ni Fernando Sanchez. L'èxit de la gira els va fer plantejar-se l'enregistrament d'un nou àlbum.

## Discografia

* Prepárate (1981)
* Poderoso como el trueno (1982)
* El que más (1984)
* Pega con fuerza (1985)
* Dejarse la piel (1986)
* En directo (21/02/1987)
* Otra vez en la ruta (1990)
* Desde el fondo del abismo (2000)
* Cuando estalla la descarga (Recopilatori) (2001)
* Segundos fuera (2003)
* Vamos muy bien (Recopilatori) (2006)
* Cállate! (2010)
* De Madrid al Infierno (2012) (Directe)
* Sirena de metal (2014)
* Siente el Rock and Roll (4 cançons noves i actualització de grans temes) (2015)

## Referències

* ↑ Galicia Poblet, Fernando. Por el camino de baldosas amarillas (en la tierra de Oz): conversaciones con Mägo de Oz (en castellà). Fundación Autor-SGAE, p. 41. ISBN 8480486090.
* ↑ Lechado García, José Manuel. La movida: una crónica de los 80 (en castellà). EDAF, 2005, p. 98. ISBN 8496107469.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Obús Tipus 38 de 12 cm

El Howitzer Tipus 38 de 120 mm (1905) era una peca d'artilleria de l'Exèrcit Imperial Japonès durant la Segona Guerra sinojaponesa i la Segona Guerra Mundial. El canó va rebre el seu baptisme de foc amb les tropes americanes a la Campanya del Pacífic en Iwo Jima, i a vegades era utilitzat com a arma d'emergència o d'últim recurs. El nom del Tipus 38 va ser donat per l'any en el que va entrar en servei, l'any 38 del regnat de l'Emperador Meiji, en 1905 del calendari gregorià.

## Descripció

La seva major característica era en seu curt canó i les seves grans rodes de fusta. Tenia una recàmara amb un sistema interromput, i un sistema de control de retrocés d'una molla hidràulica. No tenia equipat cap tipus d'escut per a protegir l'arma per al foc d'armes lleugeres.
La elevació i gir del canó es feia mitkançant unes rodes manuals, i les mires panoràmiques estan situades a l'esquerra de la recamara. El mecanisme de foc està accionat per un mecanisme de percussió.
S'ha pogut recuperar munició d'alt explosiu d'alta penetració i munició de metralla. Els dos projectils utilitzen el clàssic sistema de marcatjes dd color similars als altres canons de 75 mm. La munició AEAP (Alt Explosiu Alta Penetració) pesava 44 lliures, i la de metralla contenia 300 boles de plom com a metralla.

## Disseny

El Obús Tipus 38 de 12 cm era un canó d'artilleria de disseny japonès, en ús des de 1905 fins a 1945. El calibre d'aques canó es de 120 mm. Pesava 2.164,5 kg i tenia una llargada de 4,9 metres, dels quals 1,32 metres eren del canó. El projectil tenia una velocitat inicial de sortida de 276 m/s. Podia elevar-se des de -5° fins a +43°, i podia girar de des de -2° fins a +2°. Tenia una acció de tipus manual amb un sistema de control de retrocés de molla hidràulica. El canó va ser utilitzat per l'Exèrcit Imperial Japonès durant la Segona Guerra sinojaponesa i la Segona Guerra Mundial, amb un major ús en la Segona Guerra Mundial. El canó podia utilitzar munició d'Alta Penetració Alt Explosiu i de metralla.

## Referències

* ↑ War Department Special Series No 25 Japanese Field Artillery October 1944
* 1 2 3 «Japanese Artillery Weapons, CINPAC-CINPOA Bulletin 152 45». US War Department, 01-07-1945.

## Bibliografia

* US War Department Japanese Artillery Weapons, CINPAC-CINPOA Bulletin 152 45" 1 July 1945
* War Department Special Series No 25 Japanese Field Artillery October 1944
# Bernard Quilfen

Bernard Quilfen (Argenteuil, 20 d'abril de 1949 - Saint-Amand-Montrond, 29 de gener de 2022) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1975 i 1981. Durant la seva carrera esportiva destaca una etapa aconseguida al Tour de França de 1977.
Una vegada retirat del ciclisme professional passà a fer tasques de direcció en diversos equips.

## Palmarès

* 1977
** 1r a Pontoise
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1977. Abandona (17a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1978. 58è de la classificació general
* 1980. Abandona (19a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1978. 46è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1980. 67è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Bernard Quilfen a www.sitiodeciclismo.net
# Bicitaxi

El bicitaxi (també rickshaw, tricitaxi , pedicab o velotaxi ) és un vehicle destinat al transport de passatgers i construït sota el principi de la bicicleta, accionat amb tracció humana i amb una capacitat de dos passatgers adults asseguts i el seu conductor.
Per raons òbvies, el seu àmbit és el transport urbà de passatgers, especialment per passejos turístics per la ciutat.
A la novel·la de Dominique Lapierre "La ciutat de l'alegria" s'hi fa una detallada descripció literària de la vida dels conductors de bicitaxis de Calcuta.
Molts bicitaxis, sobretot en ciutats asiàtiques com ara Xangai i Pequín, estan equipats amb motor elèctric modernitzant el rickshaw. En ciutats dels Estats Units i d'Europa, s'utilitzen com a vehicles turístics amb pedaleig assistit que no substitueix mai l'acció del pedaleig del conductor, però que sí que l'ajuda en moments molt puntuals, com ara la sortida, després d'una frenada o en pujar un pendent.
Ja existeixen dissenys futuristes del bicitaxi clàssic i aquest sistema de transport alternatiu i ecològic podria convertir-se en un fenomen mundial que ja s'ha implantat en diverses ciutats: Barcelona, Berlín, Frankfurt del Main, Hamburg, Düsseldorf, Màlaga, Múnic, Copenhaguen, Londres, Viena, Bogotà, Amsterdam, Nova York, Mèxic, Sant Francesc, Lima (no oficial) i Washington.

## Referències

* http://www.eluniversaldf.mx/cuauhtemoc/nota24233.html/máspormás%5BEnllaç+no+actiu%5D Dimecres 9 de maig de 2012.

## Vegeu també

* Ciclabilitat
* Bicibús
* Motocarro
* Bicicleta
* Rickshaw
* Auto-rickshaw
# Bisbat de Minas

El bisbat de Minas (llatí: Dioecesis Fodinensis) és una demarcació eclesiàstica de l'Uruguai sufragània de l'arquebisbat metropolità de Montevideo. El seu origen és del segle xx amb capital a la ciutat de Minas.

## Territori

El bisbat es correspon amb els territoris del departament de Lavalleja i dels municipis de Lascano, al departament de Rocha, i d'Aiguá, al departament de Maldonado.
La seu del bisbat és la ciutat de Minas, on es troba la catedral de la Mare de Déu de la Immaculada Concepció (castellà: Nuestra Señora de la Inmaculada Concepción).
El territori se subdivideix en 10 parròquies.

## Història

El bisbat de Minas va ser establert el 25 de juny de 1960, amb la butlla Cum venerabilis pel papa Joan XXIII, a partir del territori del bisbat de Melo.

## Bisbes destacats

* José Maria Cavallero † (9 de juliol de 1960 – 29 de maig de 1963)
* Edmondo Quaglia Martínez † (29 de maig de 1964 – 12 de juliol de 1976)
* Carlos Arturo Mullín Nocetti, S.J. † (3 de novembre de 1977 – 17 de març de 1985)
* Victor Gil Lechoza † (9 de novembre de 1985 – 21 de juny de 2001)
** sede vacante (2001-2004)
* Francisco Domingo Barbosa Da Silveira (6 de març de 2004 – 1 de juliol de 2009)
* Jaime Rafael Fuentes, des del 16 d'octubre de 2010

## Estadístiques

Segons les dades del cens de 2006, el bisbat tenia una població aproximada de 71.100 habitants, 50.000 batejats, és a dir, el 70,3% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1966 | ? | 170.000 | ? | 14 | 10 | 4 | ? | | | | 8 |
| 1970 | 69.850 | 82.176 | 85,0 | 16 | 15 | 1 | 4.365 | | 7 | 30 | 8 |
| 1976 | 65.000 | 77.500 | 83,9 | 18 | 16 | 2 | 3.611 | | 5 | 26 | 8 |
| 1980 | 75.100 | 87.500 | 85,8 | 19 | 16 | 3 | 3.952 | | 6 | 36 | 9 |
| 1990 | 78.900 | 89.500 | 88,2 | 14 | 13 | 1 | 5.635 | 1 | 6 | 27 | 10 |
| 1999 | 97.000 | 103.000 | 94,2 | 18 | 18 | | 5.388 | | 4 | 25 | 12 |
| 2000 | 98.400 | 104.500 | 94,2 | 16 | 16 | | 6.150 | | 4 | 23 | 12 |
| 2001 | 101.000 | 106.000 | 95,3 | 16 | 16 | | 6.312 | | 4 | 23 | 12 |
| 2002 | 57.000 | 71.100 | 80,2 | 14 | 13 | 1 | 4.071 | | 5 | 23 | 10 |
| 2003 | 57.000 | 71.100 | 80,2 | 14 | 13 | 1 | 4.071 | | 5 | 23 | 10 |
| 2004 | 50.000 | 71.100 | 70,3 | 14 | 13 | 1 | 3.571 | 1 | 5 | 22 | 10 |

## Vegeu també

* Bisbat de Florida
* Bisbat de Maldonado-Punta del Este
* Bisbat de Mercedes

## Referències

* Annuario pontificio del 2005 i edicions anteriors, registrats a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina del bisbat de Minas
* Església del Bisbat a www.gcatholic.com
* Butlla Cum venerabilis, AAS 53 (1961), p. 531 (llatí)
# Bir Anzarane

Bir Anzarane (àrab: بئر إنزران, Biʾr Inzarān; amazic: ⴱⵉⵔⴰⵏⵣⴰⵔⴰⵏ) és una vila i comuna rural de la província d'Oued Ed-Dahab, a la regió de Dakhla-Oued Ed-Dahab. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.244 persones

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Palakonda

Palakonda fou un antic estat tributari protegit del tipus zamindari al districte de Vizagapatam o Visakhapatnam (avui a Andhra Pradesh). La població de Palakonda és a 18° 36′ 00″ N, 83° 45′ 00″ E﻿ / ﻿18.6000°N,83.7500°E﻿ / 18.6000; 83.7500
Fou concedit pel rajà de Jaipur al començar el segle XVI, amb la població de Palakonda com a capital. El primer sobirà fou un khand. Fou més tard tributari de Vizianagaram situació existent quan els britànics van establir la seva sobirania sobre els Circars Septentrionals el 1765; el 1796 el zamindari fou expropiat al raja per rebel·lió i entregat al seu fill; el zamindar posterior va donar problemes a la Companyia Britànica de les Índies Orientals fins al 1828 que es va fer càrrec un col·lector; el 1832 el nou zamindar es va declarar obertament en rebel·lió i l'estat fou confiscat, i els membres mascles de la família empresonats per bastants anys. El zamindari fou administrat pel col·lector (que també administrava des de 1811 el veí zamindari d'Honjaram, comprat per deutes) i des de 1846 foren arrendats a propietaris europeus (la companyia de Messrs. Arbuthnot Sc Co. of Madras) que vers 1880 pagava 13.100 lliures al govern però en treia uns beneficis de 15.800. El 1892 el govern va assolir altre cop el control i els dos antics zamindari foren units i inclosos en les terres ryotwari de la taluka de Palakonda. Dins l'estat d'Andhra Pradesh fou seu d'una divisió fiscal, i d'un mandal.

## Vegeu també

* Seshachalam.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Orsolobus singularis

Orsolobus singularis és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels orsolòbids (Orsolobidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1849 per Nicolet. És endèmica de Xile.

## Referències

* 1 2 Nicolet, H. (1849). Aracnidos. In: Gay, C. (ed.) Historia física y política de Chile. Zoología 3, 319-543, pl. 1-5. doi:10.5962/bhl.title.16172
* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Orsolobus singularis Nicolet, 1849 en la família Orsolobidae +base de dades