OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca Carlons

Ca Carlons és un monument del municipi d'Alcover protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baixa, pis i golfes. La façana ha experimentat diverses modificacions. A la planta baixa, a l'esquerra s'obre una porta rectangular, formada per grans dovelles de pedra. En la central es troba l'escut, amb la inscripció de l'any 1626. A la dreta hi ha una finestra balconera rectangular. El primer pis presenta balcons d'obertures rectangulars i barana de ferro. A les golfes s'obren tres finestres rectangulars, de proporcions més grans la del centre. L'acabament de la façana és amb una cornisa motllurada. L'obra és de pedra arrebossada.

## Història

La casa Carlons va ser edificada en el segle xvii, època de gran expansió constructiva a Alcover. A la façana es pot veure encara l'anagrama de realització datat l'any 1626. L'escut pot relacionar-se amb el cognom "Montserrat", que consta documentalment a Alcover els anys 1604 i 1682.

## Referències

* 1 2 «Ca Carlons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].
# Pic de Montmalús

El pic del Montmalús està situat als Pirineus d'Andorra, i té una altitud de 2.781 m. Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# C-147

La C-147 (Comarcal C-147) és una carretera de la Xarxa de Carreteres del Pirineu, situada a la comarca del Pallars Sobirà que comunica Esterri d'Àneu a la C-28, amb Montgarri a la Vall d'Aran. La carretera discorre pel marge de la Noguera Pallaresa.
Aquesta carretera és d'ús local ja què només l'utilitzen los veïns de les poblacions que recorre.

## Història

L'any 2001 la Generalitat de Catalunya va aprovar la nova senyalització de la via, abans inexistent així com una nova pavimentació, també es van reforçar i millorar punts perillosos. Concretament es va treballar entre els punts quilomètrics 52,10 i 54,15, a la comarca del Pallars Jussà.

### Carretera tallada durant dos mesos

El mur que sustentava aquesta carretera va cedir el passat 9 de gener de 2016, provocant que part de la via s'ensorrés cap al riu Noguera Pallaresa i obligant a efectuar pas alternatiu en el trànsit. Al cap de dos dies, la carretera es va haver de tallar totalment per l'inici de les obres de reconstrucció que es van allargar durant dos mesos. En total el Departament de Territori i Sostenibilitat va invertir 200.000 euros en la reconstrucció d'aquest mur del punt quilomètric 130, també s'ha reforçat amb ancoratges i malla l'escollera situada al punt quilomètric 128, a prop de Borén, per evitar-ne el deteriorament.

### Tallada la carretera C-147 a Isavarre per la reconstrucció del mur i per refer el ferm de la via

Al febrer de 2016 a conseqüència de les pluges que van provocar un moviment de terres provocant que el mur de la carretera cedís fent així una esquerda a la carretera.
Com a conseqüència d'aquest fet el Departament de Territori i Sostenibilitat va iniciar unes obres per a reconstruir el mur i refer el ferm de la carretera al nucli d'Isavarre que van cedir el gener de 2016 a conseqüència d'un temporal de neu i pluja. Els treballs, amb un pressupost de 200.000 euros, s'acabaran a finals del mateix mes de febrer. Mentre duren les obres, s'ha habilitat un desviament alternatiu senyalitzat.

## Recorregut

| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| C-147 | Esterri d'Àneu | C-28 | 0 |
| | València d'Àneu | C-28z | - |
| | Isavarre | | - |
| | Borén | | - |
| | Àrreu | | - |
| | Isil | | - |
| | Alós d'Isil | | - |
| | Alt Àneu | | |
| | Montgarri (Vall d'Aran) | fi de la via per límit comarcal | - |

## Referències

* ↑ «Secció C-147 a NacioDigital». [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «La Generalitat aprova la millora de la travessera de Tremp a la carretera C-13 (antiga C-147), Pallars Jussà». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «Talls a la C-147». NacioDigital. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «Ensorrament de la C-147». Lleida Diari. Arxivat de l'original el 2020-08-05. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «C-147 - Mapa» (en català). [Consulta: 27 agost 2018].

## Vegeu també

* Alt Àneu
# Pilar Sanjurjo Carro

Pilar Sanjurjo Carro (Sada, Galícia, 7 de novembre de 1942 - 6 d'abril de 2022), va ser una meteoròloga espanyola cèlebre per les seves aparicions en televisió, la primera «dona del temps» en la història de la televisió espanyola.

## Trajectòria

Va ser, al costat de Dolores Parra, la primera dona a accedir a la condició de funcionària del Cos Facultatiu de Meteoròlegs després de la Guerra Civil espanyola. Entre les seves primeres destinacions es troba el departament de meteorologia de l'Aeroport del Prat de Barcelona.
És considerada la primera dona a Espanya a presentar la informació meteorològica en la pantalla petita. Les seves aparicions en televisió es remunten a finals de la dècada de 1960, quan durant unes vacances va substituir el també meteoròleg Eugenio Martín Rubio en els serveis informatius de TVE. La seva trajectòria sobretot es va desenvolupar en el segon canal de la televisió pública, La 2.
Una altra de les fites de la seva carrera va ser la participació en una expedició a l'Antàrtida per a investigar sobre les causes i els efectes del forat en la capa d'ozó.
Després de la seva sortida de TVE el 1984, al costat de Mariano i Fernando Medina a conseqüència de l'aprovació de la Llei d'Incompatibilitats del Personal al Servei de les Administracions Públiques (Llei 53/84), es va reincorporar a l'Agència Estatal de Meteorologia, on va continuar prestant servei fins a la seva jubilació a principis dels 2000.

## Referències

* ↑ «Muere Pilar Sanjurjo, histórica presentadora de televisión». Las Provincias, 07-04-2022. [Consulta: 7 abril 2022].
* 1 2 «Muere Pilar Sanjurjo, la primera meteoróloga de la televisión española». La Vanguardia, 07-04-2022. [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ «Muere Pilar Sanjurjo, la primera mujer del tiempo de la televisión en España». La Razón, 07-04-2022. [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ «Historias de la tele: Los secretos jamás contados de la pequeña pantalla» p. 65. María Casado, 2017. [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ «Muere Pilar Sanjurjo, la primera mujer del tiempo de la televisión española». El Correo, 07-04-2022. [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ «Muere la gallega Pilar Sanjurjo, la primera mujer del tiempo en España». El Mundo, 07-04-2022. [Consulta: 7 abril 2022].
# Pilar Romera i Aguilà

Pilar Romera i Aguilà (Riba-roja d'Ebre, 4 de novembre de 1968) és una escriptora catalana. Es va llicenciar en Història Contemporània per la Universitat de Barcelona l'any 1991, on treballa, i l'any 1995 va cursar un màster en realització de guions cinematogràfics i televisius a la Universitat Autònoma de Barcelona.

## Obra

El 1993 va guanyar el premi Ribera d'Ebre de novel·la amb L'esperit de vidre, que va ser publicada per El Mèdol. L'any 1997 va publicar Dins la boira a Columna Tresmall i el 2016, la novel·la Li deien Lola a Columna. Al 2017 participa en el llibre col·laboratiu L'Ebre un riu literari. i al 2019 en el recull de contes Assassins de l'Ebre (Llibres del Delicte). Al setembre de 2019 va publicar Els Impostors a Columna Edicions i Los Impostores (versió castellana de l'autora) a Destino Ediciones.

## Premis

* X Premi Ribera d'Ebre de narrativa el 1993 per L'esperit de Vidre
* Guardonada amb una de les 20 Beques d'escriptura Montserrat Roig en el marc del programa Barcelona Ciutat de la Literatura de la UNESCO el 2017 per a la realització del proper projecte. Ajuntament de Barcelona i UNESCO

## Referències

* ↑ «Pilar Romera. Li deien Lola». Núvol.
* ↑ «Recomanació al tria 33».
* ↑ Autors, Diversos. «L'Ebre, un riu literari.». [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ «La represa literària arriba plena de novetats». [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ «"La Lola és una víctima que esdevé triomfadora"» (en castellà). Diari de Tarragona.
* ↑ «La bella Lola». El Punt Avui.
* ↑ «Pilar Romera». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2017. [Consulta: 13 juliol 2017].
# Península d'Osa

La península d'Osa és una península de Costa Rica ubicada a la costa sud-oest de l'oceà Pacífic, limitada per la badia de Coronado al nord i golf Dulce al sud. Administrativament, la península es troba al sud de la província de Puntarenas. És, junt amb la península de Nicoya una de les dues penínsules més importants del país.
S'hi troba un gran nombre d'hàbitats tropicals: boscos plujosos, aiguamolls costaners boscos de muntanya, etc.
En aquesta regió es troba el parc nacional Corcovado, que és la zona protegida més gran de Costa Rica i que, segons National Geographic és «l'àrea biológicament activa més intensa del món»
# Península d'O Morrazo

O Morrazo és una península situada a l'oest de la província de Pontevedra, a la zona de les Rías Baixas gallegues. Té una longitud d'uns 40 km i una amplada de 10 km, i separa les ries de Pontevedra i Vigo.
La pesca i el turisme són les principals activitats econòmiques de la península. També cal destacar la pràctica d'esports com el rem i les traïnyes.

## Geografia

L'elevació del terreny que la forma es deu a l'enfonsament de les ries que separa. El seu istme va des de Pontevedra, al nord, a Ponte Sampaio al sud.
S'endinsa en l'oceà Atlàntic, amb el que limita per l'oest. Pel nord limita amb la ria de Pontevedra i pel sud amb la ria de Vigo. El seu punt més occidental és el Cabo Home, a poca distància de les illes Cíes. Una mica més al nord trobem la ria d'Aldán, que s'endinsa de nord a sud a la zona occidental de la península d'O Morrazo. La ria forma una petita subpenínsula, que acaba al Cabo Home i que conté la parròquia d'O Hío, al municipi de Cangas do Morrazo.
És una península formada per diverses valls, turons i badies. El seu punt més alt és la meseta d'A Chan da Carqueixa, de 628 metres, al Monte Xaxán. Diversos miradors com els de Cotorredondo, Monte do Faro, A Fraga, Agudelo, A Paralaia, A Magdalena, O Balcón do Rei, Varalonga, Liboreiro i Ermelo ofereixen panoràmiques de la zona.

## Municipis

La península està formada pels municipis de Cangas, Bueu, Marín i Moaña (que formen la comarca d'O Morrazo), i part dels de Pontevedra (parròquies de Lourizán i Salcedo) i Vilaboa (parròquies de San Adrián de Cobres, Santa Cristina de Cobres, Vilaboa i Figueirido). Cangas és la capital històrica i el municipi més poblat de la península.

## Enllaços externs

* Portal de turisme de les Rías Baixas
# Península d'Onega

La península d'Onega es troba a l'oblast d'Arkhangelsk, Rússia. Fa uns 150 quilòmetres de llargada i té una amplada que varia entre els 60 i els 75 quilòmetres. Sobresurt al mar Blanc, amb la badia d'Onega al sud-oest i la badia del Dvinà al nord-est.
La zona costanera de la península està poblada, mentre a l'interior de la península no hi ha cap població permanent. A l'interior de la península hi ha molts llacs, els més grans dels quals són el Miandozero i el Vejmozero.
La península va ser poblada pels novgorodians no més tard del segle XIII. Els pomor, que viuen a la costa, són els seus descendents. La zona és coneguda per les seves esglésies de fusta. Un dels seus monuments més destacats és el Nyonokotsky Pogost, protegit a nivell federal, a Niónoksa.
L'economia de la península es basa en la producció de fusta i la pesca. El 2013 es va crear el Parc Nacional d'Onejskoie Pomorie a la costa per protegir els boscos verges.

## Referències

* ↑ (en russian). Moscow: Физкультура и спорт, 1975. Arxivat 2019-03-30 a Wayback Machine.
* ↑ «ru:Памятники истории и культуры народов Российской Федерации» (en russian). Russian Ministry of Culture. Arxivat de l'original el 16 April 2009. [Consulta: 22 agost 2011].
* ↑ «Создан новый национальный парк «Онежское Поморье»» (en russian). Greenpeace, 27-02-2013. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2013. [Consulta: 2 novembre 2015].
# Cachopo

Cachopo és una freguesia portuguesa situada en la zona serrana del municipi de Tavira, més concretament en la Serra del Caldeirão. Va formar part del municipi d'Alcoutim fins a prop de 1836.
L'economia de la freguesia té per base l'agricultura de secà, la ramaderia, l'apicultura i la producció de suro.
Malgrat de representar el 32% de l'àrea del municipi, no existeix correspondència en termes demogràfics, presentant la freguesia de Cachopo només el 4,1% de la població total del municipi. Les característiques de la piràmide d'edat de Cachopo revelen un envelliment accentuat de la població, amb un pes majoritari de la població amb més de 65 anys (el 50% del total de la població), i un pes reduït de població amb menys de 30 anys.

## Referències

* Tavira viu cultura, revista trimestral, Ed. Càmera Municipal de Tavira, Juliol de 2008
# Peripsychoda centraceps

Peripsychoda centraceps és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ulls separats per 1,5-2 facetes de diàmetre; sutura interocular lleugerament arquejada; occipuci estès i en forma de fletxa; front amb una àrea pilosa trapezoïdal i compacta; clipi protuberant i ampliat; antenes d'0,97-1,09 mm de llargada i amb l'escap dues vegades la mida del pedicel; tòrax sense patagi; fèmur considerablement més llarg que la tíbia; ales d'1,75-1,87 mm de llargària i 0,67-0,70 d'amplada.
* La femella és similar al mascle, però amb els ulls separats per 3,5 facetes de diàmetre; vèrtex 4 vegades l'amplada del pont ocular; antenes de 0,72-0,79 mm de llargada i ales d'1,55-1,87 mm de longitud i 0,57-0,67 mm d'amplada.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Moth Flies (Drain Flies) and Sand Flies (Diptera: Psychodoidea) of Papua Indonesia (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Peripsychoda aurasica

Peripsychoda aurasica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a l'Àfrica del Nord: Algèria.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Pep Bertran

Pep Bertran (Mataró, Maresme, 20 de setembre de 1971) és un escriptor català. Ha estudiat ciències de la informació, direcció cinematogràfica i psicoanàlisi. El 1996 va rebre el premi de novel·la curta Just Manuel Casero amb l'obra La Ribera, que va publicar l'Editorial Empúries el 1997. Tot seguit va deixar córrer l'escriptura i es va formar com a psicoanalista. Va col·laborar en El Punt/Maresme entre el període 1997-98. La seva novel·la Una vida regalada, la primera de la col·lecció "Narratives" d'Edicions Saldonar, és una falsa autobiografia de l'autor que té com a escenari el barri de la Ribera de Barcelona.

## Obra

Aquest és un recull de la seva obra literària:
* La Ribera. Barcelona: Editorial Empúries, 1997.
* L'autor i la histèrica Girona: Ed. Senhal, 1998.
* Una vida regalada - Les falses memòries d'un aprenent d'escriptor. Barcelona: Edicions Saldonar, 2012. ISBN 978-84-937800-6-7
* Entre dues llums - Èdip a la rectoria. Barcelona: Edicions Saldonar, 2013. ISBN 978-84-941164-3-8

## Premis i reconeixements

* 1996: Premi Just Manuel Casero

## Referències

* 1 2 3 4 Pep Bertran al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ 'Una vida regalada' a la Llibreria La 2 de Viladrich [Consulta: 23 gener 2014]
* ↑ Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine. 'Una vida regalada' a Edicions Saldonar [Consulta: 23 gener 2014]
* ↑ Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine. 'Entre dues llums' a Edicions Saldonar [Consulta: 23 gener 2014]
# Pierre Bourquenoud

Pierre Bourquenoud (Vaulruz, cantó de Friburg, 21 de novembre de 1969) va ser un ciclista suís, que fou professional entre el 1996 i el 2004.

## Palmarès

* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Xile

### Resultats al Tour de França

* 2003. Abandona (8a etapa)
* 2004. 130è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Pierre Brandebourg

Pierre Brandebourg (Ciutat de Luxemburg, 25 de juliol de 1824 - Ciutat de Luxemburg, 23 de maig de 1878) fou un fotògraf i pintor luxemburguès. Va ser el primer d'obrir un estudi fotogràfic a la ciutat de Luxemburg.

## Biografia
### Família

Els pares de Brandebourg van ser Charles Brandebourg, un jardiner, i Anne Lambert. Després d'acabar l'escola secundària a l'Ateneu de Luxemburg, va estudiar primer amb el pintor de Luxemburg Jean-Baptiste Fresez abans d'anar a les acadèmies de París, Anvers i Múnic. Va tornar a Luxemburg, el 4 de maig de 1850, quan es va casar amb Catalina Kranenwitter de Rollingergrund. El seu fill Carl (1851 - 1906) i el seu net Emile van continuar els seus passos, treballant com a fotògrafs a Luxemburg.

### Carrera artística

Encara que Brandenburg va ser reconegut com un artista competent amb les seves pintures de personatges en el treball i les escenes del port d'Anvers o les fàbriques d'acer de Luxemburg, tenia dificultats per guanyar-se la vida des de la pintura sol. Per tant, va recórrer a la fotografia, obrint primer estudi fotogràfic a Luxemburg. Gràcies a la seva primmirada composició i la il·luminació, els retrats de la "«chez Brandenbourg» es van fer cada vegada més populars. Brandenburg també va realitzar una sèrie de fotografies de les indústries a l'evolució de Luxemburg de la dècada de 1860.
Brandenburg va morir en 1878 a casa seva de l'avinguda d'Amélie a Luxemburg. La majoria de les seves pintures i fotografies encara són de propietat privada. Algunes es poden veurea la Fototeca de Ciutat de Luxemburg. Charles Bernhoeft va fer-se càrrec del seu negoci fotogràfic.

## Referències

* 1 2 3 Clesse, René. «Geschichtsschreibung mit der Kamera: Die ersten Photographen unserer Hauptstadt» (PDF) (en alemany). Onsstad. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 27 agost 2015].
* ↑ «Journées du livre 2010 Lithographie restaurée» (en francès). Bibliothèque nationale de Luxembourg, 18-08-2010. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 29 agost 2015].
# Cal Caselles (el Vendrell)

Cal Caselles, o casa Caselles, és un edifici del nucli històric del Vendrell d'estil modernista d'arrel popular construït a principi del segle XX per la família Casellas, un dels grans propietaris del Vendrell. L'edifici està inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya..

## Descripció

Es tracta d'una casa de tres plantes amb estucat esgrafiat, balcons a dos carrers (al carrer de la Muralla i al de les Garrofes) i separades per cornises. La planta principal té un gran balcó de línies còncaus convexes que s'estén per tota l'amplada de la façana. La porta balconera és decorada per motllures. La segona planta consta d'un balcó central amb barana de ferro i dues finestres a cada costat, ambdues coses són rematades per motllures i contra-relleus que presenten motius vegetals i florals. Pel que fa al terrat consta d'una barana molt singular: tres trams de balustres s'alternen amb tres capcers decorats amb fulles. Ressalta el sinuós remat de la façana, el qual és compost per una barana de pedra separada per tres cossos rematats per una profusa decoració de motius vegetals. Els baixos han estat molt modificats i tenen un espai per a un establiment comercial.
Als anys 20 del segle passat, als baixos, hi havia una perruqueria on un jove Josep Colomer Ametller va començar a treballar com a aprenent amb el perruquer Juan Casellas qui amb el temps es convertiria amb el seu sogre.

## Referències

* 1 2 «Cal Caselles». Gencat.cat. [Consulta: 6 març 2014].
* ↑ «Casa Casellas». Diputació de Tarragona. [Consulta: 6 març 2014].
* ↑ Petit, Alfons «El pare de la nova perruqueria». Dominical El Punt, 19-06-2005.
# Cal Casals (Prats de Lluçanès)

Cal Casals és una obra eclècitca de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dimensions considerables, estructurat en planta baixa i dos pisos, el principal de major alçada. L'últim pis està rematat amb merlets que recorren la façana donant cert aspecte fortificat. Tota la façana està feta de pedra treballada. A la planta baixa trobem tres grans obertures amb arcs rebaixats A la planta principal veiem dos balcons flanquejant una finestra; les tres obertures tenen pilastres i un petit frontó a mode decoratiu. El segon pis té catorze petites arcades de mitja volta de maó vist. Hi ha moltes obertures però es disposen de forma ordenada de manera que no s'altera el ritme del conjunt.

## Història

Pere Arcs i Serrat va construir l'edifici entre 1883 i 1886 per a fabricar-hi matalassos. La seva millor època fou a principis del segle xx, entre 1910 i 1912, quan comptava amb setanta-cinc treballadors.
La fàbrica es tancà entre 1953 i 1954 tot i que uns anys més tard la comprà Ramon Casals i Sarriera per reobrir les portes amb una trentena de treballadors per produir espardenyes. Aquesta empresa tingué continuïtat fins a la dècada dels anys seixanta.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Casals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Pont de Pedra (Riga)

El Pont de Pedra (en letó: Akmens tilts) és una estructura que es localitza a Riga capital de Letònia, es tracta d'un pont que creua el riu Daugava. Va ser construït durant els anys 1955 i 1957.
El projecte del pont va ser elaborat a Moscou i dissenyat per l'enginyer G. Popov, a la seva inauguració el 21 de juliol de 1957 va rebre el nom de Pont d'Octubre, ha estat tornat a anomenar com a Pont de Pedra el 1992.

## Referències

* ↑ «Dzelzceļa tiltam un Dienvidu tiltam piešķir oficiālus nosaukumus» (en letó). Arxivat de l'original el 2014-08-27. [Consulta: 22 gener 2015].
# Cabut de Frantzius

El cabut de Frantzius (Semnornis frantzii)' és un ocell de la família dels semnornítids (Semnornithidae) que habita la selva humida i altres medis forestals de les muntanyes de Costa Rica i oest de Panamà.