OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Progressista (Xile)

El Partit Progressista (acrònim: PRO; en castellà i oficialment, Partido Progresista) és un partit polític xilè fundat el 2010, com a resposta a l'abandó de les banderes progressistes de la llavors Concertación. El seu principal fundador, Marc Enríquez-Ominami, havia estat diputat del Partit Socialista de Xile i candidat a la presidència els anys 2009, 2013 i 2017.
El 2018 va ser dissolt pel Servei Electoral (Servel) per no haver aconseguit la quantitat de vots requerits per a la seva continuïtat. Davant d'això, es va fusionar amb País per formar País Progressista, una col·lectivitat que va recuperar el nom de Partit Progressista després del seu primer Consell Federal.
L'11 de maig de 2019 el PRO es va sumar al Partit Comunista (PCCh) i a la Federació Regionalista Verda Social (FRVS) per formar un pacte anomenat "Unitat per al Canvi", que pretén competir en les eleccions municipals de 2020.
El dissabte 10 d'agost d'aquest any, va ingressar al Progressisme l'Esquerra Ciutadana, encapçalada pel seu primer i últim president: l'exministre Victor Osorio Reis i Francisco Parraguez. L'IC, col·lectivitat que va integrar la Nova Majoria, va subscriure amb la dirigencia nacional del Partit Progressista un document titulat "El nostre compromís d'unitat progressista: una eina per lluitar per un nou Xile".

## Directiva

* President: Camilo Lagos Miranda
* Secretari General: Jonatan Díaz Herrera
* Tresorer: Andrea Condemarín Fuentes
* Vicepresident d'Afers Programàtics i Formació Política: Ricardo Godoy Soto
* Vicepresident Electoral: Marcelo Cárdenas Álvarez
* Vicepresident de Territori: Pedro Abasta Castro
* Vicepresident de Gènere: María Cecilia Romero Peña
* Vicepresident d'Organitzacions Socials: Luis Jara Correa
* Vicepresident de Relacions Internacionals: Carolina Aedo Retamal
* Vicepresident de Comunicacions: Verónica Cifuentes Gutiérrez
* Vicepresident de Relacions Polítiques: Enzo Galgani Fonseca
* Vicepresident de Continguts: Víctor Osorio Reis
* Vicepresident de Joventut: Rodrigo Pinto

## Logotips

* Emblema emprat entre 2010 i 2013.
* Emblema emprat des de 2014.

## Referències

* ↑ Mostrador, El. «Más de la mitad de los partidos políticos desaparecerán por no lograr piso mínimo de votos» (en castellà). El Mostrador, 21-11-2017. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Navarro y ME-O se unen para crear el partido “País Progresista”» (en castellà). https://www.facebook.com/RadioDuna. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Reseña Histórica» (en castellà). Progresistas. Arxivat de l'original el 17 d'abril de 2019. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ Digitalproserver. «“Unidad para el cambio”: Partido Comunista, Partido Progresista y regionalistas crean nuevo acuerdo político» (en castellà). El Desconcierto. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ Digital, Equipo de Crónica. «Izquierda Ciudadana se une al PRO en la Casa Común del Progresismo | Crónica Digital» (en espanyol europeu). [Consulta: 8 novembre 2019].
# Hàndhala ibn Abi-Àmir

Hàndhala ibn Abi-Àmir (o Abd-Amr) ibn Sayfí al-Awsí (àrab: حنظلة بن أبي عامر (عبد عمرو) بن صيفي الأوسي, Ḥanẓala ibn Abī ʿĀmir (ʿAbd ʿAmr) ibn Ṣayfī al-Awsī), conegut com a Ghassil al-Malàïka (àrab: غسيل الملائكة, Ḡasīl al-Malāʾika) (mort el 23 de març de 625), fou un company del profeta Muhàmmad, que era fill d'un monjo cristià.
Es va convertir a l'islam i va participar en la batalla d'Uhud, durant la qual fou ferit de mort per un enemic. Fou enterrat a Uhud amb la resta de morts a la batalla.
Tingué un fill pòstum, Abd-Al·lah ibn Hàndhala, que capitanejà una revolta a Medina contra els omeies.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «G̲h̲asīl al-Malāʾika».
# Baltasar Lobo

Baltasar Lobo (Cerecinos de Campos, Zamora, 22 de febrer de 1910 – París, 4 de setembre de 1993) va ser un dibuixant i escultor espanyol molt conegut per les seves composicions que representen mares i fills.
Nascut a Cerecinos de Campos, Zamora, Espanya, es va traslladar a París, França el 1939 on la seva escultura va tenir influències de Constantin Brancusi i Jean Arp. L'obra de Baltasar Lobo va ser exposada en la Galerie Vendôme de la Rue de la Paix juntament amb la de notables artistes com Henri Matisse, Fernand Léger, Maurice Utrillo i Pablo Picasso.
L'octubre de 2008 es va realitzar una exhibició temporal de les seves escultures al passeig del Prado de Madrid. L'IVAM va presentar una exposició que va reunir més de cent obres de l'artista. La mostra va tenir lloc a València entre el 15 de març i l'1 de maig de 2011.

## Referències

* ↑ Artnet.com
* ↑ Porto, María. Baltasar Lobo : esculturas monumentales : Valladolid. Salamanca: Caja Duero, 2008. ISBN 978-84-92445-00-4.
* ↑ Jaén, Luis. «La Cuesta de Moyano y el Paseo del Prado acogen una exposición de Baltasar Lobo». Madridiario, 06-10-2008. [Consulta: 26 gener].
* ↑ hoyesarte.com. «Antológica de Baltasar Lobo en el IVAM», 15-03-2011. Arxivat de l'original el 2011-03-16. [Consulta: 21 març 2011].
# Proton Malaysian Open

El Torneig de Kuala Lumpur, conegut oficialment com a Proton Malaysian Open, és un torneig de tennis professional que es disputa anualment sobre pista dura al Bukit Jalil Sports Complex de Kuala Lumpur, Malàisia. Pertany a les sèries 250 del circuit ATP masculí i es disputa entre setembre i octubre. El torneig es va inaugurar l'any 2009.
L'edició de 2016 fou cancel·lada i traslladada a la ciutat xinesa de Chengdu.

## Palmarès
### Individual masculí

| Any | Campió | Finalista | Resultat |
| 2015 | David Ferrer | Feliciano López | 7−5, 7−5 |
| 2014 | Kei Nishikori | Julien Benneteau | 7−6(4), 6−4 |
| 2013 | João Sousa | Julien Benneteau | 2−6, 7−5, 6−4 |
| 2012 | Juan Mónaco | Julien Benneteau | 7−5, 4−6, 6−3 |
| 2011 | Janko Tipsarević | Markos Bagdatís | 6−4, 7−5 |
| 2010 | Mikhaïl Iujni | Andrei Gólubev | 6−7(2), 6−2, 7−6(3) |
| 2009 | Nikolai Davidenko | Fernando Verdasco | 6−4, 7−5 |

### Dobles masculins

| Any | Campions | Finalistes | Resultat |
| 2015 | Treat Huey Henri Kontinen | Raven Klaasen Rajeev Ram | 7−6(4), 6−2 |
| 2014 | Marcin Matkowski Leander Paes | Jamie Murray John Peers | 3−6, 7−6(5), [10−5] |
| 2013 | Eric Butorac Raven Klaasen | Pablo Cuevas Horacio Zeballos | 6−2, 6−2 |
| 2012 | Alexander Peya Bruno Soares | Colin Fleming Ross Hutchins | 5−7, 7−5, [10−7] |
| 2011 | Eric Butorac Jean-Julien Rojer | František Čermák Filip Polášek | 6−1, 6−3 |
| 2010 | František Čermák Michal Mertiňák | Mariusz Fyrstenberg Marcin Matkowski | 7−6(3), 7−6(5) |
| 2009 | Mariusz Fyrstenberg Marcin Matkowski | Ígor Kunitsin Jaroslav Levinský | 6−2, 6−1 |

## Vegeu també

* Clàssic de Kuala Lumpur

## Referències

* ↑ «Kuala Lumpur Relocates To Chengdu In 2016» (en anglès). ATP, 29-06-2016. [Consulta: 20 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2017-05-24 a Wayback Machine. (anglès)
* Perfil del torneig a l'ATP (anglès)
Kuala Lumpur :
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015 :
# Paul Tang

Paul Tang (Haarlem, 23 d'abril de 1967) és un polític i economista neerlandès. Entre el 2007 i el 2010 va ser membre de la Tweede Kamer, la cambra baixa dels Països Baixos. Des del 2014, és membre del Parlament Europeu pel partit Partit del Treball, que forma part de l'Aliança Progressista de Socialistes i Demòcrates (APSD). És el president de la delegació del Partit del Treball dels Països Baixos a l'APSD.

## Enllaços externs

* Lloc personal de Paul Tang
* Perfil al web del Parlament Europeu
# París-Roubaix 2009

La 107a edició de la París-Roubaix es va disputar el 12 d'abril de 2009, entre Compiègne i el velòdrom André Pétrieux de Roubaix. La cursa fou guanyada pel belga Tom Boonen, de l'equip Quick Step, que d'aquesta manera s'alçava amb la seva tercera victòria en aquesta cursa, després de les obtingues el 2005 i 2008. Boonen va finalitzar la cursa amb 47" d'avantatge sobre Filippo Pozzato i 1' 17" sobre Thor Hushovd. Cal destacar la sisena posició final aconseguida pel sitgetà Joan Antoni Flecha.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Tom Boonen | Quick Step | 6h 15' 53" |
| 2 | Filippo Pozzato | Team Katusha | + 47" |
| 3 | Thor Hushovd | Cervélo TestTeam | + 1' 17" |
| 4 | Leif Hoste | Silence-Lotto | + 1' 17" |
| 5 | Johan van Summeren | Silence-Lotto | + 1' 22" |
| 6 | Joan Antoni Flecha | Rabobank | + 2' 14" |
| 7 | Heinrich Haussler | Cervélo TestTeam | + 3' 13" |
| 8 | Sylvain Chavanel | Quick Step | + 3' 15" |
| 9 | Manuel Quinziato | Liquigas | + 5' 00" |
| 10 | Matti Breschel | Saxo Bank | + 5' 29" |

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (francès)
# Paulinisme

Paulinisme és un terme utilitzat per referir-se a una branca del cristianisme primitiu associada amb les creences i doctrines exposades per l'Apòstol Pau a través dels seus escrits. La major part del cristianisme ortodox depèn molt aquests ensenyaments i els considera com les ampliacions i les explicacions del Ministeri de Jesús. Altres perceben en els ensenyaments de Pau escrits que són radicalment diferents dels ensenyaments originals de Jesús documentats als evangelis canònics, al començament dels Fets dels Apòstols i a la resta de Nou Testament com l'Epístola de Sant Jaume. El terme és generalment considerat pejoratiu pels tradicionalistes cristians, atès que comportaria que el cristianisme és una corrupció dels ensenyaments originals de Jesús, com la creença d'una gran apostasia.
Els partidaris de la percepció distintiva pauliana inclouen Marció, un teòleg de segle ii, heretge excomunicat, que va afirmar que Paul era l'únic apòstol que havia entès bé el missatge nou de la salvació lliurada per Crist. Els que s'oposen a la mateixa època són els ebionites i natzarens, essenis, cristians jueus que rebutjaren Pau per desviar-se del "judaisme" normatiu. El paulinisme, com a expressió, va començar a utilitzar-se al segle xx, entre els estudiosos que van proposar diferents corrents de pensament en el cristianisme primitiu, on Pau va ser una influència poderosa. És una opinió generalitzada entre els estudiosos no cristians, depenent de qui ho digui, que la forma de la fe que es troba en els escrits de Pau és diferent de la que es troba en una altra part del Nou Testament, i també que la seva influència va arribar a predominar. També es fa referència a la gran quantitat de textos no canònics, alguns dels quals van ser descoberts durant els últims cent anys, i que mostren els molts moviments i corrents de pensament que emanen de la vida i l'ensenyament de Jesús, o poden ser contemporanis amb ells, alguns dels quals es poden contrastar amb el pensament de Pau. Entre els més significatius trobem l'ebionisme i el gnosticisme. No obstant això, no hi ha un acord universal quant a la relació del gnosticisme o el cristianisme en general o els escrits de Pau en particular.
Alguns pensadors creuen que és més exacte dir que el que hi ha avui és un "paulinisme", no un cristianisme. Les principals crítiques a l'actual enfocament antipaulinià sobre els punts controvertits de les epístoles de l'apòstol. Allà, entre altres coses, Pau defensa l'obediència dels cristians a l'opressiu Imperi Romà, així com el pagament d'impostos, fa apologia de l'esclavitud, legitima la submissió de la dona i esbossa una doctrina de salvació diferent de la que, segons els teòlegs antipaulians, es va defensar per part de Jesús.

## Vegeu també

* Anarquisme cristià
* Cristianisme primitiu
* Ebionites
* Pau de Tars
* Concili de Jerusalem
* Essenis

## Referències

* ↑ Lietzmann, Hans History of the Early Church Vol 1 p.206
* ↑ M.R. James The Apocryphal New Testament (1924) Vegeu també els Manuscrits de la mar Morta i els Manuscrits de Nag Hammadi
* ↑ http://super.abril.com.br/superarquivo/2003/conteudo_305918.shtml Arxivat 2009-03-31 a Wayback Machine.
# Pascal Fabre

Pascal Fabre (Lió, França, 9 de gener del 1960) va ser un pilot de curses automobilístiques francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va debutar a la primera cursa de la temporada 1987 (la 38a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 12 d'abril del 1987 el G.P. de Brasil al circuit de Jacarepaguà. Va participar en un total de catorze curses puntuables pel campionat de la F1, disputades totes en la mateixa temporada (1987), aconseguint una novena posició (en dues ocasions) com millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1987 | Team El Charro AGS | AGS | Cosworth | BRA 12 | SMR 13 | BEL 10 | MON 13 | E.USA 12 | FRA 9 | GBR 9 | ALE Ret | HUN 13 | AUT NC | ITA NVQ | POR NVQ | ESP Ret | MEX NVQ | JPN | AUS | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 14 (11) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# París-Tours 2005

La París-Tours 2005 fou la 99a edició de la clàssica París-Tours. Es disputà el 9 d'octubre de 2005 i el vencedor final fou l'alemany Erik Zabel de l'equip T-Mobile, per tercer cop.
Va ser la 27a cursa de l'UCI ProTour de 2005.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Erik Zabel | T-Mobile Team | 5h 37' 23" |
| 2 | Daniele Bennati | Lampre-Caffita | m. t. |
| 3 | Allan Davis | Liberty Seguros-Würth | m. t. |
| 4 | Robbie McEwen | Davitamon-Lotto | m. t. |
| 5 | Alberto Ongarato | Fassa Bortolo | m. t. |
| 6 | Aurélien Clerc | Phonak | m. t. |
| 7 | Julian Dean | Crédit Agricole | m. t. |
| 8 | René Haselbacher | Gerolsteiner | m. t. |
| 9 | Uroš Murn | Phonak | m. t. |
| 10 | Enrico Gasparotto | Liquigas-Bianchi | m. t. |

## Referències

* ↑ «Zabel gana al sprint su 3ª París-Tours y Valverde, 19º». Mundo Deportivo, 10-10-2005 [Consulta: 10 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Resultats a les-sports.info
# Peio

Peio és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 1.912 habitants. Limita amb els municipis de Martell (BZ), Ossana, Pellizzano, Ponte di Legno (BS), Rabbi, Valfurva (SO) i Vermiglio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Angelo Dalpez | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Ettore Colombo, empresari
* Bruno Kessler, polític
# Peion

Peion (en llatí Peium, en grec antic Πήιον, Péion) era una fortalesa del gals tolistobogis a Galàcia, que el rei Deiotarus I feia servir com a lloc de dipòsit del tresor reial. És esmentada per Estrabó.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia, XII, 567
* ↑ Smith, William (ed.). «Peium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 maig 2021].
# Pascal Poisson

Pascal Poisson (Plancoët, 29 de juny de 1958) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1980 i 1990. Durant la seva carrera professional aconseguí una vintena de victòries, destacant una etapa de la Volta a Espanya de 1983 i una del Tour de França de 1984.

## Palmarès

* 1980
** 1r al Tour du Haut-Var
* 1981
** 1r dels boucles de Flandes
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1983
** 1r dels boucles de Sospel
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Dauphiné Libéré
* 1984
** 1r al Tour de Midi-Pyrénées i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Mauléon-Moulins
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1987
** 1r al Gran Premi de Valònia
* 1988
** 1r dels Quatre dies de Dunkerque i vencedor d'una etapa
** 1r del Gran Premi de Denain
* 1989
** 1r del Premi de Camors
** Vencedor d'una etapa de la Dauphiné Libéré
* 1990
** Vencedor d'una etapa del Tour de Trump

### Resultats al Tour de França

* 1982. 50è de la classificació general
* 1983. Abandona (20a etapa)
* 1984. 80è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1985. 42è de la classificació general
* 1987. 67è de la classificació general
* 1989. 71è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1983. 38è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1987. 15è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1990. 128è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Pascal Poisson a sitiodeciclismo.net
# Pasado y Presente

Pasado y Presente. Revista trimestral de ideología y cultura va ser una revista argentina d'orientació marxista publicada a Córdoba entre els anys 1963 i 1965, i en una segona època vuit anys després dirigida per José Aricó.
La crítica al partit comunista, la difusió del pensament d'Antonio Gramsci i d'altres clàssics del marxisme, la publicació de nombrosos articles d'intel·lectuals d'esquerra contemporanis –sobretot italians–, la discussió al voltant de la lluita armada i el moviment obrer cordovès, i la relació entre cultura i política, van caracteritzar la revista durant la seva primera època. Ja en un altre context, l'acostament a l'esquerra peronista s'evidencia als números apareguts a partir del 1973.
Cal esmentar, a més, la publicació per part del grup, a partir de 1968 i fins al 1983, de la col·lecció «Cuadernos de Pasado y Presente», els quals van resultar claus per a la renovació del pensament marxista a Llatinoamèrica.

## Referències

* ↑ «PASADO Y PRESENTE - AméricaLee» (en castellà). americalee. [Consulta: 15 setembre 2021].
* ↑ Petra, Adriana «PASADO Y PRESENTE: MARXISMO Y MODERNIZACIÓN CULTURAL EN LA ARGENTINA POSTPERONISTA» (en castellà). Historia y Espacio, 9, 41, 13-12-2013, pàg. 105–131. DOI: 10.25100/hye.v9i41.1702. ISSN: 2357-6448 [Consulta: 15 setembre 2021].
* ↑ «Colección «Cuadernos de Pasado y Presente»». Marxist.org. [Consulta: 7 maig 2023].

## Enllaços externs

* Revista Pasado y Presente
# Partícula lliure

Partícula lliure, en física, és una partícula puntual que no està exposada a forces externes. En física clàssica significa que la partícula està situada en un punt sense presència de camps (gravitatori, elèctric, magnètic...). En física quàntica, significa que la partícula està en una regió amb potencial nul.

## Interpretació segons la física clàssica

La partícula lliure en física clàssica es caracteritza per la seva velocitat $v$. Llavors el seu moment o quantitat de moviment ve donat per:
$p=mv$
i l'energia cinètica (que és l'energia total):
$E={\frac {1}{2}}mv^{2}$, en què $m$ és la massa i $v$ la velocitat de la partícula.

## Interpretació segons la física quàntica

Segons la física quàntica no relativista, una partícula quàntica ve definida per l'equació d'Schrödinger, i si prenem l'equació d'Schrödinger depenent del temps:
$-{\frac {\hbar ^{2}}{2m}}\nabla ^{2}\ \Psi (\mathbf {r} ,t)=i\hbar {\frac {\partial }{\partial t}}\Psi (\mathbf {r} ,t)$
en què $\Psi$ és la funció d'ona de la partícula en posició $r$ i el temps $t$. La solució a l'equació anterior per a una partícula lliure amb quantitat de moviment $p$ o vector d'ona $k$, a una freqüència angular $w$ i energia $E$, ve donada per una ona plana complexa: (vegeu Fig. 2)
    Solució a l'equació de Schrödinger per a una partícula lliure: $\psi (\mathbf {r} ,t)=Ae^{i(\mathbf {k} \cdot \mathbf {r} -\omega t)}=Ae^{i(\mathbf {p} \cdot \mathbf {r} -Et)/\hbar }$
en què $A$ representa una amplitud.
La solució representa l'estat d'una partícula lliure amb una probabilitat uniforme en tot l'espai, car la densitat de probabilitat $\rho (r,t)$ és igual a una constant i independent de la posicó $r$ i del temps $t$:
$\rho (r,t)=|\Psi (\mathbf {r} ,t)|^{2}=\Psi ^{*}\,\Psi =|A|^{2}$

## Vegeu també

* Partícula en una caixa.
* Norma de Born.

## Referències

* ↑ gwrowe. «The free particle» (en anglès). www.physicspages.com, 31-01-2011. [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ «Normalizing the solution to free particle Schrödinger equation» (en anglès). physics.stackexchange.com. [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ «Free Particle» (en anglès). physics.unm.edu. [Consulta: 30 abril 2017].
# Paul Morand

Paul Morand (París, 13 de març de 1888 - 24 de juliol de 1976) va ser un diplomàtic, novel·lista, dramaturg i poeta francès, considerat de «style moderne». Va ser membre de l'Acadèmia francesa.
Graduat de l'Institut d'Estudis Polítics de París (més conegut com a Ciències Po). Durant el període de preguerra, va escriure molts llibres curts que van destacar per l'elegància del seu estil,Va ser membre de l'Acadèmia francesa.
Va ser un graduat de l'Institut d'Estudis Polítics de París (més conegut com a Ciències Po). Durant el període de preguerra, va escriure molts llibres curts que van destacar per l'elegància del seu estil, concisió narrativa, i per l'observació de l'autor dels països que va visitar adit amb els seus punts de vista de la classe mitjana.
La reputació de Morand ha estat lligada a la seva actitud durant la Segona Guerra Mundial, per la seva col·laboració amb el Règim de Vichy i va ser un vocal antisemita. Quan va acabar la guerra, Morand va servir com a ambaixador a Berna, però el seu càrrec va ser revocat i es va exiliar a Suïssa.

## Llibres

* Fouquet ou Le Soleil offusqué, éditions Gallimard, París, 1961.
* Ouvert la nuit (1922)
* Fermé la nuit (1923)
* L'Europe galante
* Bucarest(1935)
* L'Homme pressé (1940)
* Venises (1970)
* Journal inutile (mémoires, en 2 volúmenes, 2002)
** Rien que la terre,
** Magie noire (1927),
** Paris-Tombouctou,
** New York (1929),
** Champions du monde (1930),
** Papiers d'identité (1930),
** Air indien,
** Londres,
** Rococó,
** La Route des Indes,
** L'heure qu'il est, chroniques de cet infatigable voyageur.
* Le Dernier Jour de l'Inquisition,
* Le Flagellant de Séville,
* Le Coucou et le Roitelet,
* L'Eau sous les ponts,
* Hécate et ses chiens,
* La Folle amoureuse,
* Fin de siècle,(1957)
* Nouvelles d'une vie,
* Les Écarts amoureux

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.

## Enllaços externs

* Bibliografia de l'Académie française Arxivat 2005-10-26 a Wayback Machine.
* Àlbum de cobertes de llibres de les seves obres
* Una bibliografia de la pàgina web de Història Francesa Arxivat 2006-11-23 a Wayback Machine.