OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen Martínez (sindicalista)

Carmen Martínez (Alacant, segle xix - segle XX) fou una cigarrera i sindicalista valenciana.

## Biografia

La Fàbrica de Tabac d'Alacant, la més important de la ciutat, tenia unes 5.000 treballadores a finals del segle xix. La introducció de maquinària va suposar la reducció de la mà d'obra (3.480 obreres el 1906) i protestes continuades: el 1908, en un amotinament, les cigarreres cremaren unes màquines. Malgrat tot, la reducció del nombre de treballadores i els salaris baixos continuaren (el 1913 la fàbrica només tenia 2.800 obreres).
Front a aquesta situació, el 1910 es crea La Feminista, sindicat femení en què predominaven les cigarreres i que formava part de la Casa del Poble d'Alacant. En aquesta organització, que va intervenir en mítings i manifestacions de l'1 de maig, va participar Carmen Martínez. Cap al 1918 les cigarreres alacantines es coordinaren amb les treballadores d'altres fàbriques d'Espanya. El 1919 es creà La Unió Tabacalera, Secció d'Alacant de la Federació Tabaquera Espanyola, que organitzà vagues i envià ajuda a altres fàbriques en vaga. Carmen Martínez figurà en la directiva d'aquesta Secció Tabaquera alacantina. El juliol de 1920, en companyia d'altres representants de la fàbrica d'Alacant com Remedios García o el socialista Àngel Martínez, assistí al Congrés de la Federació Tabaquera a Madrid.
En els anys vint augmentà la mà d'obra en la fàbrica (cap al 1925 n'eren 6.000), una de les reivindicacions de les cigarreres. Carmen Martínez va assistir a diversos congressos i va figurar en les comissions ponents de la Federació Tabaquera. Segons La Raza Íbera (2 de febrer de 1929), aquesta obrera era una de les millors defensores i propagandistes de la Secció d'Alacant i de la Federació Espanyola, i «una incansable lluitadora per la causa societària».

## Referències

* 1 2 3 4 «Carmen Martínez». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 agost 2015].
# Casa Vilahur

La casa Vilahur és un edifici de Palamós (Baix Empordà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa està elevada uns 2 metres del nivell del sòl i s'hi accedeix des del jardí per un porxo rectangular de 3 arcs rebaixats sostinguts per columnes de pedra, la de l'angle té gravada la data 1917. La planta baixa té un gran finestral i una finestra més petita cara a mar també d'arc rebaixat. El pis superior té 3 balcons amb barana de pedra treballada i un altre al costat dret. La part alta està ocupada per una terrassa amb balustrada i a la dreta s'aixeca una torratxa quadrada amb coberta a quatre vents apuntada de teula àrab vidriada. Aquest últim nivell té els murs emblanquinats que contrasten amb el parament de pedra amb morter de la resta de l'edificació.

## Història

A principis de segle Francesc Vilahur Forners compra un terreny davant de mar a La Fosca quan el lloc només comptava amb 3 edificacions. L'any 1914 Isidre Bosch i Bataller fa un projecte de torre (es conserva el document amb data de 22 de juny). La casa es basteix segons aquest mateix plànol i quedarà enllestida l'octubre de 1917. L'any 1954 l'arquitecte de Girona Joan Mª de Ribot i de Batlle (1919) s'encarrega de la restauració dels fonaments, que fan perillar l'estabilitat de l'edifici, i doble les columnes del porxo per a reforçar l'estructura. Als anys 60 es fa una última reforma que consisteix a traslladar l'escala de l'entrada que es trobava a l'arc frontal de la casa per situar-la al jardí.

## Referències

* 1 2 «Casa Vilahur». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Rasa de Montraveta (Llobera)

La Rasa de Montreveta és un torrent afluent per la dreta del Barranc de Comadòria que neix entre les masies de Montraveta (a ponent) i de Secanella (a llevant) i que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Llobera.

## Xarxa hidrogràfica

Aquesta rasa no té cap afluent.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Rasa de Prat Piquer

La Rasa de Prat Piquer és un torrent afluent per la dreta de la Rasa del Clot de la Vall, a la Vall de Lord.

## Descripció

Neix a 2.140 metres d'altitud a 200 metres al nord del Coll de Tancalaporta i a uns escassos 100 metres a l'est de la Riera de Canalda. La seva direcció predominant és SW-NE. Desguassa les seves aigües a la Rasa del Clot de la Vall a 1.939 m. d'altitud a menys de 200 m. a l'oest de l'inici del telecadira.

## Municipis que travessa

Tot el seu recorregut el realitza pel terme municipal de La Coma i la Pedra.

## Xarxa hidrogràfica

La Rasa de Prat Piquer no té cap afluent. La totalitat d'aquesta xarxa suma, per tant la longitud de la mateixa rasa.

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Rasa de Prat Piquer :
| metres de curs | 0 | 250 | 500 | 750 | 1.000 | 1.233 |
| Altitud (en m.) | 2.138 | 2.106 | 2.080 | 2.050 | 2.014 | 1.954 |
| % de pendent | - | 12,8 | 10,4 | 12,0 | 14,4 | 25,8 |

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Campionat del Món de X-Trial 2015

La temporada de 2015 del Campionat del Món de X-Trial fou la 23a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 6 proves puntuables, celebrades entre el 3 de gener i el 20 de març. Una de les proves destacades va ser el Trial Indoor de Barcelona, disputat el 8 de març.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Bou | Montesa HRC | 107 |
| 2 | Adam Raga | Gas Gas | 89 |
| 3 | Albert Cabestany | Sherco | 77 |
| 4 | Jeroni Fajardo | Beta | 63 |
| 5 | Alexandre Ferrer | Sherco | 30 |
| 6 | James Dabill | Vertigo | 20 |
| 7 | Eddie Karlsson | Montesa HRC | 15 |
| 8 | Loris Gubian | Gas Gas | 8 |
| 9 | Michael Brown | Gas Gas | 2 |
| 10 | Jaime Busto | Montesa HRC | 2 |

## Referències

* «X-Trial Ranking 2015» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 2015-10-16. [Consulta: 29 març 2015].
* «FIM X-Trial World Championship Classifications» (en anglès). fim-live.com. FIM, 2015. [Consulta: 29 març 2015].
# Casal de Vallverd

El casal de Vallverd és una obra del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Queden alguns vestigis de murs del casal a tocar la Capella de Sant Jaume de Vallverd, cap al nord i a un nivell més alt que l'ermita.

## Història

Hi ha poques notícies documentals d'aquest castell. L'any 1190 es diu en el testament de Bernat de Vallverd que havien fet construir una capella dins d'aquesta fortalesa. El 1205 Bernat, amb la seva esposa, torna a fer testament on deixen la casa de Vallverd, que tenen en franc alou, al seu fill Bernat.

## Referències

* 1 2 «Casal de Vallverd». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# República d'Alabama

La República d'Alabama, o Estat d'Alabama, és la nomenclatura utilitzada per a referir-se a l'Estat actual d'Alabama, al sud-est dels Estats Units, en el període comprès entre l'11 de gener de 1861; fou el quart estat a escindir-se de la Unió poc abans de la presa de possessió d'Abraham Lincoln com a President, i el 4 de febrer del mateix any, quan ratificarien el seu ingrés als Estats Confederats d'Amèrica.
Enmig del Cinturó Negre d'esclaus, que eren el 45% de la població de l'Estat l'any 1860, Alabama era totalment dependent d'aquests, sent una de les més grans exportadores de cotó del món. La manca d'un lideratge fort i la radicalització del Partit Demòcrata van portar a que la gran majoria de la població estatal amb dret a vot volgués la secessió; val a dir que un reducte al nord no la va acceptar i va intentar crear un Estat independent anomenat Nickajack, donant suport a la Unió, però no van tenir èxit. Des de bon principi va ser un dels territoris que més van agitar als anomenats "Estats del cotó" per a escindir-se i salvar-se de l'"amenaça negra" de Lincoln. La conferència per a la creació de la Confederació va tenir lloc dins d'aquest territori, a Montgomery, la capital, el dia 4 de febrer de 1861, i aquell mateix dia va ingressar a la flamant nova nació.

## Referències

* ↑ «Alabama Archives: C.S.A. Constitution» (en anglès). Arxivat de l'original el 6 de febrer 2012. [Consulta: 13 juliol 2014].
* ↑ «Lost States: Nickajack» (en anglès). [Consulta: 13 juliol 2014].
* ↑ «Civil War Timeline / February 1861» (en anglès). Arxivat de l'original el 22 de setembre 2014. [Consulta: 13 juliol 2014].
# Cantó de Colombes-1

El cantó de Colombes-1 és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte de Nanterre. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Colombes (en part)

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-256 du 26 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Hauts-de-Seine
# Casa de les Arrèfores

La Casa de les Arrèfores és un edifici identificat l'any 1920 per l'arquitecte alemany Wilhelm Dörpfeld situat a la part nord de l'Acròpoli d'Atenes, al costat de la muralla de Pèricles. Era el lloc on les Arrèfores, quatre joves nobles gregues, rebien preparació per a teixir els peples utilitzats a les processons del festival de les Panatenees.
L'edifici tenia una planta quadrada de 12 metres de costat i consistia en una sala única amb un pòrtic i un pati, amb una sortida posterior mitjançant una escala que connectava amb el temple d'Afrodita, a la part baixa de la roca de l'acròpoli, després d'uns passos subterranis. Va ser construït l'any 470 aC.

## Referències

* ↑ Dörpfeld, Wilhelm. Das Hekatompedon in Athen. Berlin; Leipzig: Walter de Gruyter & Co, 1919, pages 1–40, plate 1–3.
* ↑ Aristòfanes; Balasch, Manuel (trad.). Els ocells. Barcelona: Fundació Bernat Metge, p. 137. ISBN 84-7225-063-6.
* Acròpolis d'Atenes: Patrimoni de la Humanitat
1 Partenó - 2 Antic temple d'Atena - 3 Erectèon - 4 Estàtua d'Atena Pròmacos - 5 Propileu - 6 Temple de Nice Àptera - 7 Eleusínion - 8 Santuari d'Àrtemis Braurònia - 9 Calcoteca - 10 Pandrosèon - 11 Casa de les Arrèfores - 12 Altar d'Atena - 13 Santuari de Zeus Polieu - 14 Santuari de Pandíon - 15 Odèon d'Herodes Àtic - 16 Estoa d'Èumenes - 17 Santuari d'Asclepi - 18 Teatre de Dionís - 19 Odèon de Pèricles - 20 Tèmenos de Dionís :
# Casa de les Lletres (Bèlgica)

La Casa de les Lletres o Letterenhuis és el museu i l'arxiu de la literatura de llengua neerlandesa de Flandes a Bèlgica.
És l'arxiu literari més important de la regió. Conté una col·lecció de manuscrits, cartes, documents, retrats i fotos d'escriptors flamencs. A més de fons d'escriptors, també conserva arxius de revistes literàries i d'editorials. Els documents més antics daten del 1780.
El museu es remunta al 1899 quan l'ajuntament d'Anvers va adquirir l'arxiu d'Hendrik Conscience, amb el propòsit de crear un museu dedicat a l'escriptor que va «ensenyar al poble flamenc de llegir». El 1933, la col·lecció passà al Museu de la literatura flamenca, que començava a conservar arxius d'altres autors de Flandes. El 1944, el museu va ser malmès durant els bombardejos alemanys amb V2s, però per surt, la major part del fons va ser transferit a llocs més segurs a l'inici de la guerra. Després de la guerra, el museu va prendre el nom d’Arxiu i museu de la vida cultural flamenca que el 2004 va canviar el nom en Casa de les Lletres o Letterenhuis.
Tret de la col·lecció permanent, una sala de lectura a la qual es poden consultar els arxius, organitza exposicions temàtiques temporànies. Fins fa poc, el museu tenia una reputació polsegosa. La nova directriu va modernitzar l'aprotx i tornar a guanyar la confiança del món literari flamenc.

## Uns fons importants

* Hendrik Conscience
* Cyriel Buysse
* Guido Gezelle
* Karel Van de Woestijne
* Paul Van Ostaijen
* Stijn Streuvels
* Willem Elsschot
* Louis Paul Boon
* Hugo Claus
* Yvo Michiels
* Tom Lanoye

## Referències

* ↑ «Letterenhuis» al web d'Antwerpen Boekenstad (Anvers, ciutat dels llibres)
* ↑ (neerlandès): Hij leerde zijn volk lezen»
* ↑ (neerlandès): Archief en Museum voor het Vlaamse Cultuurleven (AMVC)
* ↑ «Het Vlaamse literaire erfgoed, 75 jaar AMVC-Letterenhuis [El patrimoni literari flamenc, 75 anys de l'AMVC-Letterenhuis]». Ons Erfdeel, tom 51, 3-4, 2008, pàg. 188-191.
* ↑ «Letterenhuis» Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. al web d’Openbaar kunstbezit vlaanderen (neerlandès) (Art de les col·leccions públiques flamenques)

## Bibliografia

* Debergh, Gwennie. Lof van het stof : een geschiedenis van het AMVC-Letterenhuis. Amsterdam: Meulenhoff, cop. 2008. ISBN 978-90-8542-165-8.

## Enllaços externs

* «Cercador temàtic en línia a l'arxiu» (en neerlandès). Het geheugen van de Vlaamse literatuur. Letterenhuis.
# Rafael Márquez Ojea

Rafael Márquez Ojea (16 d'agost de 1972) és un empresari d'hipòdroms, advocat i exfutbolista gallec, que ocupava la posició de porter. La campanya 95/96 va formar part del Rayo Vallecano, però no hi va arribar a debutar a primera divisió, com tampoc dos anys més tard al Racing de Santander. En la temporada 98/99 va fer de suplent amb el CD Numancia i en la campanya posterior amb el CD Toledo, ambdós a la categoria d'argent. També va militar a la Gimnástica de Torrelavega, al Tomelloso CF i a la UD San Sebastián de los Reyes de Segona Divisió B.

## Referències

* ↑ «Vuelve la competición al Gran Hipódromo de Andalucía» (en castellà). Hipódromo de la Zarzuela, 08-10-2021. [Consulta: 17 agost 2023].
* ↑ García Reyes, Alberto. «El hipódromo de Dos Hermanas presenta concurso de acreedores y cierra indefinidamente» (en castellà). ABC de Sevilla, 10-12-2020. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Rafael Márquez Ojea» (en castellà). BDFutbol. [Consulta: 17 agost 2023].
# Ramon Boixadós i Malé

Ramon Boixadós i Malé (Figueres, 31 de desembre de 1927 - 12 d'agost de 2017) fou un enginyer industrial i directiu d'empreses. Va contribuir a les Olimpíades de Barcelona i des del 1991 va ser president de la Fundació Gala-Salvador Dalí. El 2017 se li va concedir la Creu de Sant Jordi.
Va ser president de Renfe entre 1983 i 1985, així com d'Ibermutuamur, d'Exel (Iberia) Grupo i de Cálculo y Tratamiento de la Información SA. També va ser coordinador general de les obres olímpiques de Barcelona de 1989 a 1992, conseller delegat de la Vila Olímpica, conseller en el patronat del Museu Olímpic de Lausanne, Hewlett Packard Iberia, Madrid Palace Hotel, Hotel Ritz Madrid i Fecsa, entre d'altres càrrecs.

## Referències

* ↑ «Mor Ramon Boixadós, president de la Fundació Gala-Salvador Dalí». El Món. Arxivat de l'original el 2017-08-12. [Consulta: 12 agost 2017].
* ↑ Playà, Josep «Ramon Boixadós, 85 años: "La experiencia es fundamental"». La Vanguardia, 04-11-2013 [Consulta: 12 abril 2017].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 24 entitats». Govern.cat, 11-04-2017 [Consulta: 12 abril 2017]. Arxivat 19 de maig 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-05-19. [Consulta: 12 abril 2017].
* ↑ «Mor Ramon Boixadós, president de la Fundació Gala-Salvador Dalí». Diari de Girona. [Consulta: 12 agost 2017].
# Ramon Blanchart

Ramon Blanchart i Ferrer (Barcelona, 9 de juliol de 1860 - San Salvador, 1934) fou un baríton català.
Fill de Ramon Blanxart i Garriga natural de Canet de Mar i Teresa Ferrer i Picarín de Barcelona Va debutar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona com a Valentin de Faust. Posteriorment va cantar al coliseu barcelonès tot el seu repertori, inclosos papers wagnerians com l'holandès, Kurwenal, Wolfram i Telramund. Va actuar als teatre italians més prestigiosos amb èxits especialment remarcables en un dels seus papers preferits: Hamlet de l'òpera homònima de Thomas. Debutà al Teatro Real de Madrid el 1883 com a Nevers de Gli Ugonotti, paper que va interpretar fins a 43 vegades en aquest mateix escenari. És el cantant espanyol que més vegades ha cantat al Teatro Real, on va arribar a participar en 327 representacions. Va formar part de la San Carlo Opera Company amb Florencio Constantino, amb el qual també va coincidir en nombrosos enregistraments discogràfics.

## Referències

* ↑ «Registre de Naixements any 1860. Llibre 3.Registre núm.2855.Fol.76» (en castellà). Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 09-07-1860. [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ «Ramon Blanchart» (en castellà). La Vanguardia, 29-08-1934. [Consulta: 20 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Biografia a ariarecording.com
* Fotografia
# Cas Método 3

El cas Método 3 fou un cas de presumpte revelació de secrets vinculat a l'agència de detectius Método 3. Esclatà el febrer de 2013, amb l'escorcoll per part de la Policia Nacional d'Espanya dels locals de Método 3 i dels domicilis del seu director, Francisco Marco, i de tres empleats, tots quatre detinguts que van quedar en llibertat.
Una de les implicacions més controvertides va ser la publicació a Internet d'una part de la conversa mantinguda entre Alicia Sánchez-Camacho Pérez, presidenta del Partit Popular Català (PPC), i María Victoria Álvarez, ex-companya sentimental de Jordi Pujol Ferrusola, al restaurant La Camarga (Barcelona), realitzada suposadament per aquesta agència de detectius. El Partit Popular Català negà que Sánchez-Camacho estigués al corrent de la gravació i mesos després la presidenta del PPC arribà a un acord amb Método 3 per no portar el cas a la justícia, que l'arxivà sense cap mena de responsabilitat penal per Método 3.
Segons diverses investigacions periodístiques l'operació policial contra Método 3 s'ha d'emmarcar dins del que s'ha anomenat Operació Catalunya, i Alvarez estava a sou dels fons reservats de l’Estat a canvi del seu testimoni.
Com a conseqüència del cas, va dimitir el director general de Serveis Penitenciaris Xavier Martorell, acusat per haver encarregat espionatges per a Convergència i Unió, i José Zaragoza, com a membre de l'executiva del PSOE, per haver espiat Xavier García Albiol.

## Referències

* ↑ «La nombrosa documentació confiscada a la seu de Método 3 s'analitzarà "in situ"». 324.cat, 20-02-2013.
* ↑ «Marco involucra l'entorn de Camacho». Ara.cat.
* ↑ «Sánchez Camacho: "Tengo un fiscal de confianza en lo del Palau. A la Policía no podemos ir"» (en castellà). Público.es, 27-06-2013.
* ↑ «El PPC nega que Camacho estigués al corrent de la gravació de la conversa amb Álvarez». 324.cat, 19-02-2013.
* ↑ «Sánchez-Camacho retira la demanda contra Método 3 a canvi de 80.000 euros». 324.cat, 19-06-2013.
* ↑ Publico «Alicia Sánchez-Camacho puso en marcha la 'Operación Cataluña' con ayuda de Moragas» (en castellà). .
* ↑ Sallés, Quico. «Cospedal i Villarejo patien per si se sabia que Vicky Álvarez cobrava de l’Estat». El Mon, 12-06-2022. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Zaragoza dimiteix com a membre de l'executiva del PSOE per l'escàndol de l'espionatge polític». 324.cat, 04-09-2013.
* ↑ «Dimiteix el director general de Serveis Penitenciaris, Xavier Martorell, esquitxat per l'afer d'espionatge de Método 3». 324.cat, 05-06-2013.
# Cantó de Sant Estève

El cantó de Sant Estève de Tinèa és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Niça. Té 3 municipis i el cap és Sant Estève de Tinèa.

## Municipis

* L'Isola
* Sant Dalmaç lo Selvatge
* Sant Estève de Tinèa

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1970 | Lucien Pascal | Divers droite |
| 1970-1994 | Jean Pascal | Divers droite |
| 1994-2001 | Paul Ollié | RPR-UDF |
| 2001-2009 | Christian Estrosi | RPR, després UMP |
| 2009- | Caroline Murris | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 2.658 | 2.082 |
# Cantó de Sant Estève deis Orgues

El cantó de Sant Estève deis Orgues és un cantó francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, situat al districte de Forcauquier. Té 8 municipis i el cap és Sant Estève deis Orgues.

## Municipis

* Cruis
* Fontiena
* Lardièrs
* Malafogassa d'Augès
* Montlaur
* Onglas
* Revèst e Sant Martin
* Sant Estève deis Orgues

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1994 | Jean Cabanne | UDF |
| 1994-2001 | Marc Arnoux | Divers droite |
| 2001- | Félix Moroso | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.113 | 1.231 | 1.271 | 1.536 | 2.202 | 2.294 | 2.729 |
# Reinhold Becker

Reinhold Becker (Adorf/Vogtl (Saxònia), 11 d'agost, 1842 - Dresden (Saxònia), 4 de desembre, 1924), va ser un compositor, violinista i director de cor alemany que va treballar principalment a Dresden.

## Biografia

Becker va néixer com el cinquè de vuit fills a Adorf, Vogtland. Després de la mort prematura del seu pare, el nen de sis anys va anar a viure amb el seu oncle a Dresden i va rebre la seva formació musical, entre altres assignatures, amb Julius Otto. Als nou anys va fer el seu primer concert públic.
El 1860 va conèixer el virtuós del violí Louis Eller a Dresden, a qui va seguir a Pau, França, per tocar en el seu quartet de corda. A causa de la guerra francoprussiana, va tornar a Dresden i va treballar com a compositor i professor de música. El 1884 va esdevenir cap de la "Liedertafel" de Dresden. El famós cor d'homes va ser dirigit per Richard Wagner fins al 1849. El 1898, Becker va ser nomenat professor amb motiu de les celebracions de l'aniversari de Wettin. A la celebració a la "Plaça del Castell" de Dresden, va dirigir la interpretació d'un himne que havia compost per a l'ocasió. Després que Becker quedés cec el 1906, la seva dona Olga, de soltera Haebler, va escriure les seves composicions.
El gran cercle d'amics de Becker incloïa, entre d'altres: Mathilde Wesendonck, que vivia a Dresden a la mateixa època, i Franz Koppel-Ellfeld, el dramaturg del "Dresden Court Theatre" de l'època.
Becker va ser enterrat al bosc d'urnes de Dresden a Tolkewitz.

## Obra
### Obres escèniques

* Frauenlob (òpera) en tres actes. Llibret: Franz Koppel-Ellfeld. Estrena el 8 de desembre de 1892* sota la direcció d'Ernst von Schuch a l'Òpera de la Cort de Dresden
* Ratbold (òpera) en un acte Llibret: Felix Dahn. Estrena el 5 de març de 1898 amb Irene von Chavanne i Karl Scheidemantel en els papers principals sota la direcció d'Ernst von Schuch a l'Òpera de la Cort de Dresden

### Altres obres

Al voltant de 200 cançons, 60 composicions i arranjaments per a cors masculins, obres per a piano, un poema simfònic i dos concerts per a violí.
La finca de Becker es conserva sota la signatura Mus.7619-... a la Biblioteca Estatal i Universitària de Saxons i inclou 6 autògrafs musicals i 2 còpies. 48 números de catàleg addicionals (280 fullets, volums i càpsules) es consideren pèrdues de guerra.
Les composicions que estaven disponibles impresas gairebé mai es van interpretar públicament després de la mort de Becker.

## Referències

* ↑ Pèrdua de guerra: 56 números de catàleg (280 llibrets, volums i càpsules), conservats: 8 números de catàleg; Descripció: 6 autògrafs musicals, 2 còpies - Un avet sol (H. Heine) per a veu i piano (Sra autògrafa) - Aviat: Marxa militar per a piano (Sra. autografiada) - Aviat: Marxa militar ( Particelle amb notes sobre instrumentació, autogr. Sra.) - Eros: Vals per a piano (autogr. Sra.) - Marxa per a piano. Trio: Volem ser una nació de germans... per una vegada. Cor (autogr. Ms.) - Fantasia en B-A-C-H per a orgue o piano (autogr. Ms.) Al catàleg SLUB es pot investigar un ampli inventari d'obres impreses.