OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fox terrier de pèl dur

El Fox terrier de pèl dur és una de les moltes races canines terriers. Es tracta d'un fox terrier i encara que és molt semblant al fox terrier de pèl llis es creu que s'han desenvolupat per separat. El fox terrier de pèl dur és un gos robust i equilibrat amb un pes d'entre 7 i 9,5 kg que no ha de mesurar més de 39,5 cm d'alçada a la creu. El seu pelatge rude és el seu distintiu, amb colors en què predomina la base de blanc amb marques marrons a la cara i a les orelles, així com un "cadira de muntar" de color negre o gran taca de color, pot haver altres marques negres o marrons en el cos.

## Temperament

Dues de les distincions dels Fox terrier de pèl dur són la seva energia i la seva intel·ligència. Té un llindar baix per l'avorriment i necessita estímuls, exercici i atenció. És un animal de companyia que requereix una atenció gairebé constant. A la majoria d'ells els agrada nedar.
És un gos que sempre està alerta, és ràpid i es troba preparat per a la resposta, respon ràpidament amb entusiasme, és també amigable, comunicatiu i juganer si rep l'exercici i cura adequats. Criats per pensar pel seu compte, són capaços de realitzar maniobres tàctiques i altres esports canins com l'agility.
Sovint aquests gossos són abandonats per raons com sortir fugint en comptes de venir en donar-los una ordre, perseguir cotxes i bicicletes o atacar a altres animals, (als gats de la casa o a altres gossos), sent capaços de causar greus danys, però aquests són en realitat comportaments normals per a una raça dissenyada per caçar guineus, teixons i senglars, sense més por a una vaca o a un autobús que a una petita presa.
Mantenir un com a mascota requereix un control ferm per redirigir aquests instints de presa, sense deixar de proporcionar-li suficient exercici i diversió. Amb la supervisió diligent, els fox terriers de pèl dur poden ser divertits, excitants i longeus animals de companyia.
Segons la Federació Cinològica Internacional des del 2009 es prohibeix l'amputació de la cua de la raça fox terrier.

## Vegeu també

* Exposició canina
* Schutzhund
* Fox terrier xilè

## Enllaços externs

* The Wire Fox Terrier Association
* American Fox Terrier Club, Inc.
* http://www.wirefoxrescue.org/Breed_desc.htm
* "Best in Show Winners". The Westminster Kennel Club Arxivat 2007-12-25 a Wayback Machine.
* "Best in Show Winners". Arxivat 2007-12-25 a Wayback Machine. The Westminster Kennel Club
# Forastera de Valentins

Forastera de Valentins és una varietat d'olivera citada a la Sénia i també a Els Valentins, poble que avui dia forma part del municipi d'Ulldecona i d'on podria ser originària, a la comarca del Montsià. La varietat forastera de Valentins està llistada com a varietat catalana d'interès agrari
Les característiques agronòmiques d'aquesta varietat local del Principat no estan encara estudiades, però es creu que el nom forastera de Valentins podria ser un sinònim equivalent per a la varietat d'olivera coneguda com a marons.

## Referències

* ↑ «Les varietats catalanes d'olivera». Quaderns agraris (institució catalana d'estudis agraris), 2019. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ «Marons» (en castellà). Viveros Sophie. [Consulta: 06.09.'2021].
# Forat Blau Taam Ja'

El forat blau de Taam Ja' és una dolina submarina situada a la badia de Chetumal, a l'angle sud-est de la península de Yucatán. El seu nom significa aigua profunda en llengua maia i, amb més de 420 metres de profunditat, és el forat blau més profund conegut.
Els forats blaus generen un color blau distintiu quan es veuen des de dalt i solen tenir només unes dotzenes de metres de profunditat.
Va ser descobert cap a l'any 2003 per un bussejador local que seguia un mero que va entrar a la seva boca. El forat va quedar oblidat fins que el fill d'aquell pescador va començar a treballar amb l'acadèmic mariner Juan Carlos Alcérreca-Huerta, que va fer sondeigs de la seva profunditat i es va quedar sorpresos pels resultats. En aquella primera exploració feta el 2021 es va mesurar aquesta cova vertical submarina en almenys 274 metres de profunditat, el que la convertia en la segona més profunda del món. Un nou estudi, publicat l'abril de 2024 a la revista Frontiers in Marine Science, va revelar que el forat arriba als 420 metres de profunditat i més enllà.
La boca del forat és gairebé circular, amb un eix principal que mesura 151,8 metres, orientat uns 10,76 graus en sentit horari des del nord, de manera similar a l'orientació de les falles principals de la zona.
El desembre del 2023, l'equip d'investigadors va mesurar la dolina mitjançant un perfilador CTD, que mesura la conductivitat a través de la salinitat de l'aigua, la temperatura i la profunditat. Els investigadors van reconèixer la limitació dels seus mesuraments per la tecnologia de què disposen. Creuen que el forat pot ser molt més profund, basant-se en l'estructura dels sistemes de coves calcàries de l'interior.
L'exploració amb el CTD va detectar un augment de la temperatura i la salinitat de l'aigua al forat a uns 400 metres sota el nivell del mar. Curiosament les característiques de l'aigua a les profunditats del forat blau s'assemblaven a les detectades al mar Carib a profunditats de 0-150 m, "cosa que suggereix la probable existència de connexions subterrànies entre la badia de Chetumal i el mar Carib a través d'aquest forat blau", segons l'article publicat a ECOSURMX.

## Referències

* 1 2 3 4 Alcérreca-Huerta, Juan C.; Reyes-Mendoza, Oscar F.; Sánchez-Sánchez, Joan A.; Álvarez-Legorreta, Teresa; Carrillo, Laura Frontiers of Marine Science, 11, 29-04-2024. DOI: 10.3389/fmars.2024.1387235. ISSN: 2296-7745 [Consulta: 5 maig 2024].
* 1 2 3 4 Casaprima Sagués, Judith. «El forat blau més profund del món té més de 420 metres i encara no se n'ha trobat el fons». CCMA, 02-05-2024.
* ↑ Jesus Poot (2023). Blue hole discovery: Divers peer into the deep in Mexico (video). YouTube.
* ↑ «Mysterious blue hole off Mexico is world's second largest». 9News, Austràlia, 30-04-2023.
* 1 2 Alcérreca-Huerta, Juan C.; Álvarez-Legorreta, Teresa; Carrillo, Laura; Flórez-Franco, Laura M.; Reyes-Mendoza, Oscar F. Frontiers of Marine Science, 10, 23-02-2023. DOI: 10.3389/fmars.2023.1141160 [Consulta: 5 maig 2024].
# Frontera entre Itàlia i la Ciutat del Vaticà

La frontera entre Itàlia i la Ciutat del Vaticà és la línia que limita els territoris d'Itàlia i del Vaticà, a Roma. Té una extensió de 3,4 kilòmetres. És la segona frontera internacional terrestre més curta del món entre dos estats, amb prou feines superada per la tanca de Gibraltar.
El territori del Vaticà és definit a l'annex I als pactes del Laterà del 1929. Està al turó del Vaticà, al nord-oest de Roma, enclavament del rione (barri) del Borgo (burg medieval), del qual formà part fins al 1929. El traçat és el dels murs primitius que delimiten la Ciutat del Vaticà i daten parcialment del pontificat del papa Lleó IV (847-855). A l'est, la frontera passa per la façana exterior de les columnates de Bernini englobant la plaça de Sant Pere, on la seguretat en cas d'incident és responsabilitat de la policia italiana.
La Basílica de Sant Pere és lliurement accessible per la plaça. La frontera té cinc punts d'accés:
* La porta de bronze, a l'entrada del palau pontifici;
* L'arc de les campanes, davant de la basílica;
* L'entrada de la sala d'audiències, prop del palau del Sant Ofici;
* La porta de Santa Anna, via de Porta Angelica;
* L'entrada dels Museus Vaticans, al viale Vaticano, més al nord.

## Vegeu també

* Qüestió romana

## Referències

* ↑ «Itàlia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Las diez fronteras más cortas del mundo, ABC, 27 de juliol de 2013
* ↑ «Text dels Pactes del Laterà». Arxivat de l'original el 2018-05-23. [Consulta: 23 setembre 2018].
* ↑ Acusan a McDonald's de explotar a vagabundos en Roma. La curiosa historia de por qué nadie quiere un McDonald's a las puertas del Vaticano Arxivat 2018-09-23 a Wayback Machine., Marc Casanovas
* ↑ Así funciona el Vaticano, una monarquía absoluta libre de impuestos, eldiario.es, 24 de juliol de 2016
* ↑ La frontera invisible entre Italia y el Vaticano Arxivat 2018-09-23 a Wayback Machine. a canalviajes.com
# Francisco Mira i Botella

Francisco Mira i Botella (Asp, Vinalopó Mitjà 1862 - Fondó de les Neus, Vinalopó Mitjà 1944) va ser un enginyer valencià, reconegut per les tasques de repoblació forestal dutes a terme a la Pineda de Guardamar del Segura l'any 1896 i la repoblació del Benacantil, a la ciutat d'Alacant, a partir de 1912.

## Repoblació a Guardamar del Segura

A partir de la primavera de l'any 1896, Mira i Botella va iniciar el projecte de repoblació de les dunes d'aquesta població del Baix Segura, el qual s'estendria durant tres dècades.
L'objectiu d'aquesta actuació era detenir a la platja la sorra que arruixava la mar, així com fixar una extensió que evités la invasió de la localitat. La repoblació es va començar amb la construcció d'una duna litoral artificial, la qual actuava de barrera davant l'avanç de la sorra, mitjançant una tanca d'estaques de fusta de metre i mig d'alçada i separades entre si per 2-3 centímetres, ubicades a uns 70 metres de la línia de costa. D'aquesta manera, l'estacat filtrava l'arena que s'originiva al talús intern. A mesura que aquests canyissos quedaven soterrats, es feien créixer amb altres de nous, fins que la contraduna va assolir els 4 metres d'alçada.
Posteriorment, l'enginyer va proposar la fixació d'un talús interior amb la plantació d'espècies vegetals com ara el pi pinyer, el pi blanc o el pinastre, protegits amb brancatges per evitar la incidència directa del sol. La repoblació es va estendre entre Guardamar i Elx, unes 700 hectàrees en les quals es van plantar un total de 600.000 pins, juntament a 40.000 palmeres i 5.000 eucaliptus. També es van dur a terme 8 quilòmetres de camins, 14 quilòmetres de contradunes, tres vives, tres cases forestals i vivers. El cost del projecte va pujar fins a les 647.000 pessetes.
En paraules del mateix Mira i Botella: "Amb aquests treballs queda detinguda a la platja tota la sorra que el mar llança. La fixació de les dunes és tan completa, que encara en els dies de llevant fort, es creua per ella sense que noti el moviment de les sorres. Hem evitat que el poble de Guardamar de 3.000 habitants, desaparegui sepultat juntament amb els terrenys de la seva fèrtil horta."
En aquesta localitat hi ha una Casa-Museu amb el seu nom així com dues estàtues en la seua memòria.

## Repoblació a Alacant

L'any 1912 se li encarrega la tasca de reforestar el Benacantil, la muntanya que corona el centre d'Alacant i en el cim del qual el Castell de Santa Bàrbara. Va realitzar abancalaments en els quals es van plantar pins, la majoria dels quals encara hi viuen.
Alacant li va dedicar el 1923 un carrer al vessant del Benacantil (avui desaparegut) nomenant dos anys després Fill Adoptiu de la ciutat i concedint-li la medalla d'argent d'Alacant.

## Referències

* ↑ "Las últimas playas semisalvajes" El Mundo
* ↑ Alicante Vivo: Las dunas de Guardamar
* ↑ "Alicante sus calles antiguas y modernas" Gonzalo Vidal Tur, 1974
* ↑ "Honores concedidos por Alicante y su provincia" Vicente Ramos Pérez, 1972
# Frontera entre Turquia i Geòrgia

La frontera entre Turquia i Geòrgia és la frontera de 252 kilòmetres que separa Geòrgia de la República de Turquia en direcció est-oest, que separa el sud-oest de Geòrgia (Adjària) del nord-est de Turquia, a l'Anatòlia Oriental, províncies de Artvin i Ardahan.

## Traçat

El seu extrem oriental és al litoral del mar Negre, a les proximitats del port de Batumi, capital d'Adjària. Després va cap a l'est fins al trifini amb Armènia, a Ardahan. És un dels traçats fronterers que separen Àsia d'Europa, a la regió del Caucas.

## Història

Fou definida en 1920 quan el govern de la Unió Soviètica va reconèixer la independència de Geòrgia, reivindicada des de 1918 i interrompuda per una curta ocupació britànica. Des de la independència de Geòrgia en 1991 aquesta frontera torna a separar dues nacions independents.

## Referències

* ↑ «Geòrgia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ (rus) Московский договор между Росскией и Турцией, 16 марта 1921 года
* ↑ Fronteres de Turquia a countrystudies
* ↑ Fronteres martítimes de Geòrgia
* ↑ TURKEY TO GEORGIA: CROSSING THE BORDER FROM SARPI TO BATUMI!, travel-tramp.com
# Francisco Ángel Blanco Nieto

Francisco Ángel Blanco Nieto (Còrdova, 1966) és un músic de jazz valencià, director i cofundador de Sedajazz, també conegut amb el sobrenom de Latino Blanco, o simplement Latino. Intèrpret de saxòfon i flauta.
Des de 1991 dirigeix el col·lectiu de músics Sedajazz. A més del jazz, també ha sigut de la formació de música pop valenciana Presuntos Implicados durant 10 anys.

## Referències

* ↑ «Jazz a banda en la Plaça de bous de Bocairent». Vilaweb, 12-07-2007. [Consulta: 23 agost 2011].
* ↑ «Tornen els cursos musicals d'estiu d'Albaida». Vilaweb, 22-06-2006. [Consulta: 23 agost 2011].
# Governació d'al-Hudayda

La governació o muhàfadha d'al-Hudayda (àrab: محافظة الحديدة, muḥāfaẓat al-Ḥudayda) és una governació o muhàfadha del Iemen, a la part occidental, a la costa de la mar Roja. La capital és al-Hudayda. Té una població de 2.157.552 habitants (cens del 2004). La seva superfície és de 13.250 km².
Està dividida en cinc districtes (kada):
* Al-Hudayda
* Bayt al-Fakih
* Badjil
* Al-Zaydiyya
* Al-Luhayya
# Vicent Marés

Vicent Marés (Xelva, 1633 - 1695) fou un eclesiàstic i erudit valencià del segle xvii. Es va doctorar en teologia i va obtenir el beneficiat de les parròquies de Sant Pere i Sant Nicolau de València. Més tard ocupà breument diferents càrrecs dins del bisbat de Sogorb: notari apostòlic, examinador sinodal, comissari del Sant Ofici i visitador general del bisbat de Sogorb. L'any 1661 prengué possessió de la rectoria i de l'arxiprestat de Xelva, que mantindria fins a la mort. Va compondre un tractat de matemàtiques i un altre de cosmografia, que deixà inèdits. La seua obra més important és La Fénix Troyana (1681) on s'hi poden trobar dades històriques, geogràfiques i estadístiques referents al Regne de València, sobretot del vescomtat de Xelva, que continuen sent útils per a la historiografia actual, malgrat les nombroses invencions fantasioses: per exemple respecte als seus habitants originaris (fins i tot situà Xelva al paradís terrenal). Cal dir, però, que aquest tipus de qüestions acrítiques no eren gens estranyes per aquell temps.

## Referències

* DD AA (2005). Gran Enciclopedia de la Comunidad Valenciana. València: Editorial Prensa Valenciana, volum IX. Hi col·laboren la Generalitat Valenciana, la Diputació de València i la Universitat. ISBN 84-87502-56-3
# Llinda de Ca l'Adroguer Nou

La Llinda de Ca l'Adroguer Nou, és una part d'una edificació que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès).
Se l'anomena Llinda de Ca l'Adroguer Nou perquè fa molts anys aquest establiment, que està a un edifici de l'altre costat del carrer, hi havia tingut un magatzem de pintura, però la llinda està a la casa del carrer de Sant Cristòfol número 7 de Solsona anomenada cal Bolet, per tant se la pot anomenar llinda de cal Bolet.
També se la coneix com la llinda de la Carnisseria Municipal de Solsona, construïda l’any 1673 i que hi va ser fins l’any 1862 quan l’Ajuntament de Solsona va vendre el local. Sembla que el lloc on és ara la llinda no era el seu lloc original, però si que estava dins de l'espai que ocupa la casa actual per la façana del carrer de les Terceries.

## Descripció

Llinda de porta de pedra en la qual hi ha rebaixat i en grans proporcions la data 1673. Aquesta és partida en la meitat per un dibuix en relleu que representa el sol de Solsona

## Referències

* ↑ miquelboixplanes. «Barri de Sant Cristòfol», 10-07-2019. [Consulta: 8 octubre 2020].
* ↑ Planes Albets, Ramón. L'Hospital d'en Llobera : lectures d'història de Solsona (en català). 1ª ed. Solsona: Fòrum d'Aprofundiment Democràtic [etc.], 2016. ISBN 978-84-608-5472-2.
* ↑ «Llinda de Ca l'Adroguer Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2014].
# (850) Altona

* Per a altres significats, vegeu «Altona».
Altona és l'asteroide número 850. Va ser descobert per l'astrònom Sergei Ivanovich Belyavsky des de l'observatori de Simeis, el 27 de març de 1916. La seva designació alternativa és 1916 S24.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
# Cargolet dels volcans

El cargolet dels volcans (Thryorchilus browni) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae) i única espècie del gènere Thryorchilus Oberholser, 1904.

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues i espesures de bambú d'alta muntanya a Costa Rica a la Serralada de Talamanca, volcans Turrialba i Irazú, i oest de Panamà, al Volcà Barú.

## Referències

* ↑ «Cargolet dels volcans». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2022(català)
# Yuma (pel·lícula)

Yuma (títol original en anglès: Run of the Arrow) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Samuel Fuller el 1957. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 9 d'abril de 1865, en el camp de batalla de Appomatox, el confederat O'Meara (Rod Steiger), dispara l'última bala de la Guerra de Secessió contra el tinent nordista Driscoll, (Ralph Meeker). Aquest, greument ferit al pit és portat a l'hospital on és curat.
O'Meara torna a la seva ciutat; festejat com un heroi, se li lliura com a trofeu la bala que li han disparat amb una inscripció commemorativa que portarà des d'aleshores en una cadena. Però no accepta com els seus compatriotes i la seva família la derrota, el lligament als Estats Units i, exasperat, seguirà La lluita amb els Sioux que lluiten encara contra els ianquis. Escapa als nordistes que podrien haver-lo capturar i arriba a territori indis, experimenta el terrible "Judici de les fletxes", un cursa amb els peus nus on ha d'escapar les fletxes dels seus perseguidors. Ho aconsegueix gràcies a la complicitat de Yellow Mocassin, Sara Montiel que l'amaga.
Guanyador de la prova, és admès entre els sioux, es casa amb la jove índia que l'ha salvat i adopta el seu fill que és mut, Billy Miller.
Els anys passen, s'instal·la la pau. O'Meara torna a tenir contacte amb els seus antics adversaris guiant els enginyers que construeixen el fort Abraham Lincoln a la vora del territori sioux sota la protecció d'un destacament militar comandat pel capità Clark, (Brian Keith). Entre els indis alguns no accepten els compromisos ni la presència dels militars com Crazy Wolf, (H. M. Wynant) que pararà una emboscada a un comboi i matarà el capità Clark.
Aquesta és l'ocasió pel tinent Driscoll de prendre el comandament, la coartada per violar el tractat de pau i la possibilitat de fer penjar O'Meara per traïció. Els Sioux contraataquen, massacren els soldats i capturen Driscoll que és lligat al pilar de tortura. O'Meara que havia estat alliberat, posa fi als seus sofriments amb la bala que es portava sobre el seu pit, la que havia ferit Driscoll a Appomatox...

## Repartiment

* Rod Steiger: John O'Meara
* Sara Montiel: Yellow Moccasin
* Ralph Meeker: Tinent Driscoll
* Charles Bronson: Blue Buffalo
* Jay C. Flippen: Walking Coyote
* H. M. Wynant: Crazy Wolf
* Brian Keith: Capità Clark
* Neyle Morrow: Tinent Stockwell
* Frank DeKova: Red Cloud
* Olive Carey: Madame O'Meara
* Frank Warner: Cantant i intèrpret de banjo
* Tim McCoy: General Allen
* Carleton Young:El cirurgià
* Roscoe Ates: un home a l'embarcador
* Emile Avery: El General Ulysses Simpson Grant
* Frank Baker: El General Robert Edward Lee
* Chuck Hayward: Brigada
* Tex Holden: l'home amb una cama de fusta
* Billy Miller: Silent Tongue
* Frank O'Connor: un home al moll
* Don Orlando: Vinci
* Stuart Randall: Coronel Taylor
* Chuck Roberson: Sergent
* George Ross: Archer
* Ray Stevens: un indi
* Bill White Jr.: El sergent Moore

## Referències

* ↑ «Yuma». Esadir.cat. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «Run of the arrow» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 16 agost 2022].
# Yumana

El yumana (jumana, xomana, ximana)és una llengua extingida, poc certificada i no classificada de les llengües arawak. Kaufman (1994) la va col·locar a la seva branca de Río Negro, però no fou seguit per Aikhenvald (1999).

## Referències

* ↑ Ramirez, Henri. Enciclopédia das línguas Arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. 2. 1. Curitiba: Editora CRV, 2020. DOI 10.24824/978655578892.1. ISBN 978-65-5578-892-1.
* ↑ Ramirez, Henri, & França, Maria Cristina Victorino de. (2019). Línguas Arawak da Bolívia. LIAMES: Línguas Indígenas Americanas, 19, e019012. https://doi.org/10.20396/liames.v19i0.8655045
# Filtre de cafè

El filtre de cafè és un estri de cuina que té la funció de filtrar l'aigua calenta dels grans molts del cafè per a elaboració del cafè begut. Aquests filtres se solen trobar fabricats de paper, que són per a ser usats generalment una sola vegada, però hi ha versions d'acer inoxidable, com les que es fan servir per elaborar el cafè a l'Índia. Hi ha diverses mides i dissenys semblants, però també existeixen els filtres que, en forma de paquet, envolten una porció de cafè ja predeterminada.
El primer filtre de cafè va ser inventat el 1908 per l'empresària Melitta Bentz a Dresden (Alemanya). La intenció d'aquesta inventora era treure el gust amarg del cafè causat per l'excés de cocció quan es feia cafè.The Rotarian

## Referències

* ↑ Bauman, Richard «Those nothing special inventions» (en anglès). The Rotarian, 1991, p.22 [Consulta: 22 gener 2012].

## Enllaços externs

* MELITTA USA
# Faouzi Mansouri

Faouzi Mansouri (àrab: فوزي منصوري) (Menzel Bourguiba, 17 de gener de 1956 - Nimes, 18 de maig de 2022) fou un futbolista algerià de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció d'Algèria amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1982 i 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a Nimes Olympique, Montpellier HSC i FC Mulhouse.

## Referències

* ↑ Faouzi Mansouri Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Faouzi Mansouri, Fitxa a Soccerway
# Flor de nit

«Flor de nit» té aquests significats:
* Flor de nit (teatre), musical en català de Dagoll Dagom
* Flor de nit (planta), planta americana
# Flor de lago

Flor de lago és una pel·lícula espanyola del 1950 dirigida per Mariano Pombo i música de Jesús García Leoz protagonitzada de Miriam Di San Servolo i José María Lado.

## Sinopsi

Una dona que treballa al camp veu com el seu avi li nega l'herència de la seva mare.

## Repartiment

* Manuel de la Rosa
* Miriam Di San Servolo
* Juan Ferrer
* José María Lado
* Mary Lamar
* Lola Moreno
* Enrique Raymat
* Manuel Requena
* Joaquín Roa
* Rafael Romero Marchent
* Rosario Royo
* Jacinto San Emeterio
* Ena Sedeño
* Virgilio Teixeira

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1950

| Categoría | Proposat | Resultado |
| Millor música | Jesús García Leoz | Guanyador |
| Millor fotografia | José Fernández Aguayo | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1950». CEC. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 24 abril 2016].
# Farrés

«Farrés» té aquests significats:
* Can Farrés de Baix
* Biografies:
** Antoni Farrés i Sabater (Sabadell, 1945 - 2009), alcalde de la ciutat de Sabadell
** Ernest Farrés i Junyent (Igualada, 1967), poeta i periodista català
** Fernando Farrés (Lima, 1927 - 2016), actor i còmic peruà
** Gerard Farrés i Güell (Manresa, Bages, 1979), pilot de motociclisme català que ha destacat en competicions d'enduro i raids
** Joan Farré, diversos personatges
** Maria Dolors Farrés (Vic, 1962), escriptora i periodista catalana
** Maria Rosa Farré i Escofet (Barcelona, 1916-2001), pedagoga catalana
** Marta Farrés i Falgueras (Sabadell, 1981), política catalana
** Miquel Farré, diversos personatges
** Mireia Farrés i Bosch (Santpedor, 1980), trompetista catalana
** Oriol Farré i Llort (1975), membre del grup Gossos
** Ramon Farrés (Manlleu, 1962), poeta, escriptor i traductor català
** Vicente Farrés (Igualada, 1923-Barcelona, 2009), dibuixant de còmic