OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lugalannatum

Lugalannatum (en sumeri 𒈗𒀭𒈾𒁺, 'lu-gal-an-na-tum') va ser rei (patesi) de la ciutat estat d'Umma cap a l'any 2130 aC.
Es coneix aquest rei per una tauleta d'argila que ara es troba al Museu del Louvre, on es parla del regnat de Si'um, rei dels Gutis (2123 aC - 2116 aC). La tauleta, publicada l'any 1911, va revelar l'existència d'una dinastia guti al front de Sumer. Escrita en llengua accàdia, la tauleta utilitza caràcters cuneïformes sumeris pel seu valor fonètic. La tauleta diu:
| « | Lugalannatum, patesi d'Umma, (va ser a) Umma durant 35 anys i va abundar en liberalitats, va establir Ê PA, el ric temple d'Umma, i els seus fonaments, va assegurar els ritus a l'interior i va establir regles, a l'època de Ba-siûm, rei de Gutium. | » |
| — Tauleta de Lugalannatum |||
Tal com s'ha interpretat el text, el temple que es llegeix Ê PA sembla que vol dir "Temple del ceptre". També sembla que el text mostra la lleialtat de Lugalannatum, com a governador (patesi) d'Umma, cap al rei Si'um dels Gutis.

## Referències

* ↑ Scheil, Vincent «Une nouvelle dynastie suméro-accadienne. Les rois «Guti»». Comptes-rendus des séances de l année - Académie des inscriptions et belles-lettres, 55, 4, 1911, pàg. 318-322.
* ↑ Beaulieu, Paul-Alain. The pantheon of Uruk during the Neo-babylonian period. Leiden: Brill, 2003, p. 109. ISBN 9789004130241.
# Sant Esteve d'Ordal

Sant Esteve d'Ordal és l'església del poble d'Ordal, al nord del municipi de Subirats (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El seu patró és Esteve màrtir, el mateix que el del poble, fet al qual se li atribueix com a protector de les pedregades i malures per la vinya.
Va ser construïda l'any 1900, ja que l'antiga església de Sant Sebastià d'Ordal antigament anomenada de Sant Esteve, estava en un mal estat, fou així com Mossèn Isidre Solsona plantejà al poble la construcció d'una nova església.
Sant Esteve d'Ordal té la consideració de parroquial des de l'any 1963. Abans, des de 1867, era una tinença parroquial. El temple actual, de tres naus amb la capçalera recta, va ser projectat per l'arquitecte Eugeni Campllonch l'any 1900 i les obres s'iniciaren l'any següent però les obres es van aturar i no es reprengueren fins a l'any 1927. Un any després el temple s'obria al culte. La façana, neogòtica, va ser refeta l'any 1963.
A la Capella de la Mare de Déu de la Fontsanta s'hi veneren les restes dels beats Josep Casas Ros, seminarista i del seu cosí carmelita, Fra Joaquim de Sant Josep.
Els dies 26 de desembre (festivitat de Sant Esteve màrtir) i el primer diumenge d'agost durant l'ofici solemne de festa major (festivitat de la troballa de les reliquies de Sant Esteve) és fa la cantada de goig i llaor cap a Sant Esteve.

## Descripció

És una església situada dins el nucli d'Ordal. Aquest edifici presenta la façana principal amb tres finestres que acaben en un arc apuntat pròpies de l'estil neogòtic, i dos medallons als extrems de la part inferior de la construcció cultual. L'entrada principal de l'església destaca, ja que és força monumental, i està formada per tres arquivoltes acabades en dues columnetes a cada banda que descansen sobre les impostes. L'edifici està coronat per una petita estructura quadrangular on hi resideix un òcul amb el campanar d'un sol ull de bou, i coronat per una creu.

## Referències

* ↑ ROIG MARCÈ, AGUSTí. Josep Casas Ros : "la força del dia a dia" (en llengua catalana). Barcelona: Editorial Claret, 2008. ISBN ISBN 9788498462135..
* ↑ «Sant Esteve d'Ordal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Sant Esteve d'Igüerri

Sant Esteve d'Igüerri és l'església del poble d'Igüerri, de l'antic terme de Llesp, actualment pertanyent al terme del Pont de Suert, sufragània de la parròquia de Santa Maria de les Neus d'Irgo. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local

## Descripció

L'església ha estat molt transformada, amb el pas del temps, de manera que es fa difícil de reconèixer-hi els elements romànics originaris.
D'una sola nau, amb absis semicircular a llevant, que s'uneix amb la nau a través d'un arc presbiterial, actualment en part escapçat. Més modernament es bastiren el campanar i la capella del sud-est. La porta és a migdia, però una refacció recent de l'església ha desfet del tot la porta original.
El mur nord i una part de l'absis són els que conserven més traces romàniques, del segle xii.

## Història

EL 1006, el bisbe Eimeric de Roda es traslladà a Llesp, que fou donat per Sanç Ramires d'Aragó al bisbat de Roda el 1085 i passà al segle xiii al Bisbat de Lleida.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i BOIX I POCIELLO, Jordi. "Sant Esteve d'Igüerri", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7

## Referències

* ↑ «Sant Esteve d'Igüerri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Coberta de vaixell

Una coberta és cada una de les superfícies d'un vaixell que el divideixen horitzontalment i fan la funció de sòl. L'espai entre dues cobertes s'anomena entrepont o entrecoberta.

## Tipus de cobertes

Segons la funció de cada coberta i de la seva situació les cobertes reben noms diferents; des de la quilla cap al pont són:
* Coberta del doble fons
* Coberta de sala de màquines: És la coberta on se situa la sala de màquines.
* Coberta de control de la sala de màquines.
* Coberta principal (Coberta d'intempèrie): És la coberta estanca contínua més forta d'un vaixell. Sovint és també la coberta més alta.
* Coberta superior: És la coberta contínua més alta d'un vaixell. No coincideix necessàriament amb la coberta principal.
* Coberta d'abandonament:Per accedir als bots salvavides durant un xafarranxo d'abandonament.

## Referències

* ↑ TERMCAT, Centre de Terminologia. Diccionari nàutic [en línia]. Barcelona: TERMCAT, Centre de Terminologia [Consulta: 2 gener 2014].

## Vegeu també

* Pont (nàutica)
* Sala de màquines
# Colp d'ull

Colp d'ull va ser un programa cultural de Canal Nou emès entre el 1996 i el 2003. En va ser presentadora Maria Josep Poquet. Amb una estètica dinàmica que va resultar molt moderna en els inicis, l'espai retratava temes relacionats amb l'actualitat teatral, literària, artística o cinematogràfica. El programa va realitzar entrevistes a personatges com José Saramago, Gore Vidal, Manuel Vázquez Montalbán, Wim Wenders o Ignacio Ramonet.

## Referències

* ↑ Bono, Ferran «Canal 9 edita su programa más innovador, "Colp d"ull", en CD-Rom» (en castellà). El País, 25-05-1998 [Consulta: 12 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Fragment d'un programa. Vídeo allotjat a YouTube.
# Colpejador

El colpejador és una placa de material dur encolada sobre la tapa harmònica d'alguns cordòfons de mànec per colpejar-hi amb els dits o el plectre, i evitar que la tapa es faci malbé. En les guitarres elèctriques s'usa per subjectar l'interruptor, potenciòmetre i els botons.
Tradicionalment el colpejador es feia amb una fusta molt prima retallada en forma de cor, i a finals de la dècada de 1940, Fender va començar a fabricar-los de plàstic i en l'actualitat es fan de molts materials: sintètics, alumini, fusta noble, acer inoxidable entre d'altres.
És un lloc habitual per als autògrafs, ja que el colpejador signat es pot desprendre fàcilment i traslladar-lo a una altra guitarra o vendre’l per separat com a record.

## Referències

* ↑ [Museu de la Música]. 1/Catàleg d'instruments. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. Regidoria d'Edicions i Publicacions. ISBN 84-7609-455-8.
* ↑ Guzman Madrigal, Antoni «La guitarra en la tradició musical valenciana». Caramella, 25, 01-02-2018, pàg. 109.
* ↑ Waldy, Norbert. E-Guitar making: from practitioner to practitioner (en anglès). tredition, 2014. ISBN 3849577066.
* ↑ Brosnac, Donald. Guitars Made by the Fender Company (en anglès). Bold Strummer, 1986, p. 8. ISBN 0933224060.
* ↑ Blue Suede News (en anglès), p. 5.
# Sant Martí de Vilavedra

Sant Martí de Vilavedra és una església romànica de Bellver de Cerdanya (Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'any 1997 es va fer l'excavació que va permetre el desenrunament de l'església que estava totalment colgada. Es tracta d'un edifici de pedra calcària, amb una nau rectangular capçada per un absis quadrangular orientat a l'est. Una porta a la part de migdia facilita l'accés a l'interior. Es poden veure tres tipus de parament, segurament corresponents a diferents etapes de construcció i s'observa l'arrencament de l'absis semicircular que no es va arribar a reconstruir. El paviment era de terra trepitjada amb barreja de calç i a sota hi havia vuit tombes infantils. S'han recuperat fragments de pintura mural, amb motius ornamentals en vermell (segle xii). L'excavació de l'absis ens mostra l'existència d'un altre de més antic i petit que seria d'època preromànica (segle X-XI), damunt de la qual s'hi hauria construït l'església romànica (segle xiii).

## Història

El primer document on apareix citat el lloc de Vilavedra és l'Acta de Consagració de Santa Maria de la Seu d'Urgell, datada oficialment l'any 839. Posteriorment també apareix en un escrit de la Marca Hispànica de Pere de Marca en referir-se a l'estada del papa Sergi IV a Ripoll (1009-1012). A l'acta de dotació de Santa Maria de Talló pel comte Ramon Guifré (1042-1068) apareix el topònim de Vilavedra en català per primera vegada. La darrera font que tenim és l'Acta de Consagració de Bellver de l'any 1137 ó 1139, on es reflecteix la datació de Sant Martí de Vilavedra.

## Referències

* 1 2 «Sant Martí de Vilavedra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Magdalena Bonet Fàbregues

Magdalena Bonet Fàbregues (Palma, 1854 - segle XX) fou una política republicana i artista que s'ha relacionat amb el republicanisme, el feminisme i els moviments obrers.
Magdalena havia nascut al si d'una família de republicans federals, son pare era menestral i sa mare filla de teixidors. Les primeres notícies de Magdalena són de 1870. Només amb 16 anys ja feia mítings i publicava escrits a la premsa republicana. Era una gran lectora i dels seus escrits es dedueix que tenia almenys estudis primaris i probablement havia rebut una educació superior a les al·lotes de la seva època. També es pot suposar que a casa havia rebut valors republicans.
Es pot suposar que era ella la noia que fou expulsada del col·legi del carrer Verí el febrer de 1870 perquè, polemitzant amb la mestra, havia defensat a classe les idees racionalistes. Al llarg del mateix any 1870 publica sis articles al periòdic republicà El Iris del Pueblo, titulats «El desestanc religiós», «Impossibilitat de la monarquia a Espanya», «Desperta Espanya i mira el teu futur»...
La seva fama de ser el martell femení del fanatisme religiós s'emfasitzà a la premsa republicana i travessà la mar. Fou lloada com a exemple de dona lliurepensadora i de lluitadora pel matrimoni civil per diferents periòdics republicans peninsulars. Es mogué entre el republicanisme federal i un socialisme utòpic que preveia l'emancipació de la dona.
L'any 1883 Magdalena era la presidenta de la junta organitzadora del Congrés Feminista de Mallorca, lligat a la Unió Obrera Balear, que tenia com a objectiu millorar el futur de la dona mitjançant la instrucció i cridava a abandonar els prejudicis que negaven l'ús de la tribuna pública a les dones.
La iniciativa de les feministes mallorquines havia aixecat una onada de solidaritat arreu de l'Estat i diverses associacions de dones i homes lliurepensadors prometien l'assistència al Congrés i enviaven col·laboracions periodístiques. Això degué alarmar el conservadorisme confessional mallorquí. La campanya de desprestigi contra les organitzadores del Congrés per part d'influents sectors catòlics obligà a suspendre’l. A partir del 1904, morts el seu marit i son pare, perdem absolutament el rastre de Magdalena i dels seus fills. Segurament es traslladaren a viure fora de Mallorca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Magdalena Bonet Fàbregues». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 4 Peñarrubia, Isabel. Entre la ploma i la tribuna. Els orígens del primer feminisme a Mallorca 1869-1890. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006, p. 99-126 (Col. Biblioteca Serra d'Or). ISBN 84-8415-863-2.
* ↑ «El mes de setiembre de este año...» (en castellà) p. 5. La Vanguardia, 26-02-1883. [Consulta: 11 juliol 2021].

## Bibliografia

* Peñarrubia, Isabel (2007). Magdalena Bonet. Palma: Ajuntament de Palma. Col·lecció Dones de Palma, les grans desconegudes.
# Resolució 2200 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2200 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 de febrer de 2015. El Consell va ampliar el mandat del grup d'experts que supervisava les sancions contra el Darfur durant un any més.
Sudan va ser acusat, entre altres coses, de terroritzar la població del Darfur. Samantha Power, representant dels Estats Units, va citar un informe de Human Rights Watch i va dir que el país havia deixat d'investigar una violació massiva a Tabit. Altres ONGs també van argumentar que s'havia obstaculitzat l'accés a l'ajuda humanitària i que el govern i els grups armats atacaven la població.
Hassan Hamid Hassan, representant del Sudan, va respondre que aquestes acusacions eren infundades i van instar a continuar lluitant contra els grups rebels. La UNAMID havia estat en Tabit i havia elaborat un informe. Les ONG foren acusades de manca de parcialitat i d'haver fabricat l'informe. La violència intercomunitària impactava durament a la població i els esforços de la UNAMID per evitar-la eren benvinguts.

## Contingut

La violència entre el govern i els rebels i els grups de població del Darfur ha augmentat en els últims mesos.
El govern sudanès també continuava violant les sancions armant les seves pròpies tropes i grups armats aliats la Darfur sense l'autorització del Comitè de Sancions. A més obstaculitzava el treball del grup d'experts restringint l'accés a les àrees de conflicte, tot i que la cooperació havia millorat.
El grup d'experts també va fer especial esment a les violacions dels drets humans al camp de refugiats de Khor Abeche, prop de Taweisha, al nord del Darfur. Es va denunciar l'ús dels camps de refugiats amb finalitats militars per grups armats. El mandat del panell es va ampliar fins al 12 de març de 2016.
No tots els països s'han adherit a les sancions imposades. Tots els països havien d'excloure del seu territori les persones enumerades a la llista de la Comissió i congelar els seus recursos financers. La Comissió havia d'abordar immediatament a les parts implicades.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC renews mandate of expert panel on Sudan, deplores 'routine' conveyance of arms into Darfur», 12-02-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Hylophorbus tetraphonus

Hylophorbus tetraphonus és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Günther, R. & Price, D. 2004. Hylophorbus tetraphonus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Brega

* Per a altres significats, vegeu «Marsa El Brega».
Brega és un gènere musical popular brasiler, originat al nord del país. És avui àmpliament adoptat en la societat brasilera i s'estén progressivament a les altres regions del país. En portuguès, l'adjectiu «brega» es tradueix com «passat de moda», especialment en el sud i sud-est del Brasil, on s'utilitza aquesta paraula per a tot el que està antiquat, cursi.
El brega és una música abans de tot romàntica i ha conegut un gran èxit a la fi dels anys 1950 fins al començament dels anys 1970 en un context més romàntic, amb les principals celebritats sent Waldick Soriano, Anísio Silva, Reginaldo Rossi, Odair José, Nelson Ned, Agnaldo Timóteo i altres. Des d'alguns anys, va descobrir un nou gir amb l'aparició del «pop-som» (pronunciat «popi-son») o simplement «tecnobrega», més popular entre els joves del nord brasiler.
El brega pop de Belém i voltants representa una variant del rock tradicional, més acrobàtic i esportiu. L'abundant producció és molt sovint repetida per molts grups i DJs, i sovint escoltada en les festes o en la tarda del diumenge a la platja, on DJs i altres «bregueiros» instal·len sistemes de so impressionants, en general alimentats per un generador o simplement per mitjans més trivials, com els cotxes equipats amb potents altaveus.
El brega té també un fort èxit gràcies a una música més rica i cada vegada més romàntica com el «Calypso», que no té res a veure amb el calipso del Carib. Es poden citar celebritats internacionals com la Banda Calypso, originària de Belém en l'estat de Pará, qui va tenir un gran èxit als Estats Units d'Amèrica. Altres grups: «Companhia do Calypso» que té un repertori molt a prop, tanmateix una mica més carnestoltes, o encara la «Banda da Loirinha», («Banda de la Rosseta») que representa un pont entre el brega i el forrò (estil de música similar i del mateix origen que el brega).

## Referències

* 1 2 «Música Brega» (en portuguès). Dicionário Cravo Albin da Música popular Brasileira. Arxivat de l'original el 2021-09-25. [Consulta: 22- 4-2011].
* ↑ Paulo Alexandre Santos. «Musa do tecnobrega, Gaby Amarantos festeja música do Norte» (en portuguès), 17-04-2011. [Consulta: 22 abril 2011].
* ↑ Bruno Dorigatti. «Tecnobrega: o Pará reinventando o negócio da música» (en portuguès), 30-09-2008. Arxivat de l'original el 2022-01-24. [Consulta: 22 abril 2011].
* ↑ «Banda Calypso» (en anglès). amazon.com. [Consulta: 22 abril 2011].

## Enllaços externs

* Música brega: expressão de um "Brasil grande" da era militar (portuguès)
* Portal Brega Pop (portuguès)
Viccionari
# Somnis (pel·lícula)

Somnis (en japonès 夢 o Yume), és una pel·lícula d'Akira Kurosawa, també coneguda com Els somnis d'Akira Kurosawa, produïda al Japó i finançada als Estats Units; es va estrenar l'any 1990. De caràcter dramàtic-fantàstic, es divideix en vuit seccions que corresponen a vuit somnis reals del propi director, Akira Kurosawa. La pel·lícula es va projectar fora de concurs al Festival de Cinema de Cannes, el 1990, i fins avui dia ha rebut bones crítiques.
En ella, Kurosawa, intenta conscienciar la gent sobre els errors que s'estan cometent usant el so i la visió com a mètodes principals de persuasió. Pel que sembla, els vuit somnis se succeeixen en diferents trams de la vida de Kurosawa, a jutjar pel creixement del seu principal protagonista al llarg del film. Els temes principals que aborda són: la infància, l'espiritualitat, l'art, la mort, els desastres universals i els errors de l'home pel que fa al món; tots els segments de la pel·lícula mostren una part literal i una altra metafòrica.

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Dreams». festival-cannes.com. [Consulta: 8 agost 2009].
* ↑ Filmaffinity
# Lugalbanda a la cova de la muntanya

Lugalbanda a la cova de la muntanya és un relat mitològic sumeri.
És una de les quatre històries conegudes que pertanyen a un mateix cicle, on es descriuen els conflictes entre Enmerkar, rei d'Unug (Uruk), i un rei d'Aratta del que no es diu el nom. La història també es coneix amb el nom de Lugalbanda al desert i es complementa amb una altra història coneguda amb el nom de Lugalbanda i l'ocell Anzu. Les dues obres formen les dues parts d'una mateixa història. Les narracions tenen lloc en un passat llunyà, i es creu que els relats es van redactar durant el període de la Tercera dinastia d'Ur al segle xxi aC, tot i que les còpies existents provenen del període en què Larsa havia conquerit Ur (segles XX-XVIII aC). Les tauletes d'argila amb aquestes narracions es van trobar a diversos llocs del sud de l'Iraq, principalment a la ciutat de Nippur, i se sap que formaven part dels textos que s'usaven a les escoles d'escribes sumeris durant el període Babilònic antic (segles XX-XVII aC).

## La narració

El rei sumeri Enmerkar volia conquerir la terra d'Aratta. Va reunir el seu exèrcit i va dirigir-se cap a Aratta, una ciutat a les terres altes de l'est. Entre els combatents hi ha Lugalbanda, cap de l'exèrcit, que va caure greument malalt i els soldats van decidir deixar-lo en una cova, amb algunes provisions, per veure si vivia o moria. Lugalbanda, malalt durant dos dies, va elevar una pregària als déus Xamaix, Inanna i Nanna demanant la curació, i finalment els déus el van curar. Uns dies després va capturar un toro salvatge i dues cabres salvatges abans d'adormir-se. Els déus li van enviar un somni on li deien que sacrifiqués els animals que havia capturat. Els déus An, Enlil, Enki i Ninhursag van assistir al banquet amb les ofrenes del sacrifici. La part final del text està molt fragmentada i no s'entén bé, però sembla indicar que els déus, tot i que tenen un gran poder, tenen també un costat fosc relacionat amb els dimonis.

## Referències

* 1 2 Clayton, Matt. Mitologia sumeria. Freehold (N. J.): Refora pub., 2020, p. 45-46.
* ↑ Konstan, Davit (et al.) (eds.). Epic and History. Malden, MA: Wiley-Blackwell, 2009, p. 18. ISBN 9781405193078.
# Hypsiboas semiguttatus

Hypsiboas semiguttatus és una espècie de granota que viu a l'Argentina, el Brasil i, possiblement també, al Paraguai.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Garcia, P., Silvano, D. & Faivovich, J. 2004. Hypsiboas semiguttatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.