OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa del Rei de futbol 1905

La Copa del Rei de futbol 1905 va ser la tercera edició de la Copa del Rei.

## Detalls

Es va disputar entre el 16 d'abril de 1905, i el 20 d'abril de 1905, al Camp del Tiro del Pichón de Madrid. Es disputà en format de lligueta entre tres clubs: Madrid FC, San Sebastián Recreation Club i Athletic Club. Quan es va disputar el Campionat d'Espanya el Campionat de Catalunya encara no havia finalitzat i cap club català hi participà

## Partits
### Partit de qualificació

| Madrid FC | 2–0 | Moncloa FC |
| Federico Revuelto Pedro Parages | | |
Tiro del Pichón, Madrid

### Fase final

| Madrid FC | 3–0 | San Sebastián Recreation Club |
| Manuel Prast 20' Antonio Alonso 30' Antonio Alonso | | |
| Madrid FC | 1–0 | Athletic Club |
| Manuel Prast 70' | | |
| Athletic Club | no es disputà | San Sebastián Recreation Club |
Tiro del Pichón, Madrid

## Classificació

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | Pts | Classificació |
| 1 | Madrid FC | 2 | 2 | 0 | 0 | 4 | 0 | 4 | Campió |
| 2 | Athletic Club | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | |
| 3 | San Sebastián | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 | |

## Campió

* Campions de la Copa del Rei 1905
* Reial Madrid Club de Futbol 1r títol

## Referències

* ↑ «Spain - List of Cup Finals». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Spain - Cup 1905». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ Athletic Club, que havia perdut el primer partit renuncià a jugar.
# Sant Joan Crisòstom de Bossòst

Sant Joan Crisòstom de Bossòst és una capella de Bossòst (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella totalment reformada arran d'un esllavissament; es va reconstruir amb pedra vista i es va situar l'entrada mirant a llevant. Està ubicada al costat del camí reial i no disposem d'informació de com era abans.

## Història

Aquesta capella va ser totalment derruïda per la inundació d'inicis de la dècada dels 80. Després es va reconstruir amb altres criteris arquitectònics.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan Crisòstom de Bossòst». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 març 2019].
# Conca Dirichlet-Jackson

La Conca Dirichlet-Jackson és una depressió d'impacte del Període Prenectià situada en el cara oculta de la Lluna. Deu el seu nom als cràters Dirichlet (en el marge sud-est) i Jackson (al nord-oest de la conca). Es troba al nord de la conca Korolev, de similar grandària.
Aquesta conca no és òbvia en la superfície lunar a causa que ha estat ocultada per nombrosos impactes posteriors. Va ser descoberta gràcies a la cartografia topogràfica realitzada per l'aeronau Clementine en 2000.
Inclosos dins de la conca figuren els cràters Raimond, Bredikhin, Mitra, i Henyey (cràter) (adjacent a Dirichlet), així com molts altres cràters satèl·lit. Al sud de la conca es troben Engel'gardt i el punt més alt de la Lluna. Al sud-oest apareixen Lebedinskiy i Zhukovskiy; amb McMath al nord-oest. Al nord-est es troba Mach, i al sud-est Tsander.
* Mapa topogràfic
* Mapa de gravetat basat en GRAIL

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* Planet-Wide Lunar Digital Elevation Model, A. C. Cook, M. S. Robinson, and T. R. Watters. Lunar and Planetary Science XXXI, paper 1978, 2000.
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Conca Dirichlet-Jackson» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-05-31. [Consulta: 19 juliol 2018].
# Conca Permiana (Europa)

* Per a altres significats, vegeu «Conca Permiana».
La Conca Permiana és una seqüència gruixuda de roques sedimentàries que foren dipositades en una conca sedimentària de grans dimensions durant el període Permià (fa 298,9–251,9 milions d'anys). Es troba al subsol del nord d'Europa, des d'Escòcia fins al nord de Polònia, passant per la costa oriental d'Anglaterra, gran part de la mar del Nord, els Països Baixos, Dinamarca i el nord d'Alemanya.
El 1959 es descobrí un gran jaciment de gas natural a la formació Rotliegend de Slochteren (Països Baixos). El Rotliegend és la part inferior de la seqüència permiana i es compon de més de 600 m de gresos i evaporites. Està cobert per una seqüència d'evaporites de 1.000 m de gruix, la formació Zechstein.

## Referències

* ↑ H. Zimmerle, Petroleum Sedimentology, Springer, 2008, pàg. 235–236, ISBN 0-7923-3419-1 (en anglès).
# Saxifraga cespitosa

La Saxífraga cespitosa (Saxífraga en forma de gespa) és una espècie de planta comuna de distribució circumpolar i alpina, incloent Svalbard, els Alps, Noruega, Islàndia, Sibèria, i Alaska. És una espècie molt variable en la seva forma (polimòrfica)
Disposa d'una arrel mestra gruixuda i té diverses tiges amb fulles ja mortes a la base. Les fulles tenen normalment tres lòbuls (de vegades cinc). tant les fulles com els sèpals mostren tricomes. Les tiges florals fan de 5 a 1o cm d'alt amb una o dues flors per cada tija. Els seus pètals són blancs dues vegades més llargs que els lòbuls del calze. Són freqüents els espècimens nans (amb les tiges més curtes i pètals groguencs).
Creix en llocs secs defugint els argilencs els quals li resulten massa humits.

## Referències

* ↑ Svalvarflora
* Saxífraga cespitosa
* Saxífraga cespitosa
* Saxífraga cespitosa
* Forma nana de Saxífraga cespitosa
* Forma nana de Saxífraga cespitosa
* Forma nana de Saxífraga cespitosa
# Saxicolins

Els saxicolins (Saxicolinae) són una subfamília d'ocells passeriformes pertanyent a la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Anteriorment els seus membres es classificaven en la família dels túrdids (Turdidae).

## Filogènia

La subfamília en l'actualitat es compon dels següents gèneres:
* Heinrichia
* Leonardina
* Vauriella
* Larvivora
* Brachypteryx
* Irania
* Luscinia
* Calliope
* Myiomela
* Tarsiger
* Heteroxenicus
* Enicurus
* Cinclidium
* Myophonus
* Ficedula
* Phoenicurus
* Monticola
* Saxicola
* Campicoloides
* Emarginata
* Pinarochroa
* Thamnolaea
* Myrmecocichla
* Oenanthe

## Referències

* ↑ Voelker, G.; Spellman, G.M. «Nuclear and mitochondrial DNA evidence of polyphyly in the avian superfamily Muscicapoidea». Molecular Phylogenetics and Evolution, 30, 01-02-2004, pàg. 386–394. DOI: 10.1016/S1055-7903(03)00191-X.
* ↑ Sangster, G.; Alström, P.; Forsmark, E.; Olsson, U. «Multi-locus phylogenetic analysis of Old World chats and flycatchers reveals extensive paraphyly at family, subfamily and genus level (Aves: Muscicapidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 57, 1, 01-10-2010, pàg. 380–392. DOI: 10.1016/j.ympev.2010.07.008. PMID: 20656044.
* ↑ MUSCICAPOIDEA II, Cinclidae, Turdidae, and Muscicapidae.
# Santa Cristina de Valmadrigal

Santa Cristina de Valmadrigal és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Sahagún.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 449 | 407 | 357 | 339 |
# Segundo Matilla y Marina

Segundo Matilla y Marina (Madrid, 1862- Teià, 1937). Pintor nascut a Madrid i instal·lat i format a Catalunya.

## Biografia

Va cursar estudis de Belles Arts a l'Escola de la Llotja de Barcelona sota la direcció d'Antoni Caba. Es va especialitzar en la pintura de paisatges i marines, amb una marcada predilecció pels capvespres a la manera d'Eliseu Meifrèn. Són coneguts els seus paisatges i marines de Camprodon, Cadaqués i el Port de la Selva, entre altres llocs de Catalunya.
Va participar en l'Exposició Internacional de Barcelona de 1891, on va ser distingit amb Diploma Honorífic, i també en les de 1894, 1896 i 1898; va participar igualment en les Exposicions d'Art de Barcelona de 1918 i de 1919 i al Saló de París de 1897.
Va exposar individualment a la Sala Parés el 1914, amb un total de cent cinquanta obres entre retrats, paisatges i marines. També el 1915, en l'exposició al Saló Vilches de Madrid, es van vendre totes les obres exposades. Dos retrats i algunes marines les va comprar el Museu d'Art Modern de Madrid. Durant aquesta època, gran part de la seva producció va ser exportada a Amèrica.
Va destacar com a excel·lent retratista, mostrant-se molt eficaç en el domini de la tècnica, encara que han estat els seus paisatges i marines els que li van donar la fama. Entre els seus deixebles cal destacar el seu nebot, el pintor Joaquim Terruella, i el no menys important pintor Antoni Rosell Altimira, ambdós catalans.
La seva obra es troba en diferents museus, entre els quals el Museu del Prado de Madrid i el Museu Nacional d'Art de Catalunya, així com en importants col·leccions privades internacionals.

## Referències

* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 211. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ «Segundo Matilla y Marina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
# Copa Anglo-escocesa

La Copa anlgo-escocesa va ser un torneig que es disputà durant els setanta i que enfrontava als principals clubs de les lligues anglesa i escocesa.
La competició fou creada l'any 1975 com a continuadora de la Texaco Cup, però incorporant només clubs d'Anglaterra i Escòcia. Normalment hi prenien part els principals clubs que havien aconseguit una millor classificació a les seves lligues però que no prenien part en competicions europees. La competició s'abandonà l'any 1981 degut a la cada cop major falta d'interès i fou reemplaçada per una competició exclusiva per a clubs anglesos anomenada Football League Group Trophy.

## Historial

Font:
| Temporada | Vencedor | Finalista | Marcador agregat |
| 1975-1976 | Middlesbrough F.C. | Fulham F.C. | 1-0 |
| 1976-1977 | Nottingham Forest F.C. | Leyton Orient F.C. | 5-1 |
| 1977-1978 | Bristol City F.C. | St Mirren F.C. | 3-2 |
| 1978-1979 | Burnley F.C. | Oldham Athletic A.F.C. | 4-1 |
| 1979-1980 | St Mirren F.C. | Bristol City F.C. | 5-1 |
| 1980-1981 | Chesterfield F.C. | Notts County F.C. | 2-1 |

## Vegeu també

* Texaco Cup (1971-75)
* Football League Group Trophy (1982-83)
* Football League Trophy (1984-avui)

## Referències

* ↑ Tom Lewis. «Anglo-Scottish Cup & Texaco Cup – Full Results». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 20 December 2007. Arxivat de l'original el 17 October 2020. [Consulta: 11 novembre 2011].
* ↑ «Anglo-Scottish Cup : Honours». England. Statto.com. Arxivat de l'original el 19 May 2012. [Consulta: 11 novembre 2011].
* ↑ «When Saints were kings: How St Mirren made history in the Anglo-Scottish Cup 40 years ago». , 16-04-2020.
# Cottus hispaniolensis

El cavilat o cottus hispaniolensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

És un peti peix d'aigua dolça d'entre deu i quinze centímetres (màxim fins a 18), bentopelàgic i de clima subtropical. Es troba a Europa a la conca meridional del riu Garona. És inofensiu per als humans. S'alimenta sobretot d'invertebrats aquàtics.
Era en perill d'extinció. El 2014, la companyia d'energia Endesa va col·laborar en la reintroducció d'aquest peix en aquesta conca.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Bacescu, M. & L. Bacescu-Mester, 1964. Cottus petiti sp. n., un chabot nouveau récolté en France. Considérations zoogéographiques et données comparatives sur d'autres Cottus d'Europe. Vie et Milieu Suppl. Núm. 17: 431-446, Pls. 1-2.
* 1 2 3 «El cavilat, un peix únic a Catalunya». [Consulta: 27 desembre 2019].
* 1 2 3 Torres, Armi G.; Busson, Frédéric. «Cottus hispaniolensis Băcescu & Băcescu-Meşter, 1964 Chabot des Pyrénées» (en anglès). FishBase.
* ↑ Freyhof, J., M. Kottelat i A. Nolte, 2005. Taxonomic diversity of European Cottus with description of eight new species (Teleostei: Cottidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(2):107-172.
* 1 2 JPV «Endesa reintrodueix un peix en perill d'extinció al riu Garona». Nació Digital, 24-11-2014.
* ↑ 324cat. «Endesa allibera 200 cavilats al riu Garona per repoblar-lo de l'espècie, en perill d'extinció», 24-11-2014. [Consulta: 27 desembre 2019].
* ↑ ub. «Universitat de Barcelona - La UB participa en el projecte europeu LIFE+ Limno Pirineus per restaurar i conservar els ecosistemes aquàtics del Pirineu», 08-10-2009. [Consulta: 27 desembre 2019].

## Bibliografia

* Kinziger, A.P., R.M. Wood i D.A. Neely, 2005. Molecular systematics of the genus Cottus (Scorpaeniformes: Cottidae). Copeia (2):303-311.
# Sejkoraïta-(Y)

La sejkoraïta-(Y) és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la zippeïta. Rep el seu nom en honor del Dr. Jirí Sejkora, un mineralogista txec del Museu Nacional de Praga, especialista en minerals secundaris d'urani, qui ha descrit una gran quantitat d'espècies noves.

## Característiques

La sejkoraïta-(Y) és un sulfat de fórmula química Y₂(UO₂)₈(SO₄)₄O₆(OH)₂·26H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. Químicament és molt semblant a l'alwilkinsita-(Y). Es tracta del segon sulfat uranil d'itri conegut. Juntament amb l'alwilkinsita-(Y), la bijvoetita-(Y) i la kamotoïta-(Y) constitueixen el petit grup de sals naturals d'itri i urani. La seva estructura cristal·lina sembla estar relacionada amb l'estructura de la marecottita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sejkoraïta-(Y) pertany a «07.EC: Uranil sulfats amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: cobaltzippeïta, magnesiozippeïta, niquelzippeïta, natrozippeïta, zinczippeïta, zippeïta, rabejacita, marecottita i pseudojohannita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Červená vein, a Rovnost, Jáchymov (Regió de Karlovy Vary, República Txeca), on sol trobar-se associada a altres minerals com: zippeïta, uranopilita, uraninita, tennantita, rabejacita, pseudojohannita, guix i calcopirita. Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sejkoraite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Santa Maria de Vilardida

Santa Maria de Vilardida és una església de Vila-rodona (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Santa Maria de Vilardida està situada a un extrem del nucli. És de planta rectangular, amb absis semihexagonal, d'una sola nau de 3 trams i amb senzills contraforts exteriors. La coberta és de teula, a dues vessants, i forma un petit ràfec sobresortin a les façanes laterals. A la façana principal s'obre, centrada, la porta d'accés rectangular, damunt la qual hi ha na petita obertura circular. Corona la façana un senzill espadat, amb un pen ull de ferro. El material de la construcció és la pedra. La façana principal es troba arrebossada i pintada de blanc.

## Història

La capella de Vilardida, dedicada a Santa Maria, sembla tenir dues etapes de construcció: una primera, gòtica del segle xiii, i una segona, del segle xviii, època en què va ser reconstruïda i en la qual es va transformar la portada. Aquesta capella depèn de l'església.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Vilardida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Sergi I

Sergi I és el nom dels següents personatges:
* Sant Sergi I (Palerm, Sicília, segle VII - Roma, 701), Papa de Roma de 687 a 701
* Sergi I de Constantinoble (? - 638, Constantinoble), Patriarca de Constantinoble (610 - 638)
* Sergi I de Moscou (1867 – 1944), 12è Patriarca de Moscou (1943 - 44)
# Mataks

Mataks (els Forts) fou una tribu dels ahoms d'Assam, que vivia al sud del Brahmaputra. Foren els principals suports de la secta dels moamàries. El país era anomenat Matak. Una vegada sota domini britànic van perdre la identitat i llavors foren anomenats marans.
Vegeu. Matak.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Bisbat de Vladivostok

El bisbat de Vladivostok (rus: Владивостокская епархия (католическая), llatí: Dioecesis Vladivostokensis) és una seu suprimida de l'Església Catòlica a Rússia.

## Territori

La diòcesi comprenia els antics oblasts de l'Imperi Rus de, delimitats pel riu Amur,, a l'est de Sibèria, a més de la part russa de l'illa de Sakhalín.
La seu episcopal era la ciutat de Vladivostok, on es troba l'església de la Mare de Déu feia de catedral.

## Història

El vicariat apostòlic de Sibèria va ser erigit l'1 de desembre de 1921, prenent el territori de l'arquebisbat de Mahiliou. En origen, comprenia les regions de Vladivostok, Irkutsk, Omsk, Tomsk i Taixkent.
El 2 de febrer de 1923, en virtut de la butlla Semper Romani del papa Pius XI el vicariat apostòlic va ser elevat a diòcesi i assumí el nom de diòcesi de Vladivostok.
El 28 de maig de 1931 cedí una porció del seu territori a benefici de l'erecció de l'administració apostòlica de Harbin.
El 13 d'abril de 1991 el territori de la diòcesi quedà inclòs a l'administració apostòlica de la Rússia europea (avui diòcesi de la Transfiguració a Novossibirsk), suprimint de facto la diòcesi.

## Cronologia episcopal

* Karol Slivovsky † (2 de febrer de 1923 - 6 de gener de 1933 mort)
** Sede vacante (1933-1991)

## Notes

* ↑ El territori dels oblast' de l'Imper tsarista no coincideix amb els dels oblast' actuals.
* ↑ Secondo la bolla di erezione, la diocesi di Vladivostok comprendeva solo una parte dell'antico vicariato apostolico; la medesima bolla lasciava intendere che altre diocesi dovevano essere erette nel territorio (plures distinctae dioeceses in isto vastissimo territorio erigerentur), ma la proposta non ebbe più alcun seguito.

## Bibliografia

* Butlla Semper Romani, AAS 15 (1923), p. 443(llatí)

## Fonts

* Anuari pontifici, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Vladivostok (anglès)
* Història de la diòcesi Arxivat 2016-04-10 a Wayback Machine. (rus)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
# Jean François Aimée Gottlieb Philippe Gaudin

Jean François Aimée Gottlieb Philippe Gaudin (Longirod, cantó de Vaud, 1766- 1833) va ser un pastor, professor i botànic suís.
Va ser l'autor d'una monumental "Flora Helvetica" en 7 vols., on descriu nombroses espècies noves. A més de molses, algues i bolets; el seu herbari conservat en el "Museu i Jardins Botànics Cantonals de Vaud", conté 3.534 etiquetes d'espermatòfits.
Va desenvolupar la seva càtedra de Botànica a Lausana

## Algunes publicacions
### Llibres

* hans rudolf Maurer, jean françois Gaudin. 1817. Abrégé de l'histoire de la Suisse. Editor chez Orell Fussli, 167 pàg.

## Honors
### Epònims

Es nomena al Gènere Gaudinia en el seu honor.
Té 329 registres IPNI de les seves identificacions i nomenaments de noves espècies, amb un bon nombre de la família de Poaceae; publicant-les habitualment en : Fl. Helv.; Agrost. Helv.; Syn. Fl. Helv.

## Referències

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* ↑ Calflora
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Retrat de l'autor Arxivat 2004-12-27 a Wayback Machine.
# 17 d'Aquari

17 d'Aquari (17 Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari. Té una magnitud aparent de 5,99.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 01-03-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-08-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
# Roger De Breuker

Roger De Breuker (Grobbendonk, 13 de juliol de 1940 - Anvers, 26 d'octubre de 2018) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1962 i 1966. En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Tour de França de 1963.

## Palmarès

* 1961
** 1r a la Volta a Bèlgica amateur
** 1r a la Berliner Etappenfahrt
* 1962
** 1r a Edegem
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
* 1963
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1963. 73è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «DE BREUKER Roger». [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Roger DE BREUKER» (en italià). [Consulta: 12 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Roger de Breuker a www.sitiodeciclismo.net
# Sergi Jordà

Sergi Jordà (Madrid, 1961) és llicenciat en Física Fonamental i doctor en Ciències de la Computació i Comunicació Digital. És investigador en el Grup de Tecnologia Musical de la Universitat Pompeu Fabra, i professor agregat al mateix centre, on dona classes en diversos cursos de grau i postgrau relacionats amb l'àudio i la música digitals, la interacció persona-ordinador (HCI) i el “media art”. Ha escrit nombrosos articles i llibres i ha donat conferències i tallers a Europa, Àsia i Amèrica, intentant sempre unir HCI, música i arts digitals interactives. Ha rebut nombrosos premis internacionals, incloent el Ciutat de Barcelona (2007) i el prestigiós Ars Electronica Golden Nica (2008). Més conegut per ser un dels creadors de la Reactable, un nou instrument musical que va assolir una popularitat massiva després d'haver format part de la gira mundial de l'artista islandesa Björk; actualment està centrant la seva investigació en les aplicacions de les tecnologies digitals en l'educació infantil, especialment en els àmbits de la música i la programació.

## Referències

* ↑ «Sergi Jordà». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].