OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El castigo

El castigo és un telefilm espanyol produït per Antena 3 Films i New Atlantis i dirigida per Daniel Calparsoro. Minut d'or amb més de 7.000.000 d'espectadors a Espanya i va ser preseleccionada als premis Emmy. Consta de dos episodis, emesos per Antena 3 entre el [5 i 16 de desembre de 2008.

## Sinopsi

La minisèrie, que està basada en una història real, succeïda a Barcelona aproximadament en 2004; relata la història d'un grup de joves conflictius, rebels i violents que són enviats per les seves famílies a un centre educatiu que resulta ser una granja abandonada reconstruïda com reformatori il·legal per a solucionar els seus problemes de conducta. Una vegada en la granja són maltractats, explotats i sotmesos a un dur règim de treball. Els pares no tenen cap contacte amb els seus fills, només parlen amb una psicòloga que els convida a seguir amb aquesta particular forma de reeducació, i algunes vegades el criden i els nois es veuen obligats a mentir pel que els pugui passar.

## Base real de la història

El cas en el qual s'ha inspirat l'autor és el d'un jove suís, que va ser trobat a Girona amb mostres de violència; va contar que havia escapat d'una "granja" del lloc. En obrir-se una recerca es va trobar aquest emplaçament, governat pel suís Armin Markus, la italiana Lorena E. Batista i el francès Raymond Nicot. La granja, que pertanyia a l'organització suïssa Time Out, rebia subvencions estatals suïsses.

## Repartiment

* Alejandro (Guillermo Barrientos)
* Simona (Miriam Giovanelli)
* Hugo (Joel Bosqued)
* Eva (Esmeralda Moya)
* Rubén (Óscar Sinela)
* Ara (Marta Calvó)
* Marco (Ramiro Alonso)
* Tony (Alfredo Villa)

## Audiència

* Dilluns 15 de desembre de 2008: 4,874 milions d'espectadors i un 26,5% de quota de pantalla.
* Dimarts 16 de desembre de 2008: 5,333 milions d'espectadors i un 27,8% de quota de pantalla.
Aquestes dades d'audiència van superar àmpliament la mitjana de la cadena situada en el 16,6%. La sèrie es va convertir en l'estrena de ficció més vist de l'any sent líder d'audiència en totes les franges d'edat a excepció d'aquella que inclou els majors de 54 anys.
El diumenge 21 de juny de 2009, Antena 3 va reposar la minisèrie, emetent aquesta vegada els dos capítols en la mateixa nit, aconseguint en les seves més de dues hores de durada una audiència mitjana d'1.527.000 espectadors i un 10,8% de share.

## Referències

* ↑ ; López, Tony «Antena 3 cumple 25 años: recordamos 25 series que han marcado su historia (parte 2)». Noxvo Editorial [Madrid], 31-01-2015 [Consulta: 31 gener 2015].
* ↑ Antena 3 estrena ´El Castigo´, mini serie sobre un "colegio-guantánamo", Diario de Malorca, 15 de desembre de 2008
* ↑ Antena 3 estrena «El castigo», una serie sobre un polémico programa educativo, ABC, 15 de desembre de 2008
* ↑ "'El castigo' se impone a 'CSI' con 4,9 millones de espectadores"
* ↑ "'Gran hermano' se desploma frente al desenlace de 'El castigo'"
* ↑ "La miniserie de Daniel Calparsoro 'castiga' a los forenses de 'CSI'", El Mundo, 16 de desembre de 2008
* ↑ " La reposición de 'El castigo' no llega al 11% de share

## Enllaços externs

* Web oficial > antena3.com
# Elisra

Elisra Group és un fabricant israelià d'aparells electrònics d'alta tecnologia per a ús militar, principalment però no exclusivament, que inclou equips de comunicació electrònica i vigilància, seguiment de míssils i control de sistemes, equips de radar i lidar.
El grup Elisra està format per tres empreses: Elisra Electronic Systems, Tadiran Electronic Systems Ltd. i Tadiran Spectralink Ltd.
Elisra anteriorment era propietat de Elbit Systems (70%) i Israel Aerospace Industries Ltd. (IAI) (30%); no obstant això, Elbit va adquirir part del IAI i Elisra ara és una subsidiària d'Elbit.
En el 2000, Elisra Electronic Systems subministrava sistemes d'alerta de míssils, sistemes de guerra electrònica, i sistemes de detecció làser i infraroig per a diversos tipus de vaixells, aeronaus i vehicles terrestres de les Forces de Defensa d'Israel. Tadiran electronic Systems fabrica el vehicle aeri no tripulat Tadiran Mastiff, utilitzat per les FDI durant la Guerra del Líban de 1982.

## Referències

* ↑ http://ir.elbitsystems.com/phoenix.zhtml?c=61849&p=irol-newsArticle&ID=1531006&highlight= Arxivat 2012-06-29 at Archive.is
* ↑ http://www.reuters.com/article/2011/02/22/elisra-elbitsystems-idUSLDE71L08H20110222 Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ https://web.archive.org/web/20170512203244/http://www.vectorsite.net/twuav_10.html
# Elles i ells (pel·lícula de 2006)

Elles i ells (original: Trust the Man) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Bart Freundlich, presentada al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 12 de setembre de 2005 i estrenada el 2006, i doblada al català La pel·lícula mostra els alts i baixos de dues parelles a Nova York, que travessaran la pitjor crisi de la seva existència.

## Argument

Història de dues parelles de Nova York: una actriu d'èxit (Julianne Moore) està casada amb un home que, a més de no treballar, és addicte al sexe (David Duchovny). El germà de l'actriu (Billy Crudup) és també un gàndul que surt amb una aspirant a novel·lista (Maggie Gyllenhaal).

## Repartiment

* David Duchovny: Tom
* Julianne Moore: Rebecca
* Billy Crudup: Tobey
* Maggie Gyllenhaal: Elaine
* Justin Bartha: Jasper
* Garry Shandling: Dr. Beekman
* Ellen Barkin: Norah
* Eva Mendes: Faith
* James LeGros: Dante

## Rebuda

Elles i ells ha rebut crítiques suaus i negatives als països anglòfons, obtenint un percentatge d'un 28% al lloc Rotten Tomatoes amb una nota mitjana de 4.6 i una mitjana de 43/100 al lloc Metacritic.

## Referències

* ↑ Elles i ells
* ↑ «Trust the Man». The New York Times.
* ↑ http://www.rottentomatoes.com/m/trust_the_man/
* ↑ http://www.metacritic.com/movie/trust-the-man
# Nicolás Peñalver y López

Nicolás Peñalver y López (mort el 26 de gener de 1869) fou un jurista espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.
De jove va escriure articles a la revista Observador Pintoresco, fundada l'abril de 1837. Durant dotze anys, entre el 1852 i finals de 1864, va ser president de l'Audiència Provincial de Barcelona. Durant el seu mandat es va distingir per la cura que en va tenir tant de l'arxiu com del patrimoni artístic de la institució. Amb Josep Puiggarí i Llobet va elaborar un manuscrit, A S.M. La Reina Ysabel Segunda al honrar con su augusta presencia el antiguo edificio del tribunal superior de Cataluña..., que van regalar a la reina Isabel II d'Espanya quan va visitar Barcelona en 1860.
El 7 de desembre de 1866 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història per substituir Modesto Lafuente y Zamalloa. Va morir el 27 de gener de 1869.

## Referències

* ↑ Dionisio Hidalgo. Diccionario general de bibliografía española. 1. Nova York: Georg Olms Verlag, 1973, p.453.
* ↑ Bonaventura Bassegoda, Ignasi Domènech. Mercat de l'art, col·leccionisme i museus. Estudis sobre el patrimoni artístic a Catalunya en els segles XIX i XX. Memoria Artium, 2014, p.48.
* ↑ «Medalla 21 de la RAH». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 desembre 2015].
# Pep Bonet Bertran

Pep Bonet Bertran (Barcelona, 1941) és un arquitecte i dissenyador industrial català.
Estudia a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. Comença la seva activitat professional treballant a l'estudi de l'arquitecte Josep Antoni Coderch. Va ser un dels membres fundadors de l'Studio Per el 1964. El 1972 va fundar, juntament amb Cristian Cirici, Óscar Tusquets, Mireia Riera i Lluís Clotet l'empresa BD Ediciones de diseño, presidint-la fins al 1992.
Professor de projectes a la Facultat d'Arquitectura de Barcelona entre el 1975 i el 1978, també ha impartit classes a la Universitat de Washington i l'Escola Eina de Barcelona entre d'altres. Ha rebut nombrosos premis, d'entre els quals destaquem el Premio Nacional de Restauración el 1980. Ha estat president de l'ADI/FAD (1990-1993). Entre els seus dissenys cal destacar la butaca Tuman (1969), els molls Leina (1987) o la barrera Catenaria (1986), amb la qual va guanyar un premi Delta.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de Disseny Industrial del Disseny Hub Barcelona
# Volta a Llombardia 2006

L'edició del 2006 de la clàssica ciclista Volta a Llombardia es disputà el 14 d'octubre del 2006. Paolo Bettini va endur-se per segona vegada consecutiva la clàssica llombarda pocs dies després de la mort del seu germà en un accident de cotxe. Samuel Sánchez (Euskaltel-Euskadi) i Fabian Wegmann (Gerolsteiner) el van acompanyar al podi.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Paolo Bettini | Quick Step-Innergetic | 6h 08'06" |
| 2 | Samuel Sánchez | Euskaltel-Euskadi | + 8" |
| 3 | Fabian Wegmann | Gerolsteiner | m. t. |
| 4 | Cristian Moreni | Cofidis | + 14" |
| 5 | Davide Rebellin | Gerolsteiner | + 46" |
| 6 | Matteo Carrara | Lampre-Fondital | m. t. |
| 7 | Fränk Schleck | Team CSC | m. t. |
| 8 | Michael Boogerd | Rabobank | + 48" |
| 9 | Danilo Di Luca | Liquigas | + 2'32" |
| 10 | Andrea Pagoto | Ceramica Panaria-Navigare | + 3'53" |

## Referències

* ↑ El gener de 2016, a Michael Boogerd se li van anul·lar els resultats obtinguts del 2005 al 2007

## Enllaços externs

* Lloc web de la cursa
# Medalla Jakob Fugger

La medalla Jakob Fugger és una distinció alemanya que l'Associació dels editorials de diaris de Baviera va crear el 1963. Està atorgada a Múnic tots el cinq a set anys, sense data fixa a persones que «han contribuït de manera excepcional a la llibertat, independència i integritat de la premsa periòdica». Porta el nom d'en Jakob Fugger (1459-1629) i com que els organitzadors veuen en els seus Lletres de comerç (Handelsbriefe) que enviava als seus correspondents tot arreu al món un precursor de la premsa informativa llibre.
Normalment, la medalla està atorgada a persones. El 2012, per a la primera vegada, va ser atorgada a l'èquip complet del setmanari Die Zeit. El premi consisteix en una medalla d'or i un diploma, sense dotació financera.

## Premiats

* 1965: Focko Lüpsen
* 1967: Hans Dürrmeier
* 1969: Hans Albert Kluthe
* 1973: Edmund Banaschewski
* 1976: Axel Springer
* 1979: Karl Steinbuch
* 1982: Golo Mann
* 1989: Aenne Burda
* 1995: Karl Theodor Vogel
* 2000: Reinhard Mohn
* 2007: Hubert Burda
* 2012: Die Zeit

## Referències

* ↑ Verband der Zeitschriftenverlage in Bayern e.V., Jakob Fugger-Medaille des VZB Arxivat 2014-01-02 a Wayback Machine.
* ↑ «Jakob-Fugger-Medaille für hervorragende Verdienste um das Zeitschriftenwesen» (alemany) (en català: La medalla Jakob Fugger per mèrits excel·lents a la premsa periòdica)
# Dakka

* Aquest article tracta sobre la ciutat Núbia. Vegeu-ne altres significats a «Dhaka (desambiguació)».
Dakka o Pselkis fou una ciutat de Núbia, situada uns 15 kilòmetres al sud de la primera cascada del Nil, que el 24 aC fou conquerida pel romà Publi Petroni en resposta a un atac nubià a la regió d'Elefantina i Siene. En el tractat de pau, signat vers el 21 aC, fou retornada a la reina de Napata.

## Referències

* ↑ László Török. Between Two Worlds: The Frontier Region Between Ancient Nubia and Egypt 3700 BC - 500 AD. Boston: Brill, 2009, p. 441-442.
# Bisbat de Neyyattinkara

El bisbat de Neyyattinkara (llatí: Dioecesis Neyyattinkaraënsis) és una seu de l'Església catòlica a l'Índia, sufragània de l'arquebisbat de Trivandrum. Al 2016 tenia 153.760 batejats d'un total de 1.494.850 habitants. Actualment està regida pel bisbe Vincent Samuel.

## Territori

La diòcesi comprèn els taluks de Nedumangad i Neyyatinkara (a excepció de la franja costanera, al districte de Thiruvananthapuram, a l'estat de Kerala.
La seu arxiepiscopal és la ciutat de Neyyattinkara, on es troba la catedral de la Immaculada Concepció.
El territori s'estén sobre 1.497km² i està dividit en 76 parròquies.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 14 de juny de 1996 mitjançant la butlla del papa Joan Pau II, prenent el territori de la diòcesi de Trivandrum ((avui arxidiòcesi). Originàriament era sufragània de l'arxidiòcesi de Verapoly.
El 3 de juny de 2004 passà a formar part de la província eclesiàstica de l'arxidiòcesi de Trivandrum.

## Cronologia episcopal

* Vincent Samuel, des del 14 de juny de 1996

## Estadístiques

A finals del 2016, la diòcesi tenia 153.760 batejats sobre una població de 1.494.850 persones, equivalent al 10,3% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1999 | 128.309 | 1.332.396 | 9,6 | 65 | 51 | 14 | 1.973 | | 23 | 190 | 59 |
| 2000 | 128.508 | 1.332.396 | 9,6 | 67 | 49 | 18 | 1.918 | | 27 | 202 | 59 |
| 2001 | 129.135 | 1.334.676 | 9,7 | 74 | 56 | 18 | 1.745 | | 27 | 216 | 59 |
| 2002 | 129.263 | 1.332.396 | 9,7 | 78 | 58 | 20 | 1.657 | | 29 | 220 | 59 |
| 2003 | 128.508 | 1.334.649 | 9,6 | 85 | 63 | 22 | 1.511 | | 30 | 223 | 62 |
| 2004 | 128.730 | 1.334.865 | 9,6 | 86 | 63 | 23 | 1.496 | | 31 | 232 | 63 |
| 2013 | 137.050 | 1.560.000 | 8,8 | 105 | 59 | 46 | 1.305 | | 77 | 306 | 72 |
| 2016 | 153.760 | 1.494.850 | 10,3 | 130 | 72 | 58 | 1.182 | | 93 | 304 | 76 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2017 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Neyyattinkara (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi Arxivat 2004-05-28 a Wayback Machine. (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Esquema de la diòcesi a la página de la Conferència dels Bisbes Indis (anglès)
* Mapa de la diòcesi Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Ad aptius provehendum (llatí)
# 1158

El 1158 (MCLVIII) fou un any comú començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Introducció de la lliura esterlina a Gran Bretanya
* Fundació de l'ordre de Calatrava per a la defensa del cristianisme

## Naixements

* Ermengol VIII, comte d'Urgell
# Luis Usobiaga

Luis Usobiaga (Ondarroa, 1897 - 1950), va ser un músic biscaí. A 1915 es va convertir en el Primer Prefecte de Música del Seminari de Biscaia.

## Obra

* Dos via crucis.
* Missa In Dominicis Ad Aspersionem
* Himne a 3 v / Re m. Ti, T, Baix (Crux fidelis inter omnes...) Primer terç s. XX. Complet
* Crux Fidelis. / A 3 veus mixtes. / Incipit musical. Original manuscrit
* Lamentació per a 1v i Ac / Si m. [Ti]; Ac (D'aquest trist captiveri les ànimes lliureu...) Primer terç s. XX. Complet
* Dos Via Crucis a tres i quatre veus mixtes. "A muerte sentencia mi dulce Señor Gustoso…". Darrere Crux fidelis del mateix autor. Texte en basc i castellà.

## Referències

* ↑ «Auñamendi Eusko Ikaskuntza», 2019.
* ↑ «Inventari dels fons musicals de Catalunya, Volum: Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot», 2019.
* 1 2 «Inventari dels fons musicals de Catalunya, Volum: Fons Arxiu Diocesà de Girona. Arxiu Capitular de la Catedral de Girona».
* ↑ EL ARCHIVO MUSICAL DE LA PARROQUIA DE LA ASUNCIÓN DE SANTA MARÍA DE COCENTAINA
# Luis del Río y Ramos

Luis del Río i Ramos (* Sevilla, 8 de novembre de 1824 - † ?) fou un polític espanyol, que va ser ministre de Gracia i Justícia durant la I República.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat de Sevilla i va obrir un bufet d'advocats. Fou membre de la Milícia Nacional el 1840-1843 i el 1854-1856. Adoptà les idees republicanes pels ensenyaments de Nicolás María Rivero. Fundà el Diario de Sevilla i va donar suport la vicalvarada, motiu pel qual durant el bienni progressista fou nomenat rector de la Universitat de Sevilla.
Fou elegit diputat pel districtes d'Estepa i Sevilla a les eleccions generals espanyoles de 1869 i 1873. De 1893 a 1895 passaria al Senat d'Espanya en representació de la Societat Econòmica de Sevilla.
Va ser ministre de Gracia i Justícia entre el 8 de setembre de 1873 i el 3 de gener de 1874, en un govern presidit per Emilio Castelar.

## Referències

* ↑ Diego Caro Cancela (dir). Diccionario biográfico de parlamentarios de Andalucía, 1810-1869: H-Z. Centro de Estudios Andaluces, 2010, p. 394.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
# Aiguatinta

L'aiguatinta és una modalitat de gravat al buit, la tinta es diposita a les parts atacades pel mordent. La matriu és de metall, això significa que és un gravat calcogràfic. Com calcografia, es treballa de manera indirecta, per acció corrosiva d'un àcid, anomenat mordent. L'aiguatinta persegueix aconseguir superfícies enfosquides en l'estampa.

## El procés

El procés és similar al de l'aiguafort, però produeix una estampa amb un aspecte totalment diferent. Els gravats a l'aiguatinta sorgeixen en el segle xviii, per l'obstinació dels artistes de recrear l'efecte de les aiguades en els gravats. Per això s'esmenta com a tècnica pictòrica.
Per a crear un gravat a l'aiguatinta, s'escampa resina en certes zones de la planxa i s'escalfa. La resina hi quedi adherida, creant zones tonals en lloc de línies. Això es pot fer de manera uniforme o regulant la distribució de la pols. En el primer cas s'utilitza una caixa de resinar, manera tradicional, o s'aplica pintura amb aerosol. En el segon cas apliquem la resina manualment, això ens permet assolir més control en les diferències tonals. A continuació, se submergeix la planxa en un àcid suau que dissol la superfície en les zones que no estan cobertes per la resina.
En l'aiguatinta el gravador treballa enfosquint superfícies, operació inversa que en la mezzotinta. Si l'artista vol que algunes zones quedin més fosques que unes altres, exposarà aquestes a una acció més perllongada de l'àcid que acabarà picant-les i així retindran millor la tinta. El mètode de l'aiguatinta resulta difícil de controlar i acostuma a ser utilitzat en combinació amb altres tècniques del gravat calcogràfic com l'aiguafort o la punta seca.

## Vegeu també

* Salt amb la garrotxa, aiguatinta de Pablo Picasso

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 2 novembre 2014].
# 2MASS J07491255+5552336

2MASS J07491255+5552336 és un quàsar situat a la constel·lació del Linx.

## Enllaços externs

* Simbad 2MASS J07491255+5552336

## Referències

* 1 2 3 Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: 2MASS All-Sky Catalog of Point Sources (Cutri+ 2003). Autor: Schuyler D. Van Dyk. Pàgina: -1. Llengua del terme, de l'obra o del nom: rus. Data de publicació: juny 2003.
* ↑ «Galaxies around the giant double radio source DA 240. Redshifts and the discovery of an unusual association» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2004, pàg. 487–498. DOI: 10.1051/0004-6361:20034363.
* 1 2 Marcelo Assafin «The large quasar reference frame (LQRF). An optical representation of the ICRS» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 16-07-2009, pàg. 385–404. DOI: 10.1051/0004-6361/200912041.
Coordenades: 07$^h$ 49$^m$ 12,62$^s$; +55° 52′ 33,6″
# Manuel Álvarez Zalba

Manuel Álvarez Zalba (El Pardo, 5 de desembre de 1919 - Madrid, 11 de juny de 2001) fou un militar espanyol, Capità general de la V Regió Militar.
Ingressà a l'exèrcit el 17 de juliol de 1936 i va lluitar a la guerra civil espanyola amb els insurrectes amb el grau d'alferes. Ascendit a tinent en 1942, va estar destinat a la Casa Militar del Cap d'Estat. Durant els anys 1960 va estar vincular a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo i en 1975 era cap de la Secretaria Militar i Tècnica del Ministeri de l'Exèrcit d'Espanya. En 1977 fou destituït a causa d'una carta que va escriure al diari El Alcázar on atacava al president Adolfo Suárez per haver legalitzat el Partit Comunista d'Espanya.
Malgrat això, en 1978 fou nomenat cap del Comandament Superior de Suport Logístic de l'Exèrcit. El desembre de 1983 va ascendir a tinent general i nomenat capità general de la V Regió Militar. L'octubre de 1984, quan li faltaven pocs dies per passar a la situació B, va fer unes declaracions afirmant que la reforma que estava fent el nou govern de Felipe González de les Forces Armades Espanyoles les deixava sense possibilitat de defensar Ceuta i Melilla d'un suposat atac del Marroc, i que Espanya no ha tingut el progrés que hauria de tenir per haver-se bolcat a Catalunya i País Basc. Al País Basc concretament, si li llevessin les indústries que s'han muntat a costa de la resta d'Espanya, només li quedaria el verd per pasturar. Això va provocar que el ministre de defensa Narcís Serra i Serra el destituís de manera fulminant.

## Referències

* ↑ Manuel Álvarez Zalba a mcnbiografias.com
* ↑ El nuevo capitán general de Zaragoza afirma que el Ejército no es una forma de poder, El País, 8 de desembre de 1983
* ↑ Real Decreto 2875/1983, de 16 de noviembre, por el que se nombra Capitán General de la Quinta Región Militar al Teniente General del Ejército de Tierra don Manuel Alvarez Zalba
* ↑ Serra decide proponer al Gobierno el cese del capitán general de Zaragoza por sus declaraciones sobre Ceuta y Melilla, El País, 31 d'octubre de 1984
* ↑ Discrepancias entre los partidos por la decisión del gobierno, ABC, 1 de novembre de 1984
* ↑ El Gobierno destituye al capitán general de Zaragoza, a pesar de que matizó sus declaraciones sobre Ceuta y Melilla, El País, 1 de novembre de 1984
# Marc Cocceu Nerva (cònsol 36 aC)

Marc Cocceu Nerva (en llatí Marcus Cocceius Nerva) va ser un magistrat romà que va viure al segle i aC.
És probablement la persona que va aconseguir la reconciliació entre Marc Antoni i Octavi l'any 40 aC, tot i que Appià parla d'un Luci Cocceu. Va ser cònsol juntament amb Luci Gel·li Publícola l'any 36 aC.
De vegades se l'ha considerat l'avi de l'emperador Nerva, però això no és possible, ja que l'avi de Nerva va morir l'any 33 i en aquest any hauria tingut almenys 110 anys. L'avi era probablement un fill del mateix nom, Marc Cocceu Nerva, que va ser cònsol l'any 22.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1177?rgn=full+text;view=image;q1=NervaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1167. ]
# Marc Considi Nonià

Marc Considi Nonià (en llatí Marcus Considius Nonianus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Consídia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser pretor l'any 52 aC i governador de la Gàl·lia Narbonense el 49 aC, segurament com a successor en el càrrec, de Juli Cèsar. Va ajudar a Pompeu en els seus preparatius a Càpua l'any 49 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 827.
# Akdalaïta

L'akdalaïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la nolanita. S'anomena així per la seva localitat tipus, Agdala (en kazak), al Kazakhstan.

## Característiques

L'akdalaïta és un òxid d'alumini de fórmula química Al₅O₇(OH). Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7 a 7,5.

## Formació i jaciments

Es troba en vetes en roques tipus amesita-fluorita-moscovita en skarns tipus fluorita-magnesita-diòpsid-vesuvianita.

## Referències

* 1 2 «Akdalaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Cook, Daniel S.; Lees, Martin R.; Fisher, Janet M.; Thompsett, David; Walton, Richard I. «Ga2.52V2·48O7·33(OH)0.67, a synthetic member of the nolanite/akdalaite-type family of oxyhydroxides containing trivalent vanadium». Journal of Solid State Chemistry, 288, 01-08-2020, pàg. 121396. DOI: https://doi.org/10.1016/j.jssc.2020.121396 [Consulta: 25 setembre 2024].
# Akdia

Akdia fou un petit principat de l'Índia a la part nord de la península de Kathiawar, agència de Kathiawar, presidència de Bombai. Està format únicament per un poble i quatre tribus que paguen tribut. L'estat és tributari de Junagarh. La població era inferior als 1000 habitants. La nissaga governant era del clan chavada dels rajputs.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.