OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Verdonnet

Verdonnet és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 86 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Verdonnet era de 86 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 61 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 14 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 61 habitatges eren cases. Dels 41 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 9 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Verdonnet el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 1 |
| 1 | 85 a 89 | 2 |
| 1 | 80 a 84 | 0 |
| 3 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 1 |
| 3 | 65 a 69 | 2 |
| 2 | 60 a 64 | 5 |
| 1 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 5 |
| 1 | 45 a 49 | 1 |
| 1 | 40 a 44 | 3 |
| 6 | 35 a 39 | 1 |
| 2 | 30 a 34 | 2 |
| 3 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 2 |
| 1 | 15 a 19 | 3 |
| 0 | 10 a 14 | 3 |
| 4 | 5 a 9 | 1 |
| 1 | 0 a 4 | 2 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 35 eren actives i 13 eren inactives. De les 35 persones actives 33 estaven ocupades (16 homes i 17 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 13 persones inactives 8 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Verdonnet hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 610 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Verdonnet a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Verdonnet a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Juzbado

Juzbado és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Añover de Tormes i San Pelayo de Guareña, a l'Est amb Almenara de Tormes, al Sud amb San Pedro del Valle, Vega de Tirados i Villarmayor i a l'Oest amb Ledesma.

## Alcaldes

* 2003 - 2007 José Francisco Mateos Polo (UPSa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 203 | 181 | 193 | 186 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# The Addams Family: Pugsley's Scavenger Hunt

The Addams Family: Pugsley's Scavenger Hunt és un videojoc llançat per Ocean el 1993. Està basat en la segona part de la saga Família Addams.
Va ser llançat en tres sistemes de Nintendo:
* Super NES al febrer del 1993
* Game Boy al juliol del 1993
* NES a l'agost del 1993
La versió de la Game Boy va ser portada a terme per Enigma Variations Ltd.

## Enllaços externs

* Arxivat 2007-03-09 a Wayback Machine. The Addams Family: Pugsley's Scavenger Hunt al MobyGames
# Francisco Rodríguez Amador

Francisco Rodríguez Amador (Madrid, 13 de desembre de 1968) és un exfutbolista professional madrileny, que jugava com a porter.
Va destacar a les files del CF Extremadura, sent el porter titular de la temporada 95/96, en la qual l'equip d'Almendralejo va ascendir a primera divisió. En la màxima categoria, la 96/97, Amador va jugar 19 partits, però va perdre la titularitat en benefici de l'argentí Mono Montoya.
De nou a Segona, va recuperar el lloc a l'onze inicial la temporada 97/98, que va culminar en un nou ascens dels extremenys, però una vegada més, va perdre eixa titularitat a primera divisió: la temporada 98/99 tan sols disputa 7 partits.
Després d'un període de suplència a la UD Las Palmas (99/01, inclòs un partit més a primera divisió), per la 01/02 retorna a l'Extremadura, tot i que va ser suplent de Felip i el seu club va baixar de nou, aquesta vegada a la Segona B.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# John Talen

John Talen (Meppel, 18 de gener de 1965) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1987 i 2003.
Com a ciclista amateur aconseguí notables èxits, entre ells el Campionat nacional en ruta, el campionat del món de contrarellotge per equips i l'Olympia's Tour de 1985.
Com a professional destaca la victòria a la Dwars door Vlaanderen de 1988, el Grote Scheldeprijs de 1990 i una etapa a la Tirrena-Adriàtica i al Critèrium del Dauphiné Libéré.

## Palmarès

* 1984
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 1985
** 1r a l'Étoile de Brabant i vencedor de 2 etapes
** 1r a l'Olympia's Tour
* 1986
** Campió dels Països Baixos amateur
** Campió del món amateur de contrarellotge per equips, amb Rob Harmeling, Tom Cordes i Gerrit de Vries
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 1988
** 1r a l'A través de Bèlgica
** 1r al Gran Premi Pino Cerami
* 1989
** 1r al Circuit de Getxo
* 1990
** 1r al Grote Scheldeprijs
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica
* 1991
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Burgos
** Vencedor d'una etapa de la Vuelta a los Valles Mineros
* 1993
** Vencedor d'una etapa de la Hofbrau Cup
* 1997
** 1r al Premi Nacional de Clausura
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 1998
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 1999
** 1r a la Challenge Costa Brava i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 2001
** 1r a la Fletxa Hesbignonne-Cras Avernas

### Resultats al Tour de França

* 1988. 150è de la classificació general
* 1989. Fora de control (10a etapa)
* 1993. 122è de la classificació general
* 1994. 117è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de John Talen a sitiodeciclismo.net
# Virginia Gómez-Acebo Pombo

Margarita Gómez-Acebo Pombo (c. 1913-1990) va ser una política espanyola, regidora de l'Ajuntament de Madrid.

## Biografia

Nascuda cap a 1913 en el si d'una família acomodada, filla dels marquesos de Cortina, va militar en la seva joventut en la Confederació Espanyola de Dretes Autònomes (CEDA) de José María Gil Robles. El 29 de març de 1936 va contreure matrimoni a Madrid amb Jaime Pérez Hidalgo.
Militant durant la Transició de la Unió Democràtica Espanyola (UDE) de Federico Silva i, posteriorment, adscrita a l'ala més conservadora de la Unió de Centre Democràtic (UCD), va formar part de la candidatura al senat per Madrid el 15 juny 1977,va ser inclosa en el número 26 de la llista d'aquest últim partit per a les eleccions municipals de 1979 a Madrid, sense obtenir acta de regidor. No obstant això, després de la sortida al maig de 1980 de José Luis Álvarez del consistori motivada pel seu nomenament com a ministre, Gómez-Acebo es va convertir en nova regidora del grup municipal d'UCD. D'acord amb la seva correligionària en el ple Carmen Añón Feliú «va treballar seriosament per Madrid, amb un tarannà batallador i franc».
Va morir el 21 d'octubre de 1990.

## Referències

* 1 2 3 4 «Murió Virginia Gómez-Acebo». Villa de Madrid. Informativo Quincenal, 175, 1-5 novembre 1990, pàg. 6.
* ↑ «De sociedad. Ecos diversos». ABC, 14-02-1936, pàg. 29 [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ «Álvarez del Manzano será el nuevo portavoz de UCD en el ayuntamiento». El País, 03-05-1980 [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ Mayoralgo y Lodo, José Miguel de. Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía. Movimiento nobiliario, 1936 [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ «Esquelas y generales». ABC, 23-10-1990, pàg. 114 [Consulta: 23 desembre 2018].
# Juzgado permanente

Juzgado permanente és una pel·lícula espanyola d'estil thriller estrenada el 25 de gener de 1953, dirigida per Joaquín Romero Marchent i protagonitzada, entre alters, per Marisa de Leza, José María Rodero, Rafael Romero Marchent i Elvira Quintillá. Fou rodada a València.

## Sinopsi

Javier y Germán, dos soldados que presten servei als Jutjats de València, instigats per Amparo, germana del primer i promesa del segon, sospiten que darrere la mort d'un guàrdia civil i un paisà, s'hi amaga un cas d'assassinat.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1953 | Millor actriu secundària | Elvira Quintillá | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Francesc Sánchez Barba Brumas del franquismo: el auge del cine negro español (1950-1965), p. 302
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1953». CEC. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 8 gener 2016].
# Trenčianske Mitice

Trenčianske Mitice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1269.
# Si menges una llimona sense fer ganyotes

Si menges una llimona sense fer ganyotes és un recull de vint contes de l'escriptor Sergi Pàmies. La seva primera edició va ser al setembre 2006 i ha guanyat el Premi Ciutat de Barcelona (2007), el Premi Lletra d'Or (2007) i IV premi Setenil al millor llibre de relats.

## Gènesi de l'obra

Als vint contes de "Si menges una llimona sense fer ganyotes" predominen les emocions basades en les relacions personals i familiars més quotidianes i fantàstiques. Els personatges ja madurs i les situacions en què es troben, desamor, desconfiança, infidelitat, lligams familiars, solitud ... són vistes des d'un punt profundament fosc i irònic però en favor de la felicitat.

## Relats

* L'altra vida
* La nostra guerra
* Com dues gotes d'aigua
* Monovolum
* Sang de la nostra sang
* Brindis
* El pou
* Convalescència
* El joc
* Experiment
* Ficció
* La vida dolça
* Una fotografia
* Destinataris
* Oh, verd avet
* Escabetx
* El viatge
* El desenllaç
* L'excursió
* Precisament parlàvem de tu

## Fitxa

* Títol: Si menges una llimona sense fer ganyotes
* Autor: Sergi Pàmies
* Gènere: Contes
* Editorial: Quaderns Crema
* Col·lecció: Mínima Minor, 94
* ISBN 84-7727-452-5
* Pàgines: 144
* Preu amb IVA: 10 €
* Any d'aparició: setembre 2006
* Última edició; 1ªEdic.,11ªReimpr., Novembre 2007

## Referències

* ↑ «Sergi Pàmies guanya el premi Setenil al millor llibre de relats publicat a l'Estat amb "Si et menges una llimona sense fer ganyotes"». 3cat24, 23-10-2007.
* ↑ http://w3.bcn.es/V01/Serveis/Noticies/V01NoticiesLlistatNoticiesCtl/0,2138,621821232_622583769_1_941321663,00.html?accio=detall&home=%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* Fitxa del llibre a Quaderns Crema
# Redwood City

Redwood City és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2006 tenia 79.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Redwood City tenia 76.000 habitants, 28.060 habitatges, i 17.902 famílies. La densitat de població era de 1.494,5 habitants/km².
Dels 28.060 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 37,4% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 66.748 $ i la renda mediana per família de 73.798 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.345 $ mentre que les dones 41.125 $. La renda per capita de la població era de 34.042 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Redwood City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Redwood City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Khassukha Magomàdov

Khassukha Magomàdov va ser un abrek txetxè, considerat l'últim bandoler llegendari de les muntanyes del nord del Caucas. Va néixer el 1905 al petit poble muntanyenc de Gatin-Kali, al raion de Xatoi. El seu pare va morir quan ell tenia 18 anys, i va haver de fer-se càrrec de la seva família. Va aprendre àrab i a llegir l'Alcorà. Va ser detingut per un assassinat el 1939, però va poder fugir de la presó. Amagat a les muntanyes entre Txetxènia i Geòrgia, va protagonitzar actes de bandolerisme i atacs de guerrilla, i algunes fonts el situen lluitant amb els insurgents Hasan Israilov i Mairbek Sheripov. Considerat un col·laboracionista nazi pels soviètics, i un heroi intrèpid per la cultura popular txetxena, va poder escapar de les deportacions que Stalin va ordenar per al poble txetxè. Segons fonts que citen documents oficials de l'RSS Autònoma de Txetxènia-Inguíxia, entre 1939 i 1976 se li van atribuir a Magomàdov uns trenta assassinats, inclòs el del màxim responsable regional de la KGB el tinent-coronel Salko. El 28 de març de 1976 va ser executat en una acció militar i del KGB, tot i que segons alguns relats Magomadov ja estava malalt i moribund.

## Referències

* 1 2 Jaimoukha, Amjad M. The Chechens: A Handbook.. Psychology Press, 2005, p. 147. ISBN 9780415323284 [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ «Abrek Khasukha Magomadov» (en anglès). Waynakh Online, 18-05-2008. [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ VO-Media LLC «War after Victory Day» (en anglès). Miilitary Review. VO-Media LLC, 28-05-2014 [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ Mühlfried, Florian. Mistrust: Ethnographic Approximations. Verlag, 2018. ISBN 9783732839230 [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ Johnson, Daniel «Khasukha Magomadov: as the last Abrek 37 years fought against the Soviet Union» (en anglès). Global News, 15-02-2020 [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «ПОСЛЕДНИЙ ИЗ АБРЕКОВ» (en rus). Kvkz.ru. [Consulta: 29 abril 2020].
# Fran Lenaers

Fran Lenaers (València, 1961) és un discjòquei valencià. Un dels referents de la Ruta Destroy, fou el DJ resident d'Spook Factory. Va nàixer a una família d'origen belga, son pare era natural d'Anvers i vivia a València per qüestions de treball. Lenaers fou un DJ influent, i es considera que el canvi musical de la Ruta Destroy primerenca, amb un abandó del rock cap a la música electrònica, es deu a ell.
Com anècdota, a voltes tancava les seues sessions amb l'Àngelus. Açò es devia al fet que finalitzava les sessions a les 12 del migdia del diumenge, i connectava amb la COPE, creant un contrast amb la música que havia sonat anteriorment.

## Referències

* 1 2 Costa, Luis. ¡Bacalao! : historia oral de la música de baile en Valencia, 1980-1995. Barcelona: Contra Editorial, p. 366. ISBN 978-84-945612-5-2.
* 1 2 3 «VALENCIA, LA TIERRA QUE DEMONIZA A SUS ÍDOLOS». num. 27. DJ MAG ESP, 29-04-2020. [Consulta: 23 octubre 2021].
* ↑ «Nunca digas nunca jamás: conversaciones con Fran Lenaers». TiuMag, 11-03-2016. Arxivat de l'original el 2020-01-28. [Consulta: 28 gener 2020].
* 1 2 Hernández Coscollà, Carles. «Ruta del bacalao - Traca de barris». minut 9. Levante TV, 22-02-2021. [Consulta: 23 octubre 2021].
# John Akii-Bua

John Akii-Bua (Lira, 3 de desembre de 1950 - Kampala, 20 de juny de 1997) fou un atleta ugandès de 400 metres tanques.
Akii-Bua provenia una família polígama de Lira, al nord d'Uganda. Era un dels aproximadament 50 fills que el seu pare havia tingut amb les seves nombroses dones. Va començar la seva carrera atlètica com tanquista en la prova de 110 metres tanques, encara que no va aconseguir classificar-se per als Jocs Olímpics de Mèxic 1968. Va ser l'entrenador britànic Malcolm Arnold qui li va animar a provar en els 400 metres tanques. Després de ser 4t en aquesta prova en els Jocs de la Commonwealth de 1970 a Edimburg, Akii-Bua no estava entre els favorits per a guanyar l'or en els Jocs Olímpics de Múnic 1972, ja que mai havia baixat de 49 segons, i a més tenia molt poca experiència competitiva.
En la final de la seva prova disputada el 2 de setembre en l'Estadi Olímpic de Múnic, els favorits eren el britànic campió olímpic a Mèxic '68 i plusmarquista mundial David Hemery, i el nord-americà Ralph Mann. Hemery va sortir molt fort i va arribar primer als 200 metres, però Akii-Bua i Mann li seguien de prop. Finalment Akii-Bua va superar clarament als seus rivals i va acabar guanyant la medalla d'or amb un nou rècord mundial de 47,82 batent àmpliament el rècord anterior d'Hemery, que era de 48,12. Akii-Bua era per tant el primer atleta a baixar la barrera dels 48 segons. El nord-americà Mann va ser plata (48.51) i Hemery es va haver de conformar amb el bronze (48.52).
Era la primera medalla olímpica en la història d'Uganda i això li va convertir en un heroi nacional. El dictador Idi Amin el va satisfer d'honors i li va regalar una casa en Kampala. Després dels jocs va seguir competint habitualment en els 400 m tanques, encara que mai va tornar a acostar-se a la seva marca de Múnic. Malgrat tot tenia possibilitats de revalidar el seu títol olímpic en els Jocs de Montreal 1976. No obstant això el boicot de la majoria de països africans a aquests Jocs li va impedir acudir a la cita. A més, a Montreal, el nord-americà Edwin Moses li arrabassaria el seu rècord del món.
Després del derrocament d'Idi Amin el 1979 Akii-Bua es va exiliar amb la seva família a Alemanya. Va participar en els Jocs Olímpics de Moscou 1980, però ja molt lluny de la seva millor forma, i va ser eliminat en les semifinals. Quatre anys després va participar també en els Jocs Olímpics de Los Angeles 1984, no passant aquesta vegada de la primera ronda.
John Akii-Bua retornà a Uganda el 1987, y el 1990 es va fer policia.
Morí el 1997 als 46 anys. Va rebre un funeral d'estat. funeral

## Referències

* 1 2 IAAF, June 5, 2008: Inzikuru to return to action in Akii Bua CAA Grand Prix
* ↑ The John Akii-Bua Story: an African Tragedy, documentary by Dan Gordon, BBC2 10th August 2008

## Enllaços externs

* (anglès) Perfil
# Judes (historiador)

Judes (en llatí Judas, en grec antic Ἰούδας) fou un historiador i teòleg grec, que hauria viscut en temps d'Alexandre Sever (222-235).
Va escriure una obra cronològica anomenada χρονοψραφία que arribava fins a l'any deu del regnat de Sever. Va escriure també una altra obra sobre les dissertacions de la Septuaginta. Aquestes obres s'han perdut però les citen Eusebi Escolàstic i Jeroni d'Estridó.

## Referències

* ↑ Judas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 637
# Triumvirat Mediterrani

El Triumvirat Mediterrani és una fira de recreació històrica que es celebra a la vila de l'Escala (Alt Empordà) des del 1996, el primer cap de setmana de maig. És una festa lúdica i cultural dedicada a la convivència de tres cultures: la indiqueta, la grega i la romana. Hi ha diferents activitats com exposicions, conferències, balls, recitals, tallers, contacontes, mercat d'artesania i productes naturals i altres. Les activitats tenen lloc en dos espais principals: el jaciment greco-romà d'Empúries, el Museu d'Arqueologia de Catalunya - Empúries, i el centre urbà, a l'entorn de la Platja.
El nom de la fira fa referència al triumvirat romà, que eren les tres persones que formaven una comissió o associació per governar la república. La fira fa reviure la riquesa cultural, lúdica i recreativa dels tres pobles antics, amb cultures diferents, que van conviure a Empúries: els ibers, els grecs i els romans.

## Referències

* ↑ «Triumvirat Mediterrani - Fira Greco-romana». Catalunya.com. Arxivat de l'original el 2023-07-21. [Consulta: 25 juliol 2023].
* ↑ «Triumvirat Mediterrani 2023». Generalitat de Catalunya.
* ↑ «El Triumvirat de l'Escala recuperarà l'època grecoromana amb una quarantena d'activitats». Diari de Girona, 24-04-2023.
* ↑ «Triumvirat Mediterrani». Web oficial de Turisme de l'Escala-Empúries.
# Seagram Building

El Seagram Building és un gratacel, situat a Nova York, Midtown (375 Park Avenue, entre els carrers 52 i 53), realitzat per l'arquitecte alemany Ludwig Mies van der Rohe, en col·laboració amb l'arquitecte americà Philip Johnson, entre 1954 i 1958.
El Seagram Building és National Historic Landmark d'ençà el 24 de febrer de 2006.

## Arquitectura
### Implantació

El Seagram Building és implantat en retirada de 28m respecte Park Avenue, en virtut de la Zoning Law (zonificació) en vigor entre 1916 i 1961, que obligava els arquitectes a adaptar l'alçada dels immobles a l'amplada dels carrers. Davant el Seagram s'hi troba doncs un «espai privat-públic», una plaça de granit guarnida amb una font.

### L'edifici

L'estructura està expressada a la façana: segons Ludwig Mies van der Rohe, els elements estructurals d'un edifici havien de ser visibles. El Seagram Building (com la majoria dels grans immobles de l'època) té una ossada de betó armat sobre la qual s'hi suspèn la façana-cortina. Mies volia una ossada metàl·lica aparent, tanmateix el codi de la construcció americà demanava que totes les estructures fossin ignifugades, i va haver d'amagar l'ossada - cosa que volia evitar a qualsevol preu - i va emprar doncs pilars metàl·lics en «I» no estructurals de color bronze per significar l'estructura en façana. L'estructura visible és doncs simulada.
Ludwig Mies van der Rohe cercava una regularitat total per a l'aparença de l'edifici. No li agradava la irregularitat de les persianes més o menys abaixades, que dona als edificis un aspecte desorganitzat. Va emprar doncs persianes amb tres posicions: obert, semiobert, i tancat.
El minimalisme de la composició il·lustra la divisa de l'arquitecte: «Less is more» (Menys és més»).
El Seagram Building va ser, en el moment de la seva construcció, l'edifici més car del món, degut al preu dels materials i de la sumptuosa decoració interior: bronze, travertí, marbre.

## Four Seasons Restaurant

El restaurant The Four Seasons Restaurant, situat al Seagram Building, va ser també concebut per Ludwig Mies van der Rohe i Philip Johnson. L'interior ha estat conservat igual d'ençà l'obertura el 1959. Una sèrie de quadres havia estat encarregat a Mark Rothko el 1958. Va acceptar la bestreta i va resoldre fer «alguna cosa que arruïni l'àpat de cada fill de puta que mai mengi en aquesta cambra». Va abandonar tanmateix el projecte, va tornar la bestreta i va guardar les teles; la sèrie ha estat dispersada entre la Tate Gallery, la National Gallery of Art i el Kawamura Memorial Museum al Japó.

## Referències

* ↑ Privately owned public spaces, és a dir una propietat privada oberta al públic.
* ↑ L'acer del que elpunt de fusió és baix, no resisteix prou bé el foc.
* ↑ « something that will ruin the appetite of every son-of-a-bitch who ever eats in that room »

## Enllaços externs

* Fitxa del Seagram Building a The New York University Department of Fine Arts