OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aratinga

Aratinga és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids que habita zones forestals més o menys tancades de l'àrea Neotropical. El seu nom vulgar, Aratinga, també s'ha utilitzat per designar espècies properes que no pertanyen a aquest gènere, com ara l'Aratinga nandai (Nandayus nenday).
La major part tenen un color predominantment verd, encara que alguns són grocs o taronja. Són ocells socials que a la natura es veuen en grups.
Pertanyen al grup que s'ha denominat "lloros de cua llarga" i moltes de les seves espècies són utilitzades en avicultura. De vegades han fugit del captiveri, i s'han establert de manera més o menys estable, molt lluny de llur àrea natural de distribució, com ara als Països Catalans, on hi ha petites poblacions reproductores d'aratinga mitrada, d'aratinga de cap blau i d'aratinga de màscara roja.

## Llista d'espècies

Tradicionalment es considerava dins aquest gènere fins a 20 espècies. Moltes d'elles són ubicades avui a altres gèneres com ara Eupsittula, Guaruba, Leptosittaca, Ognorhynchus i Psittacara. Actualment s'hi inclouen 6 espècies:
* aratinga de cap turquesa (Aratinga weddellii).
* aratinga nyandai (Aratinga nenday).
* aratinga sol (Aratinga solstitialis).
* aratinga sulfúria (Aratinga maculata).
* aratinga jandaia (Aratinga jandaya).
* aratinga frontdaurada (Aratinga auricapillus).
Jean-Baptiste Labat descriu una població de petits lloros que vivien a l'Illa de Guadalupe, proposant-la, amb poques proves, com una espècie independent, l'Aratinga de Guadalupe (Aratinga labati). No hi ha restes biològics d'aquesta espècie i la situació es considera hipotètica.

## Referències

* ↑ Aratinga mitrada. Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya. Rev. 19-02-2013
* 1 2 3 Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears. Joan Estrada et al., Lynx ISBN 978-84-96553-54-5
* ↑ Aratinga de cap blau. Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya. Rev. 04-07-2010
* ↑ Aratinga de màscara roja. Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya. Rev. 19-02-2013
* ↑ Fuller, Errol. 1987. Extinct Birds. Pàgina 131. Penguin Books (England).ISBN 0670817872
# Partit Comunista d'Albània (1991)

El Partit Comunista d'Albània (en albanès: Partia Komuniste i Shqipërisë, PKSH) és un partit comunista, antirevisionista i marxista-leninista d'Albània. Defensa la figura de Enver Hoxha i el seu pensament. Nexhmije Hoxha, vídua de Enver Hoxha, és membre del PKSH.

## Història

El partit va ser fundat en 1991 a partir d'una escissió del Partit del Treball d'Albània, abans que fos convertit en el Partit Socialista d'Albània. En 1998, el PKSH es va convertir en el primer partit comunista després de 1991 a registrar-se legalment davant la Comissió Electoral albanesa. El seu líder era Hysni Milloshi. En 2002, una facció del PKSH s'escindeix i es fusiona amb en el refundat Partit del Treball d'Albània. En les eleccions parlamentàries de 2005, el partit va rebre 8.901 vots, el 0,7% de la representació proporcional. En un congrés d'unificació l'any 2006, el Partit Comunista d'Albània, un refundat Partit del Treball d'Albània i petits partits comunistes es van fusionar en el Partit Comunista d'Albània. Van participar 300 membres d'aquests partits en la conferència i Hysni Milloshi després es va convertir en el secretari general del partit unificat, sent-ho fins a la seva mort en 2012. El PKSH publica la revista Zëri i së Vërtetës (La veu de la veritat). L'organització juvenil del partit és la Joventut Comunista d'Albània. El PKSH participa anualment en la Trobada Internacional de Partits Comunistes i Obrers.

## Referències

* ↑ Europa World Year. Taylor & Francis, 2004, p. 455. ISBN 978-1-85743-254-1 [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «Leftist Parties of Albania». Broad Left. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2017. [Consulta: 6 maig 2016].
* ↑ Lansford, Tom. Political Handbook of the World 2012. SAGE, 2012, p. 22. ISBN 978-1-60871-995-2 [Consulta: 10 novembre 2017].

## Vegeu també

* Història d'Albània
* República Popular d'Albània
# Carlos Lalastra de la Fuente

Carlos Lalastra de la Fuente (Vitòria, Àlaba, 1954) és un dissenyador industrial. Va cursar estudis de disseny industrial a la Scuola Politecnica de Milà i posteriorment va realitzar un Màster en aquesta disciplina i un altre de gestió de la innovació al DZ Centre de Disseny de Bilbao. El 1980 crea juntament amb Paz Saiz l'estudi de disseny i el taller d'artesania Kirik on va realitzar peces d'ebenisteria a partir de la recuperació de tècniques artesanals. El 1983 forma equip amb Iosu Rada i funden l'empresa DDT (Diseño, desarrollo y tacticas) que es dissol a mitjan dècada dels noranta. Paral·lelament realitza tasques de divulgació i recerca del disseny col·laborant en exposicions com "Diseño, una herramienta necesaria" (1984,) "Entrediseños" (1996) o participant en projectes com "Casa Barcelona" (1992). Va ser membre fundador d'EIDE (Asociación de Diseñadores Industriales de Euskadi) i ha estat membre de diferents jurats en certàmens de disseny d'ambit nacional. Ha estat professor convidat al Master de Disseny d'Interiors de la Universitat de Salamanca. Els seus productes han estat seleccionats en diverses ocasions pels premis Delta de l'ADI/FAD de Barcelona. Entre els seus dissenys cal esmentar la màquina expenedora T6 d'Azkoyen, la bàscula electrònica Biorithm o el llum de peu Tea (1991).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].
# Ján Ďurica

Ján Ďurica (Dunajská Streda, Txecoslovàquia, 10 de desembre de 1981), és un futbolista eslovac, exerceix com a defensa o lateral esquerre i actualment juga al FC Lokomotiv Moscou de la Lliga Premier de Rússia.

## Carrera

Ďurica es va unir al FC Saturn Moscow Oblast després d'una campanya amb gran èxit en la Lliga de Campions de la UEFA amb el FC Artmedia Bratislava. El 31 de gener de 2009, Ďurica va signar un contracte de tres anys amb el Lokomotiv Moscou, que havia pagat 3,5 milions d'euros per sobrepassar-se al Celtic FC i el Panathinaikos FC en la subhasta per al nacional eslovac. El 13 de gener de 2010, es va confirmar que s'uniria al Hannover 96 com a cedit fins al final de la temporada.

### Clubs

| Club | País | Anys |
| FK DAC 1904 | Eslovàquia | 2001 - 2003 |
| MFK Petr?alka | Eslovàquia | 2003 - 2005 |
| FC Saturn | Rússia | 2006 - 2008 |
| FC Lokomotiv Moscou | Rússia | 2009 - 2010 |
| Hannover 96 | Alemanya | 2010 |
| FC Lokomotiv Moscou | Rússia | 2010 - |

## Referències

* ↑ «Ján Ďurica je spokojný, všetko dopadlo podľa jeho predstáv» (en eslovac). profutbal, 31-01-2009. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2011. [Consulta: 14 març 2011].
* ↑ «Hannover sign Slovakian defender». ontheminute.com, 13-01-2010. Arxivat de l'original el 10 de juny 2015. [Consulta: 14 març 2011].

## Enllaços externs

* Ján Ďurica a National-Football-Teams.com (anglès)
# Metropolitan District Railway

Metropolitan District Railway (District) va ser una companyia de ferrocarril que es va constituir el 29 de juliol de 1864, un any més tard que Metropolitan Railway (MetR) obrís la primera línia del metro de Londres i del món. Ambdues empreses juntament van crear l'Inner Circle, ara conegut com a Circle Line, i ambdós van començar a crear el que avui coneixem com a metro de Londres.
# Conflicte de la directiva del Parlament Europeu sobre l'ús de material pirotècnic

La Directiva del Parlament Europeu sobre la sortida al mercat d'articles pirotècnics genera un conflicte amb els grups de cultura popular i tradicional amb activitats de foc, ja que limita l'ús de materials pirotècnincs en celebracions del folklore europeu, com els correfocs o les falles.
L'aprovació de la nova Directiva 2007/23/CE del Parlament Europeu, per tal de regular el mercat dels materials pirotècnics de la Comunitat Europea, ha comportat per part del Govern Espanyol la transposició de la Directiva mitjançant l'Ordre PRE/174/2007 amb importants limitacions per a l'ús dels artificis pirotècnics, sense realitzar distinció entre ús privat i ús per elements festius de cultura popular i tradicionals. Aquest fet comporta l'impediment de la participació d'aquests elements en les processons, seguicis festius i qualsevol acte per part de Balls de Diables, Bèsties de foc, Salt de Plens, etc. L'any 2009 la Federació de Dimonis i Diables del País Valencià va tindre un paper important davant d'aquest conflicte, en aconseguir de la Generalitat Valenciana la redacció d'un decret autonòmic que regula de forma específica l'ús dels materials pirotècnics.
Els materials pirotècnics són utilitzats en les diferents manifestacions de cultura popular i tradicional des del segle xiv i formen part indiscutible del patrimoni immaterial de la cultura catalana. Avui és mante viva la tradició a Catalunya amb milers d'actes de foc anuals, per part de centenars de grups de diables, bèsties de foc i colles infantils. La vigència de la Transposició de la Directiva Europea suposaria la desaparició de tots els grups de cultura popular i tradicional amb foc i una tradició amb més de 800 anys d'història.

## Notícies

Avui.cat:
* Berga aplegarà les colles de diables i de bestiari per reivindicar la cultura del foc
* Més de deu mil persones reivindiquen la cultura del foc a Berga
* El tripartit i CiU pacten una esmena per blindar la festa de la Patum
* Front comú per les festes del foc
* Les festes del foc rebutgen les limitacions europees
* El foc i el patrimoni de les festes

## Referències

* ↑ Directiva del Parlament Europeu sobre la sortida al mercat d'articles pirotècnics, Diari Oficial de la Unió Europea. En castellà. [Consulta: 2 d'octubre del 2009]
* ↑ «El arte del trueno» (en espanyol). Levante-emv.es, 31-07-2011. [Consulta: 31 març 2012].
* ↑ «Lluita en defensa de les festes de foc i manifest dels balls de diables amb parlaments» p. I altres pàgines del mateix lloc web. Federació de Diables i Dimonis de Catalunya. Arxivat de l'original el 2009-07-26. [Consulta: 2 octubre 2009].
# Arathi

Els Arathi, un terme que significa "profetes", són un moviment religiós cristià fundat el 1926 a Kenya. Juntament amb l'Església Ortodoxa Africana, Arathi va ser fundada pels Kikuyus arran dels disturbis civils de Kenya durant el 1920. Joseph Ng'ang'a i Musa Thuo es troben entre els profetes més notables de la secta.
Arathi va ser prohibit el 1934, quan els funcionaris colonials van prohibir les reunions d'arathi.
El baptisme ha continuat sent una part central de la tradició Arathi des de la seva fundació, i encara es practica avui dia. Es veu com un símbol de l'inici d'una nova vida, i els seguidors reben un nou nom després del seu baptisme.

## Referències

* ↑ Isaria N. Kimambo and Thomas T. Spear, East African Expressions of Christianity (James Currey, 1999), 238.
* 1 2 3 Francis Kimani Githieya, "The Formation and Development of the Arathi," The Freedom of the Spirit: African Indigenous Churches in Kenya (Oxford University Press US, 1997), 123.
* ↑ Norman Etherington, Missions and Empire (Oxford University Press, 2005), 233.
* ↑ Francis Kimani Githieya, "The Formation and Development of the Arathi," The Freedom of the Spirit: African Indigenous Churches in Kenya (Oxford University Press US, 1997), 124.
# Peronosporals

Els peronosporals (Peronosporales) són un ordre d'oomicets, que pot ser fitopatogen.
Moltes malalties de les plantes de vegades es classifiquen dins aquest ordre, però altres vegades es consideren membres de l'ordre Pythiales. Entre els fitopatògens peronosporals s'inclouen el míldiu de la creïlla (Phytophthora infestans), el míldiu dels eucaliptus (Phytophthora cinnamomi), la mort sobtada del roure i el blue mold.

## Classificació

* Família Peronosporaceae
** gènere Peronospora
** gènere Benua
** gènere Bremia
** gènere Plasmopara
** gènere Paraperonospora
** gènere Pseudoperonospora
** gènere Bremiella
* Família Albuginaceae
** gènere Albugo

## Referències

* ↑ Singh. Text Book Of Botany Diversity Of Microbes And Cryptogams. Rastogi Publications, 2010, p. 264. ISBN 81-7133-889-5.
# Carrer Carreta (Sitges)

El carrer Carreta és un carrer de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer Carreta comunica el carrer Major amb el Passeig de la Ribera. És un carrer gòtic, de voreres estretes i edificis de planta baixa i un pis, que fins no fa gaire configuraven la imatge del conjunt del carrer. Malgrat l'elevació en alçaria, les construccions conserven en general les característiques tipològiques de l'arquitectura popular, amb portes d'arc de pedra adovellat

## Història

El carrer Carreta forma part del primer raval que es desenvolupà a la Sitges medieval a partir de la muralla del nucli primitiu. La muralla comptava així amb dues portes, que comunicaven amb els camins de Barcelona i de Vilanova. La formació del primer eixample de la vila es produí el segle xiv sobre el segon camí esmentat i comprenia els carrers Nou, Tacó, Careta, Major i de l'Aigua. Al segle xvii, una segona muralla recolliria aquest primer raval.
El desenvolupament bast en el turisme que ha experimentat Sitges al llarg del segle xx, ha ocasionat modificacions en el carrer, però sense alterar fonamentalment l'harmonia del conjunt.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Carreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Josep Clausolles i Pontet

Josep Clausolles i Pontet (de vegades erròniament i Ponent) (Perpinyà, 1825 - Barcelona, 22 de gener de 1907) fou un ortopedista barceloní, nomenat Fill Adoptiu de Puigcerdà el 8 d'agost de 1894.
Era fill de Pau Clausolles i Arnau nascut a Tolosa de Llenguadoc i mort a Barcelona el 18 de setembre de 1858, ortopedista de professió i de Rosalía Pontet. Ell i els seus germans Eugeni (Perpinyà 1816-Barcelona1885), Emili (Perpinyà 1824) i Camil (Barcelona 1834), varen seguir les passes del pare.
És considerat, juntament amb altres membres de la burgesia barcelonina, un dels primers estiuejants de la Vila de Puigcerdà a la segona meitat del segle xix formant part de la nova corrent cultural i urbanística de la Vila. Destacà per les seves aportacions a l'Hospital de Puigcerdà, dotant-lo d'una farmaciola i equips de cirurgia per amputacions i autòpsies.
Adquirí diverses propietats als afores de la Vila que posteriorment durien el seu nom (Urbanització Clausolles), urbanitzant-les i cedint-ne a l'Ajuntament els vials, el passeig i la plaça Prats, que li valgué el nomenament de Fill Adoptiu de Puigcerdà. També fou nomenat president honorari de la "junta de l'Ensanche" el 1897. Formà part de la comissió que inaugurà la Plaça Barcelona el 1891.

## Bibliografia

* Sebastià Bosom i Isern; Martí Solé i Irla; Manuel Calvo. Carrers i places de Puigcerdà : una passejada per la seva història. Puigcerdà: l'Ajuntament, 1998.

## Referències

* ↑ «esquela de Don Joseph Clausolles y Pontet». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 17, Núm. 2793 Ed. Vespre, 22-01-1907, pàg. 1.
* ↑ «Defuncions. 1907.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 22.-1-1907. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «Defuncions. 1858. Registres. Llibre 4 (núms 1 al 303). Foli 193v (pdf pàg.86)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 18-09-1858. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Michael White (futbolista)

Michael White (Gal·les, 8 de gener de 1987) és un exfutbolista neozelandès d'origen gal·lès que es retirà del futbol el 2012. White jugà com a davanter o centrecampista per equips com ara el YoungHeart Manawatu, el Waitakere United i el Canterbury United del Campionat de Futbol de Nova Zelanda.

## Trajectòria per club

White començà la seva trajectòria futbolística amb l'equip jovenil del Richmond Athletic de Nova Zelanda. Per la temporada 2005-2006 se n'anà al Canterbury United del Campionat de Futbol de Nova Zelanda però on mai jugà cap partit oficialment. El 2006 va ser contractat pel New Zealand Knights, equip de l'A-League australiana originari de Nova Zelanda. No hi jugà la temporada sencera allí i passaria a formar part del Waitakere United del Campionat de Futbol de Nova Zelanda.
El 2007 White se'n retornà al seu país de naixement, Gal·les, per a jugar amb el Rhyl FC de la Premier League Gal·lesa.
Va retornar a Nova Zelanda el 2009, aquest cop per a jugar amb el Miramar Rangers de la Central Premier League. La temporada 2010-2011 se'n tornà al futbol professional per a jugar amb el YoungHeart Manawatu. El 2011 va ser transferit al Team Wellington on jugaria 5 partits marcant-hi 1 gol fins que fou transferit de nou al Canterbury United, equip amb què jugà fins al final de la temporada 2011-12. A l'acabar la temporada 2011-12, White es retirà del futbol.

## Trajectòria internacional

Ha jugat amb les seleccions neozelandeses futbolístiques sub-17, sub-20 i amb la selecció internacional oficial.

## Referències

* ↑ (anglès) «Michael White – Player profile». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 30/03/2012.]
* ↑ (anglès) «Player Profile – Michael White». TW.org.nz. [Consulta: 30/03/2012.]
* ↑ (anglès) «Australian Player Database – WE». OzFootball.net. [Consulta: 30/03/2012.]
* 1 2 (anglès) Richardson, Daniel: «White has a point to prove». Manawatu Standard. [Publicació: 09/10/2010.] [Consulta: 30/03/2012.]
* ↑ (anglès) «Michael White – Performance data – 11/12». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 30/03/2012.]
* ↑ (anglès) «Michael White – Player changes, player transfers». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 30/03/2012.]

## Vegeu també

* El futbol a Gal·les
* El futbol a Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Informació i estadístiques de Michael White a transfermarkt.co.uk
* (anglès) Informació i estadístiques de Michael White a la Premier League Gal·lesa Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
# Salvador Barberà Sandez

Salvador Barberà Sandez (castellà: Salvador Barberà Sández) (Barcelona, 1946) és un economista català, considerat una autoritat a escala internacional en la teoria de l'elecció social i les aplicacions de la teoria de jocs.

## Biografia

Fill d'un petit empresari, estudià al Liceu francès de Barcelona. Estudià ciències econòmiques a la Universitat de Barcelona, on va coincidir amb Andreu Mas-Colell, Alfred Pastor Bodmer i Xavier Calsamiglia i Blancafort i col·laborà en l'organització del SDEUB, raó per la qual hagué de continuar els estudis a la Universitat de Bilbao, on es llicencià el 1968. Després de fer el servei militar a Ceuta marxà als Estats Units, on el 1975 es doctorà en economia a la Universitat Northwestern. Després tornà a, on va treballar com a professor agregat a la Universitat Autònoma de Madrid i a la Universitat del País Basc, fins que el 1988 va obtenir la càtedra d'anàlisi econòmica a la Universitat Autònoma de Barcelona. El mateix any fou escollit fellow de l'Econometric Society.
En 2000 va fundar i presidir l'Associació Espanyola d'Economia. Ha publicat nombrosos articles sobre la teoria de l'elecció social, amb aportacions en el disseny de mecanismes d'elecció no manipulables. De 1984 a 1988 fou membre del Consell d'Universitats pel Congrés dels Diputats. De 1999 a 2004 fou director de la Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats (ICREA), i de 2004 a 2006 fou secretari general de Política Científica i Tecnològica en el primer govern de José Luis Rodríguez Zapatero. El 1996 fou guardonat amb el Premi Rei Joan Carles I d'Economia, en 2008 amb el Premi Rei Jaume I d'Economia per la Generalitat Valenciana i en 2010 amb el Premi Nacional d'Investigació Pascual Madoz.

## Referències

* ↑ Salvador Barberá recibe el premio Rey Juan Carlos de economía, El País, 5 de desembre de 1996
* ↑ Discursos de l'acte de concessió del doctorat honoris causa a l'UAB
* ↑ Salvador Barberà, Premio Nacional de Investigación al web de l'UAB
# Collada Gran (Astell)

La Collada Gran, és un coll a 2.199,7 m. alt. del terme municipal de la Torre de Cabdella, en el seu terme primigeni, del Pallars Jussà.
Està situada a la part oest del terme, al nord-nord-oest d'Astell, en el contrafort sud-oriental del Tossal de la Costa.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antoni Garcias Garau

Antoni Garcias Garau (segle xx, Llucmajor, Mallorca) fou un militar i polític mallorquí de la Falange Española i batle de Llucmajor entre l'octubre del 1936 i el març de 1937, durant la Guerra Civil.
Antoni Garcias, nascut a Llucmajor a principis del segle xx, fou un dels primers militants de la secció local de la Falange Española a Llucmajor. El 14 d'abril de 1936 fou detingut a Llucmajor, juntament amb altres falangistes, a causa dels enfrontaments amb simpatitzants i afiliats del Front Popular.
El 22 d'agost, essent alferes d'artilleria, fou ferit lleument quan anà a enfrontar-se amb les tropes republicanes que havien desembarcat a Manacor. El 29 d'octubre de 1936, el governador civil Mateu Torres nomenà batle de Llucmajor a Antoni Garcias, però dimití el març de 1937 en reincorporar-se a l'exèrcit i partir cap a la península. El setembre de 1938 havia sigut habilitat a tinent. A principis de 1939 li donaren l'alta mèdica a l'hospital de Palma i destinat a la 82a Divisió, i després a la 60a Divisió. El 1949 havia mort i era comandant d'artilleria.

## Referències

* ↑ Marqués de Zayas. Historia de la Vieja Guardia de Baleares (en castellà), 1955.
* 1 2 «Medalla de Sufrimientos por la Patria». Boletín Oficial del Estado, 82, 20-09-1938, pàg. 1335.
* ↑ Vidal Nicolau, Antoni. La Guerra Civil a Llucmajor. La demolició del projecte de convertir en cel la Terra. Palma: illa, 2019. ISBN 978-84-947890-5-2.
* ↑ «Destinos». Boletìn Oficial del Estado, 19, 19-01-1939, pàg. 348.
* ↑ «Destinos». Boletín Oficial del Estado, 30, 30-01-1939, pàg. 554.
* ↑ «Pensiones». Diario Oficial del Ministerio del Ejército, 100, 04-05-1950, pàg. 356-357.
# Peter Möhlmann

Peter Möhlmann (Apeldoorn, 29 de setembre de 1982) va ser un ciclista neerlandès que fou professional del 2002 al 2009.
El seu pare Gerrit i el seu germà Pleuni també es van dedicar al ciclisme.

## Palmarès

* 2003
** Vencedor d'una etapa al Tour de Loir i Cher
** Vencedor d'una etapa al Ronde van Midden-Brabant
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovènia
** Vencedor de 2 etapes a l'Olympia's Tour
* 2005
** 1r al Ster van Zwolle
* 2006
** 1r al Tour d'Overijssel

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Oli de llavors de cànem

L'oli de llavors de cànem (en anglès, hempseed oil) s'obté pel premsant en fred de les llavors de les varietats de Cannabis sativa sense quantitats significatives de la droga psicoactiva tetrahidrocannabinol (THC).
Dels brots i les fulles de la planta de cànnabis se'n fan, per extracció amb solvents, els productes que en anglès es coneixen com a hash oil i honey oil, que tenen alta proporció de THC i no s'han de confondre amb l'oli de les llavors de cànem.
L'oli de cànem sense refinar és de color fosc a verd clar amb un agradable gust de nous. Té una temperatura on comença a fumejar relativament baixa i per això no és adequat per fregir.
L'oli refinat de cànem és clar i incolor amb poc gust i ha perdut les vitamines i el poder antioxidant. En estat refinat aquest oli es fa servir principalment en productes per a la cura del cos. En aplicacions industrials l'oli de cànem es fa servir en lubricants, pintures, tintes, combustibles i plàstics. L'oli de cànem és molt nutritiu amb una relació força elevada entre omega-6 i omega-3. També s'estudia el seu ús com a biocombustible. Hi ha moltes organitzacions interessades en la seva promoció.

## Referències

* ↑ Holler, Justin M.; Bosy, Thomas Z.; Dunkley, Christopher S. et al. «Delta9-Tetrahydrocannabinol Content of Commercially Available Hemp Products» (pdf) (en anglès). Journal of Analytical Toxicology, 32, 2008, pàg. 428-432 [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Hemp Oil». InnVista, 01-11-2005. Arxivat de l'original el 2012-09-17. [Consulta: 18 novembre 2006].
* ↑ Agua Das. «Hemp Oil Fuels & How to Make Them». HempFarm.com, 16-11-1997. Arxivat de l'original el 2006-10-29. [Consulta: 18 novembre 2006].
* ↑ «Hemp Farm». Arxivat de l'original el 2006-12-06. [Consulta: 18 novembre 2006].