OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gens Alfía

La gens Alfía va ser una família romana, coneguda entre el segle I aC i el segle I dC. La gens és coneguda principalment per tres individus, incloent un estatista, un retòric, i un poeta llatí. El cognoms d'aquesta família Flau (Flavus), que significa "daurat" o "groc", i Avit (Avitus), derivat d'avus, "avi". Flavus sembla haver estat hereditari en la família, mentre que Avitus sembla haver estat sempre un cognom personal.

## Membres

* Gai Alfi Flau, tribú del poble en 59, i pretor en el 54 aC.
* Alfi Flau, un retòric juvenil de l'època d'August i Tiberi, i un mestre de Sèneca el vell.
* Alfi Avit, un poeta llatí que es creu que va viure durant el mateix període que Alfi Flau, i de vegades s'ha suposat que eren el mateix home.
* Alfi, un historiador, el treball del qual sobre la Guerra de Troia és esmentat per Sext Pompeu Fest.

## Referències

* 1 2 Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, William Smith, Editor
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III).
# Gens Abúria

La gens Abúria (llatí: Aburia gens) va ser una gens romana d'origen plebeu. Titus Livi els fa d'origen etrusc, i diu que el nom original en etrusc era Aparies. En algunes monedes d'aquesta família s'hi troba el cognomen Geminus, abreujat Gem..
Els seus personatges més destacats van ser:
* Marc Aburi (Marcus Aburius), tribú de la plebs l'any 187 aC, es va oposar al fet que Marc Fulvi Nobílior rebés els honors del triomf, però va ser convençut pel seu col·lega Tiberi Semproni Grac. Va ser pretor peregrí l'any 176 aC.
* Gai Aburi (Caius Aburius), un ambaixador romà enviat a Masinissa I i als cartaginesos l'any 171 aC.
* Gai Aburi Gemine (Caius Aburius Geminus), un dels triumviri monetales l'any 134 aC.
* Marc Aburi Gemine (Marcus Aburius Geminus), germà de l'anterior, un dels triumviri monetales l'any 132 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Historia Romana XII,18,19
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 4.
* ↑ Titus Livi. Historia de Roma XXXIX,4,5
* ↑ Titus Livi. Historia de Roma XIII,35
* 1 2 Titus Livi. Historia de Roma XIII,4,5
# Gens Accia

La gens Accia (en llatí Accia gens) va ser una gens de la República Romana tardana. La gens és coneguda sobretot per dos individus, Luci Acci, un llibert i poeta dramàtic del segle ii aC, i Tit Acci, un equites que l'any 66 aC va emprendre l'acusació d'Aule Cluenci Habit, defensat per Ciceró en el discurs Pro Cluentio.
Tots dos procedien de la ciutat de Pisaure, actualment Pesaro a l'Úmbria, el que suggereix que la gens era d'origen umbre. No se sap si Tit Acci era un descendent del poeta, o havia pres el nom de la família que l'he havia donat la llibertat.
Altres representants d'aquesta gens d'època imperial van ser:
* Julià Acci, cònsol suffectus any incert.
* Luci Acci Juliano Asclepiano, vir clarissimus i cònsol suffectus en any incert.

## Referències

* ↑ «Gens Accia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology,1860, Editor William Smith
* ↑ CIL IX, 02451. C(aio) Neratio Fufi/dio Prisco / Fufidi Attici / c(larissimi) v(iri) q(uaestoris) des(ignati) fil(io) / Nerati Prisci co(n)s(ulis) / nepoti Acci Iulia/ni co(n)s(ulis) pronepoti / municipes Saepi/nates.
* ↑ CIL VIII, 01181. L(ucio) Accio Iuliano Asclepiano c(larissimo) v(iro) co(n)s(uli) cur(atori) rei p(ublicae) Utik(ae) / et Galloniae Octaviae Marcellae c(larissimae) f(eminae) eius et Acciae / Heuresidi Venantio(!) c(larissimae) p(uellae) et Acciae Asclepianillae / Castorae c(larissimae) p(uellae) filiabus eorum col(onia) Iul(ia) Ael(ia) Hadr(iana) Aug(usta) Utik(a) / patronis perpetuis d(ecreto) d(ecurionum) p(ecunia) p(ublica).

## Enllaços externs

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (en anglès). 2a ed.. Boston: Little Brown and Company, 1859. actualment en domini pùblic.
# Gens Afrània

* Per a altres significats, vegeu «Afrània».
La gens Afrània (en llatí Afrania gens) va ser una gens romana d'origen plebeu. No es menciona fins al segle ii aC.
El seu únic cognomen conegut que només es dona durant la República va ser Stellio. Els agnomen usats eren Gaius, Lucius, Spurius, i Marcus. En temps de l'Imperi apareixen Publius i Sextus. A les antigues monedes es troba S. Afranius i M. Afranius, dels que no se sap res. Algunes persones amb el nom d'Afranius no és clar que fossin d'aquesta gens.
Alguns Afranii coneguts van ser:
* Publi Afrani Potit, senador del temps de Calígula
* Sext Afrani Burrus, militar del temps de Claudi
* Luci Afrani, poeta del segle i aC
* Luci Afrani, militar partidari de Pompeu Magne
* Caia Afrània, dama romana del segle I aC

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 55.
# Gens Acília

La gens Acília (llatí: gens Acilia) va ser una família romana. Els seus noms familiars foren Aviola, Balb i Glabrió, i, almenys les dues últimes, eren d'origen plebeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 12.
# Frontera entre Sèrbia i Montenegro

La frontera entre Sèrbia i Montenegro es la frontera internacional entre Sèrbia i Montenegro des que ambdós països dissolgueren la seva federació. La llargada de la frontera és de 157 kilòmetres amb Sèrbia i 76 kilòmetres amb Kosovo.

## Estatut

L'estatus de Kosovo no té consens a nivell internacional. Aquest es va separar de Sèrbia en 2008, però aquesta última no reconeix aquesta independència i ha considerat sempre a la zona com una província autònoma del seu propi territori.
La frontera corre en part del seu territori. Si Kosovo fos reconegut com a independent per la comunitat internacional, llavors Montenegro tindria frontera comuna amb Kosovo. De fet, Montenegro va reconèixer la independència de Kosovo el 9 d'octubre de 2008.

## Traçat

Comença al nord al trifini d'ambdós estats amb Bòsnia i Hercegovina i continua en direcció sud-est cap al nord de la ciutat montenegrina de Pljevlja. Al nord de Bijelo Polje travessa el riu Lim, passant per la ciutat de Rožaje des de l'est, arribant a les muntanyes Mokra Gora. D'allí va al sul, ja a Kosovo, al trifini amb Albània. Separa els municipis montenegrins de Pljvelja, Bijelo-Polje, Berano, Rosaje de les regions de Bačka i Kosovo. Les principals autovies entre ambdós estats són:
* Pljvelja (Montenegro) - Priboj (Sèrbia)
* Bijelo-Polje (Montenegro) - Prijapolje (Sèrbia).
* Ivangrad (Montenegro) - Kosovo,

## Història

La frontera té un origen antic. Va ser establerta per primera vegada en virtut del tractat del 12 de novembre de 1913, en què Sèrbia i Montenegro van establir la divisió del Sandžak de Novi Pazar. La frontera va sobreviure fins a 1918, quan Montenegro va ser inclòs al Regne dels Serbis, Croats i Eslovens, i el 1929 al regne de Iugoslàvia. En 1945 ambdós països foren repúbliques constitutives de la República Federal Socialista de Iugoslàvia. Tot i la dissolució de Iugoslàvia en 1991 Sèrbia i Montenegro van continuar mantenint la federació iugoslava fins que el 2006 Montenegro va proclamar la seva independència.

## Referències

* ↑ «Montenegro». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Montenegro recognizes Kosovo's independence». International Herald Tribune, 09-10-2008 [Consulta: 9 octubre 2008].
* ↑ Gligorijević, Branislav (1979) Parliament i političke stranke u Jugoslaviji 1919–1929 Institut za savremenu istoriju, Narodna knjiga, Belgrade, page ??, OCLC 6420325
* ↑ «Profile: Serbia and Montenegro». BBC News, 05-06-2006.
# Frontera entre Síria i l'Iraq

La frontera entre Síria i l'Iraq és la frontera de 599 kilòmetres a través d'Al-Jazira i el Desert Siri que separa l'oest de l'Iraq de l'est de Síria. Va des de la línia divisòria entre el trifini Iraq-Síria-Jordània al sud, al Desert Siri, i a la part nord, on hi ha el Kurdistan sirià, el trifini entre ambdós estats i Turquia. Separa de sud a nord les governacions (muhafazat) sirianes d'Homs, Dayr az Zawr i Al Hasakah de les governacions iraquianes d'Al Anbar, Ninawa i Dahuk.

## Traçat

Va ser definida en el Tractat anglo-iraquià (1922), extret del que havia estat designat com a zona A en els acords de Sykes-Picot de 1916. Era la frontera entre la República de Síria i el Regne de l'Iraq fins a 1958 i des de 1961 la frontera entre la República Àrab de Síria i la República de l'Iraq.
La frontera passa per Al Jazira, començant al trifini amb Turquia al riu Tigris a 37° 06′ 22″ N, 42° 21′ 26″ E﻿ / ﻿37.1060°N,42.3572°E﻿ / 37.1060; 42.3572. La frontera segueix més o menys l'antiga frontera entre els vilayets otomans de Mosul i Diyarbekir. El pas fronterer de Rabia es troba a la carretera Al-Shaddadah-Mosul
La frontera creua l'Eufrates al nord del pas fronterer d'Al-Qa'im entre Abu Kamal a Síria i Al Qa'im a Iraq. Des de l'Eufrates, la frontera retalla la part del desert sirià (l'antic sanjaq de Zor al trifini amb Jordània a 33° 22′ 29″ N, 38° 47′ 37″ E﻿ / ﻿33.3747°N,38.7936°E﻿ / 33.3747; 38.7936. El pas fronterer entre Al Waleed a Iraq i Al Tanf a Síria és a poca distància al nord-est del trifini, i hi ha camps de refugiats palestins a banda i banda, el Camp d'Al-Waleed i el camp d'Al Tanf.
En les guerres en curs a Síria i a l'Iraq, bona part de la frontera va quedar sota el control de l'Estat Islàmic d'Iraq i el Llevant (ISIL) el 2014, encara que la seva part més septentrional roman sota el control dels kurds, formant la frontera entre Rojava i Kurdistan iraquià. El pas fronterer de Semalka és un pontó a través del Tigris establert pel Govern Regional del Kurdistan durant la guerra civil siriana a un km del trifini iraquià-sirià-turc i al nord de Faysh Khabur a l'Iraq.

## Referències

* ↑ «CIA Factbook». Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 20 abril 2018].
* ↑ Victor Prescott,Gillian D. Triggs International Frontiers and Boundaries: Law, Politics and Geography, p. 278
* ↑ These 5 Border Disputes Are Still Causing Trouble, Time, 14 de juliol de 2017
* ↑ Isis breach of Iraq-Syria border merges two wars into one 'nightmarish reality', The Guardian, 18 de juny de 2014
# Gegantona Crespinella

La Gegantona Crespinella s'allunya del model més habitual de figura de la imatgeria festiva barcelonina: té cos de dona, però el cap és una torre de la Sagrada Família que Antoni Gaudí va batejar amb aquest mateix nom. Tant al cap com al vestit hi ha dibuixat el trencadís representatiu de l'obra del mestre.
La gegantona Crespinella pertany a la Coordinadora de Geganters de Barcelona i és obra de l'imatger cardoní Toni Mujal, que l'enllestí el 2002. És la filla dels gegants reis de la Pedrera. La hi encarregaren amb motiu de l'Any Gaudí, cosa que explica les referències a l'arquitectura gaudiniana que presenta la figura.
La Crespinella s'estrenà el mes de setembre del 2002, per les festes de la Mercè, on no ha faltat mai més d'aleshores ençà. També es deixa veure per Santa Eulàlia, quan fa d'amfitriona de la Trobada de Gegants d'Escola de Catalunya i de la Ballada de Gegantons —juntament amb la gegantona Laia—, a més d'algunes cercaviles i trobades esporàdiques, tant a la ciutat com a fora.
L'any 2010, precisament dins la III Ballada de Gegantons de Catalunya, la figura estrenà nova indumentària, de més estil i qualitat que l'anterior, feta al taller del mateix constructor, Toni Mujal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gegantona Crespinella». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Gegantona Quimeta Àngels del Raval

La Gegantona Quimeta Àngels del Raval és una gegantona filla adoptiva de la Lola i el senyor Ramon, Gegants del Raval. Representa una nena vestida de col·legiala, amb una bata de color blau marí i el coll d'una camisa blanca que hi sobresurt.
La història de la Quimeta Àngels comença el 1999, quan els Gegants del Raval decideixen d'adoptar una nena òrfena de la casa de beneficència de Santa Joaquima Vedruna. L'adopció no es va fer efectiva fins al dia del casament de la Lola i el senyor Ramon, el mes de juny del 2000, durant la festa del barri de Sant Just, festa en què aquesta comparsa és amfitriona.
La figura fou construïda pel mestre geganter Antoni Mujal i es va estrenar l'11 de març del 2000, durant les festes del 125è aniversari de l'escola Vedruna Àngels. Des d'aleshores, és ben habitual de veure-la en trobades i cercaviles del barri i de tota la ciutat, acompanyada dels seus pares i sovint també del nan Manolito, la figura més recent de la comparsa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gegantona Quimeta Àngels del Raval». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* «Geganta Quimeta dels Àngels». La Casa dels Entremesos. [Consulta: 13 febrer 2021].
# Georg Michael Telemann

Georg Michael Telemann (Plön, 20 d'abril de 1748 - Riga, 4 de març de 1831) ser un alemany compositor i teòleg.
Telemann va néixer a Plön, fill del pastor local Andreas Telemann (1715-1755) i de la seva esposa Augusta Clara Catharina Capsius. Després de la mort del seu pare el 1755, es va traslladar a Hamburg, on va ser acollit i criat pel seu avi, llavors de 74 anys, Georg Philipp Telemann. A Hamburg, va assistir a la "Gelehrtenschule des Johanneums", i des del 1770, el gimnàs "Akademisches". A la mort del seu avi, el 1767, el jove Georg de 19 anys va compondre Trauer-Ode auf das betrübte Absterben meines Großvaters Herrn Georg Philipp Telemann, des Hamburgischen Musik-Chor-Direktors (El dol va provocar la trista mort del meu avi, el senyor Georg Philipp Telemann, el director del cor musical d'Hamburg). També va ocupar el càrrec del seu avi a la "Cantoral Johanneum" i director de música a les esglésies d'Hamburg fins al març del 1768, quan va ser nomenat Carl Philipp Emanuel Bach. De 1770 a 1772 va estudiar a la Universitat de Kiel. El 1773, mentre encara estava a Hamburg, va publicar un tractat sobre reproducció continuada, Unterricht im Generalbaß-Spielen.
El 1773, Georg Michael es va traslladar a Riga, on va ser nomenat director musical de les esglésies de la ciutat i cantor a la catedral de Riga. Com a part d'aquesta feina, també va dirigir la realització de vint-i-una de les passions del seu avi. També va fer classes a l'escola de la catedral. En 1812, va publicar una col·lecció de paràmetres de corals per a orgue titulat Sammlung alter und Neuer Coral-Melodien i un any més tard va prendre el lloc d'organista de la catedral. Es va retirar el 1828 a causa d'una deterioració de la condició ocular. Va morir a Riga el 1831.

## Obres seleccionades

* Unterricht im Generalbasspielen auf den Orgel oder Sonstingen Klavierinstrumentten (1773);
* Beitráge sur Kirchenmusik, peces per a orgue (1785);
* Sammlung alter und neuer kirchenmelodien (1812);
* Ueber die Wahl der Melodie eines kirchenlieds (1821).

## Referències

* 1 2 Eitner, Robert, ed. (1903). "Biographisch-bibliographisches Quellen-Lexikon der Musiker and Musikgelehrten der Christlichen Zeitrechnung bis zur Mitte des neunzehnten Jahrhunderts. Leipzig: Breitkopf & Härtel. pàg. 373
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 60, pàg. 549. (ISBN-84-239-4560-X)
# Georg Mehlis

Georg Mehlis (Hannover, 8 de març de 1878 – Friburg im Breisgau, 13 de novembre de 1942) va ser un filòsof neokantià alemany. Inicialment va ser un filòsof de la història, deixeble d'Heinrich Rickert, de l'anomenada Escola de Magburg.
Va editar (amb Richard Kroner) Logos, Internationale Zeitschrift für Philosophie der Kultur, a partir de 1910 (Logos era el títol de 1912), amb contribucions de moltes figures intel·lectuals alemanyes destacades; que va tenir un traducció italiana el 1914.
En la dècada de 1920 es va interessar pel misticisme (com es pot veure en la seua obra sobre el filòsof místico-platònic Plotí); i després va escriure llibres sobre el feixisme de Mussolinni. Les seues idees sobre l'estètica han estat recollides per Suzanne Langer.

## Bibliografia

* Die Geschichtsphilosophie Auguste Comtes [La filosofia de la història d'Auguste Comte] (1909)
* Einführung in ein Systeme der Religionsphilosophie [Introducció a un sistema de filosofia de la religió] (1917)
* Probleme der Ethik [Problemes d'ètica] (1918)
* Über Formen der modernen Lyrik und Epik (Axel Lübbe). Eine kunstphilosophische Studie [Sobre formes de la lírica i l'èpica modernes (Axel Lübbe). Un estudi de filosofia de l'art (1922)
* Die Deutsche Romantik [El romanticisme alemany] (1922)
* Plotin [Plotí] (1924)
* Die Mystik in der Fülle ihrer Erscheinungsformen in allen Zeiten und Kulturen [La mística en la plètora de les seues formes fenomèniques en totes les èpoques i cultures] (1927)
* Die Idee Mussolinis und der Sinn des Faschismus [Les idees de Mussolini i el sentit del feixisme] (1928)
* Der Staat Mussolinis [L'Estat de Mussolini] (1929)
* Philosophie der Gegenwart [Filosofia del present] (1932)
* Freiheit und Faschismus [Llibertat i feixisme] (1934)

## Referències

* 1 2 «Katalog der Deutschen Nationalbibliothek» (en alemany). portal.dnb.de. [Consulta: 29 setembre 2022].
# Resolució 1354 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1354 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de juny de 2001. Després de reafirmar totes les resolucions sobre el conflicte de Xipre, inclosa la Resolució 1251 (1999), el Consell va prorrogar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 15 de desembre de 2001.
El Consell de Seguretat va prendre nota de la crida en l'informe del secretari general Kofi Annan per a les autoritats de Xipre i Xipre del Nord per abordar urgentment la situació humanitària de les persones desaparegudes. El Consell també va donar la benvinguda als esforços per sensibilitzar el personal pel manteniment de la pau de les Nacions Unides en la prevenció i el control del VIH/SIDA i altres malalties.
Estenent el mandat de la UNFICYP, la resolució demanava al Secretari General que informés al Consell l'1 de desembre de 2001 sobre l'aplicació de la resolució actual. També va instar la part turcoxipriota a posar fi a les restriccions imposades el 30 de juny de 2000 a les operacions de la UNIFCYP i restaurar el statu quo militar a Strovilia.
En resposta a la Resolució 1354, les autoritats del Xipre del Nord, que no la van considerar jurídicament vinculant o vàlida, es van negar a permetre que la UNFICYP sobrevolés el seu espai aeri.

## Referències

* ↑ «Security Council extends Cyprus force mandate to 15 December 2001». United Nations, 15-06-2001.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations operation in Cyprus». United Nations, 30-05-2001.
* ↑ Salih, Halil Ibrahim. Cyprus: ethnic political counterpoints. University Press of America, 2004, p. 109. ISBN 978-0-7618-2848-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Línia Verda (Xipre)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sarotherodon caudomarginatus

Sarotherodon caudomarginatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del riu Corubal (Guinea Bissau) fins a l'oest de Libèria.

## Referències

* ↑ Rüppell, W. P. E. S. 1852. Verzeichniss der in dem Museum der Senckenbergischen naturforschenden Gesellschaft aufgestellten Sammlungen. Vierte Abtheilung. Fische und deren Skelette. Frankfurt-am-Main. Fische und deren Skelette: 1-40.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Boulenger, G. A. 1916. Catalogue of the fresh-water fishes of Africa in the British Museum (Natural History). Londres. Cat. Fresh-water Fish. Africa v. 4: i-xxvii + 1-392.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. i G.G. Teugels, 1991. Sarotherodon. p. 425-437. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Haplochromis nanoserranus

Haplochromis nanoserranus és una espècie extinta de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles podien assolir els 7,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es trobava al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cyprinus acutidorsalis

Cyprinus acutidorsalis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 500 g de pes total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 201 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).