OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coberta inundable

En un vaixell militar, una coberta inundable o dic inundable (well deck en anglès, kuildek en neerlandès), és una coberta a la línia de flotació de la popa d'alguns vaixells amfibis de guerra. En omplir uns tancs laterals amb aigua de llast el vaixell pot abaixar la seva popa. Així la coberta s'inunda i permet a barques, vehicles amfibis i llanxes de desembarcament atracar dins de la nau.
Originalment les paraules anglesos i neerlandesos s'utilitzaven per la coberta sota la coberta principal, que aleshores non era inundable, on –per a vaixells militars– es trobava l'artilleria pesada, l'anomenada coberta de pou. Per extensió també més tard va ser utilitzat per les cobertes baixes i inundables. En l'actualitat en vaixells no militars és una part abaixada de la coberta principal. Les paraules anglesa (well), i neerlandesa (kuil) signifiquen «pou».

## Referències

* ↑ «Search». European Union Terminology. Unió Europea. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «Amphibious Ship Well Deck» (en anglès). NST Center. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «Into the well deck» (en anglès). The Planetary Society. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ van der Speck Obreen, H. A.. Verhandeling over de zamenstelling en het verband der zeilschepen (en neerlandès). Medemblick: Vermande, 1842, p. 200.
* ↑ «Coberta inundable». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Tips en wetenswaardighen». Kennisbank voor pleziervaart en scheepshistorie. Vaartips.nl. [Consulta: 8 gener 2019].
# Colo Colo

«Colo Colo, Colo-Colo o colocolo» té aquests significats:
* Colo Colo (cabdill), cap maputxe del segle xvi
* Colocolo (Dromiciops gliroides), marsupial semiarborícola sud-americà
* Colocolo o gat de la pampa (Leopardus colocolo), petit felí ratllat natiu de Xile
* Colo-Colo de Futebol e Regatas, club de futbol brasiler de la ciutat d'Ilhéus a l'estat de Bahia
* Club Social y Deportivo Colo-Colo, club de futbol xilè de la ciutat de Santiago de Xile
# Comunicació asíncrona

Comunicació asíncrona, en telecomunicacions, és una transmissió de dades en la qual no s'envia cap senyal rellotge de referència, i la informació de sincronisme està implícita en les mateixes dades.

## Asincronisme de capa física

En el model OSI, la capa física correspon als circuits integrats. El sincronisme implícit en les dades s'aconsegueix amb la inserció d'un bit d'inici o start bit al començament de cada byte (veure Fig.1)

## Asincronisme de la capa d'enllaç

En el model OSI, la capa d'enllaç (MAC) correspon als algoritmes del programari de baix nivell com per exemple el mode de transferència asíncrona (ATM) Asynchronous Transfer Mode. En aquest mode els blocs de dades transferits s'anomenen paquets de dades. Aquests paquest són encapsulats amb una seqüència especial de bits que s'anomenen bits de sincronisme.

## Asincronisme de capa d'aplicació

En el model OSI, la capa d'aplicació correspon als algoritmes del programari d'alt nivell. Es pot fer esment dels protocols d'email i visualització de pàgines web, on hi ha un inici i final de l'operació. La comunicació contrària, síncrona, seria una reproducció en temps real o streaming d'àudio/vídeo.

## Vegeu també

* Comunicacions asíncrones : RS-232, RS-485, ATM

## Referències

* ↑ «Asynchronous communication definition by The Linux Information Project (LINFO)» (en anglès). linfo.org. [Consulta: 11 febrer 2017].
* ↑ «Asynchronous Communication» (en anglès). erg.abdn.ac.uk, 10-02-2017. [Consulta: 11 febrer 2017].
* ↑ «Synchronous and Asynchronous Line Communications - Sangoma» (en anglès). Sangoma, 10-02-2017. Arxivat de l'original el 2017-02-11 [Consulta: 11 febrer 2017].
# Sant Francesc d'Araós

Sant Francesc d'Araós és una església preromànica del poble d'Araós, en el terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. Es troba a poc més de 350 metres, en línia recta, a ponent del poble d'Araós, dalt d'un turó damunt del qual hi ha les restes de la Força d'Araós.

## Descripció

Petita església sobre un turó que domina l'entrada a la Vall Ferrera, prop de l'actual poble d'Araós. De planta lleugerament trapezoïdal, presenta unes mesures de 7m de llarg per 4 m d'ample a l'interior, i de 8,3m × 5,5m a l'exterior. A la façana est, s'obre la porta amb arc de ferradura característic, constituït per simples lloses pissarroses sense desbastar, disposades horitzontalment excepte a la part central on són radials. L'amplada entre els dos muntants és inferior al diàmetre de l'arc.
Es conserven els murs antic fins l'altura de l'arc, la resta ha estat restaurat. Pel gruix dels murs, la coberta probablement hauria estat construïda amb fusta a dues aigües. Les parets interiors i la façana apareixen arrebossades. L'aparell és petit i sense desbastar, formant irregulars filades més o menys horitzontals trobades amb morter. A la part inferior es pot observar algun fragment d'"opus spicatum".

## Història

Construïda en el segle vii, apareix documentada el 839 en l'Acta de Consagració de la Seu d'Urgell. En aquest indret existí la Força d'Araós que va ser enrunada pels gascons. L'església tingué culte fins a la guerra civil espanyola, en el curs de la qual fou destruïda.

## Imatges

* Sant Francesc d'Araós des de l'est
* Sant Francesc d'Araós mur sud
* Sant Francesc d'Araós detall del mur sud
* Sant Francesc d'Araós pregària de Sant Francesc, a la nau de l'església

## Referències

* 1 2 3 «Sant Francesc d'Araós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Francesc d'Araós». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Alins de Vallferrera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Sainte-Marie-la-Robert

Sainte-Marie-la-Robert és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 86 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sainte-Marie-la-Robert era de 86 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 17 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 37 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 12 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sainte-Marie-la-Robert el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 12 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 12 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 32 eren actives i 11 eren inactives. De les 32 persones actives 30 estaven ocupades (18 homes i 12 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 11 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Sainte-Marie-la-Robert hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 474 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sainte-Marie-la-Robert a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sainte-Marie-la-Robert a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sant Narcís (desambiguació)

«Sant Narcís» té aquests significats:
* Sant Narcís, sant i patró de la ciutat de Girona.
* Diada de Sant Narcís, diada castellera a Girona.
* Sant Narcís de Jerusalem, bisbe de Jerusalem del s.IV.
* Club Bàsquet Sant Narcís, club de bàsquet de Girona.
* Sant Narcís (Girona), un dels barris de la ciutat de Girona.
# Santa Eugènia de Solls

Santa Eugènia de Solls és un edifici del municipi de Sant Jaume de Frontanyà (Berguedà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església esmentada ja en el segle xvi i situada al nord del terme de Sant Jaume, al serrat dels Bous de Santa Eugènia de Solls, al límit de la Pobla de Lillet, de la qual en l'actualitat tan sols en resten les parets.

## Referències

* ↑ «Santa Eugènia de Solls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ «Església de Santa Eugènia de Solls – Sant Jaume de Frontanyà / Berguedà». Catalunya Medieval. [Consulta: 29 novembre 2015].
# Santa Eugènia de Sallagosa

Santa Eugènia de Sallagosa (Sainte Eugénie de Saillagouse en francès) és l'església parroquial del poble i comuna de Sallagosa, pertanyent a la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situada a l'extrem nord del nucli antic de Sallagosa, a la Plaça de Santa Eugènia, entre la Ruta d'Estavar i el Carrer del Torrent.

## Història

Està documentada per primer cop el 839, a l'Acta de consagració de la catedral d'Urgell, a la diòcesi de la qual pertanyé fins al 1803. L'edifici original preromànic va ser consagrat el 3 de juny del 913 per Nantigís, bisbe d'Urgell. De l'església romànica dels segles XII - XIII, en resta la façana exterior meridional, amb un fris de dents de serra suportat per unes petites mènsules amb cares humanes esculpides, molt primitives.
Al segle xviii, la puixança econòmica i social de Sallagosa es traduí en un seguit de reformes que ampliaren i ennobliren el temple parroquial. A llevant de la nau es bastí en dues etapes l'actual campanar, de base quadrada, amb la data del 1757 escrita a la part inferior. El 1774 se suprimí l'absis semicircular per substituir-lo per una nova façana, i del mateix període és també el cor pentagonal amb volta d'ogives. De nau única, la volta, reforçada amb arcs torals, és apuntada.

## Mobiliari

Com a mobiliari, hi destaca el retaule de l'altar major, de començaments del segle xviii, que podria ser de Pau Sunyer; del mateix segle són el del Sant Crist i el de sant Francesc Xavier. Al Centre d'Art Sacre d'Illa es conserva un frontal d'altar del segle xiii, possiblement procedent d'aquesta església.

## Referències

* ↑ Santa Eugènia de Sallagosa en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «- Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Corts i Blay, Ramon; Galtés i Pujol, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya. Generalitat de Catalunya, 1 gener 1998. ISBN 9788439346135 [Consulta: 22 març 2011].
* Gavín, Josep M. «Cerd 157. Santa Eugènia de Sallagosa». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Antoni Pladevall i Font, director Catalunya romànica. Volum VII. La Cerdanya, el Conflent Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1995 ISBN 8477399514 p. 225-226
* Albert Salsas Consecration de l'eglise Sainte Eugenie de Saillagouse (3 juin, 913), article a la Revue d'histoire et d'archeologie du Roussillon III 217 (1902) p. 225

## Enllaços externs

* Fotografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Fotografies del campanar
# Sant Martí de Vilaverd

Sant Martí de Vilaverd és l'església parroquial de Vilaverd (Conca de Barberà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És de planta de creu llatina. Mesura 25 m de llargada, 5 m d'amplada i 13 m de creuer. La porta de la façana és de mig punt i les dovelles estan emmarcades en una pestanya. Al damunt seu s'obre un ull de bou. A la part dreta s'alça l'espadanya amb dos finestrons per a les campanes, la qual és de grans proporcions. Té una sola nau amb capelles laterals, la capçalera és plana i creuer. Junt a la capçalera hi ha dues habitacions. El cor s'aixeca als peus, sota una arcada. La nau es divideix amb quatre trams, separats per arcs apuntats.

## Història

El conjunt és obra del segle xii, la qual cosa és esmentada a la butlla del Papa Celestí III i els afegits seran fets al segle xiv, a partir de l'any 1619.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Església parroquial de Sant Martí de Vilaverd». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Conte de Nadal (desambiguació)

«Conte de Nadal, Cançó de Nadal o A Christmas Carol» té aquests significats:
# Salmó modificat genèticament

El salmó modificat genèticament és un salmó europeu (Salmo salar) de l'Atlàntic, modificat afegint-li un gen regulador d'una hormona de creixement provinent del salmó del Pacífic (Oncorhynchus tshawytscha) i un promotor biològic d'un peix anomenat Zoarces americanus als 40.000 gens del salmó atlàntic. Aquest gens permeten que el salmó mengi durant tot l'any en lloc de fer-ho només durant la primavera i l'estiu. El propòsit d'aquesta modificació és incrementar la rapidesa de creixement del peix sense afectar ni la qualitat ni la mida final. El salmó trangènic arriba a la mida del mercat en 16 o 18 mesos en comptes dels tres anys que triguen els salmons no transgènics.
El nom comercial del primer d'aquests salmons trangènics és AquAdvantage i es va crear l'any 1996.
La comercialització d'aquests salmons encara està pendent de l'autorització de les autoritats governatives. En cas que un salmó transgènic escapés del seu confinament com a peix de l'aqüicultura podria tenir encreuaments amb les espècies salvatges.

## Referències

* ↑ Blumenthal, Les «Company says FDA is nearing decision on genetically engineered Atlantic salmon». Washington Post, 02-08-2010 [Consulta: agost 2010].
* ↑ NAIK, GAUTAM «Gene-Altered Fish Closer to Approval». Wall Street Journal, 21-09-2010 [Consulta: setembre 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina d'AquAdvantage Arxivat 2019-06-21 a Wayback Machine. (anglès)
# Santa Maria de Montraveta

Santa Maria de Montraveta és una església romànica del municipi de Llobera, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Situació

L'església es troba a la part nord-oest del municipi, al nord de Peracamps i a tocar de la masia Montraveta. Corona un petit pujol que s'aixeca als plans que s'estenen entre les capçaleres de la rasa de Montraveta i el barranc de Comadòria, que aboquen les seves aigües a la riera de Miravé, nom que rep la riera de Sanaüja en aquest tram.
Per anar-hi cal prendre la carretera asfaltada que surt, en direcció oest (Peracamps), del km. 43,4 de la C-451 de Biosca a Solsona a l'indret de l'Hostal Nou (41° 55′ 18″ N, 1° 27′ 38″ E﻿ / ﻿41.92167°N,1.46056°E﻿ / 41.92167; 1.46056). Passa per sota de la masia Soler Desposada i al cap de 800 metres (41° 55′ 18″ N, 1° 27′ 5″ E﻿ / ﻿41.92167°N,1.45139°E﻿ / 41.92167; 1.45139) s'agafa el desviament (indicat) que puja a la masia de Secanella que es destaca a dalt de la carena. Deixant la masia a la dreta, es segueix de front la pista fins a arribar a Montraveta. 2 km en total.

## Descripció

L'edifici romànic –del final del segle xi o l'inici del XII– consta d'una nau de planta rectangular, rematada per un absis semicircular obert a la nau per un arc preabsidal. Posteriorment s'hi afegiren dues capelles laterals a manera de transsepte i un porxo precedint l'accés actual de ponent. L'ornamentació exterior de l'absis és a base d'un fris d'arcuacions llombardes seguit, sense lesenes. Al centre de l'absis hi ha una finestra de mig punt, adovellada, de dues esqueixades. L'absis té una cornisa decorada amb un motiu ornamental esculpit molt barroerament i que representa una flor o card, emblema dels Cardona. La coberta és de dos vessants i el parament és de carreus desbastats posats en filades. A l'interior hi ha un cor postís. El campanar d'espadanya és de dues obertures.

## Notícies històriques

És citada per primera vegada al segle xi (1070) en una donació feta per Arnau de Sanç a Santa Maria de Solsona. L'any 1084 torna a constar en unes confrontacions amb el mateix nom de "Sancta Maria de Mont Betre". L'any 1229 el cavaller Bernat de Freixa donà uns delmes a l'església de la "Beate Maria in locum Muntrevetre". També apareix esmentada al capbreu del segle xiv i XVI (1565-1569). L'any 1855 ja ha perdut la categoria de sufragània i és anomenada pel rector de Llobera com a Nostra Senyora del Remei de Montraveta. Els motius ornamentals que decoren els murs poden ser figuracions de cards, al·lusius a les armes dels Cardona.

## Referències

* ↑ «Santa Maria de Montraveta». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 4 febrer 2014].
* ↑ «Santa Maria de Montraveta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2014].
# Santa Maria de Montmeló

Santa Maria de Montmeló és una església de Montmeló (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici religiós d'una sola nau amb capelles laterals (6) i un absis quadrat que l'encapçala. Pilastres amb capitells compostos sostenen la volta de canó. Els trets bàsics de l'interior responen a l'estil neoclàssic i es troba totalment arrebossat. Als peus de l'església fins ara descrita, i situada transversalment, s'hi troba l'església romànica. A l'esquerra de la façana hi ha un campanar de base quadrada. La façana resta inacabada per la seva part superior i està formada per una porta adovellada d'arc de mig punt, una sèrie d'arcuacions cegues de tipus llombard, de mig punt, i una finestra central atrompetada i també de mig punt. El material utilitzat és la pedra excepte en les arcuacions restaurades.
A l'absis de l'antiga construcció romànica hi ha les pintures romàniques que es descobriren durant la restauració de 1968. Es representen el Pantocràtor, els Mags i l'Anunciació. Són del segle xii. Sobre l'absis hi ha pintures dels segles xiii i xiv que representen uns àngels.

## Història

Hi ha referències d'aquesta església des de l'any 975, i se la vincula al monestir de Sant Pere de les Puel·les. Malgrat que la primitiva església és fonamentalment medieval, del segle X al XVI, l'església ha estat ampliada en èpoques successives i gran part de l'església actual és del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Montmeló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Salvador Casanova i Grané

Salvador Casanova i Grané (Badalona, 22 de gener de 1918 – Granollers, 21 de juny de 1982) fou un polític i activista. Fill de classe treballadora, aprengué l'ofici de confecció de models per foneria i establí taller propi. Llicenciat en Història (1968). De l'activisme cultural en el món sardanista, entrà a col·laborar en el grup CC i, més tard, ingressà en el Front Nacional de Catalunya (FNC). El 1968 va fer part amb els escindits del FNC que van fundar el Partit Socialista d'Alliberament Nacional dels Països Catalans (PSAN). En el marc del PSAN inicià la seva participació en l'impuls de l'Assemblea de Catalunya a Granollers i al Vallès Oriental. A les eleccions del 15 de juny de 1977 encapçalà la Candidatura d'Unitat Popular pel Socialisme (CUPS), però no renuncià a mantenir la continuïtat de l'Assemblea de Catalunya.
Després de la seva mort el 1982 els seus amics i familiars van recollir la documentació que conservava a casa seva i la van donar a l'arxiu de la ciutat, creant-se així l'actual fons Salvador Casanova de l'Arxiu Municipal de Granollers.

## Referències

* ↑ Salvador Casanova i Grané a la secció catalana del MIA. Arxiu Virtual dels Marxistes (amb llicència GFDL)
* ↑ «Fons Salvador Casanova | Ajuntament de Granollers». [Consulta: 23 març 2020].

## Enllaços externs

* Comissió Cívica d'Homenatge a Salvador Casanova Arxivat 2011-12-06 a Wayback Machine.
# Sarvestan

Sarvestān o Sarwistan (en persa سروستان, de sarv = ciprés i estan = terra; entre el segle VII i el X esmentada com a Khawristan o Khavrestān) és una població de l'Iran a la província de Fars a 80 km al sud-est de Xiraz, famosa pel palau sassànida allí existent. La seva població és d'uns 40.000 habitants. Al centre de la població hi ha el Imamzadeh Pol, mausoleu del xeic Yusuf Sarvestani (un moralista notable del segle xiii), datat el 1283, de construcció inspirada en el palau sassànida proper; estava adjunt a un altre mausoleu de l'època mongola, avui en ruïnes, on hi havia la tomba de Muhammad al-Bayzavi (datat del 1310). Avui dia la ciutat és un districte del comtat de Shiraz. El 1950 tenia 4.000 habitants.
Ja existia en temps dels aquemènides abans del 500 aC. Els sassànides hi van construir un palau conegut com a Kakh-e Sasan (Kākh-e Sāsāni o Qasr-e Sāsān), a 12 km al sud-est de la ciutat; els experts dubten de si era un palau o un temple de foc zoroastrià; fou inclòs a la llista del patrimoni nacional el 1956 però algunes restauracions poc professionals han posat el lloc en perill.

## Galeria

* Rodalies
* Revat, prop de Sarvestan
* Palau sassànida
* Palau sassànida
* Palau sassànida
* Mausoleu del xeic Yusuf Sarvestani
# Sarzana

Sarzana és un municipi italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de La Spezia. L'any 2006 tenia 20.956 habitants.
# Saurornithoides mongoliensis

Saurornithoides mongoliensis és una espècie de dinosaure maniraptor troodòntid que va viure al Cretaci superior. Aquest dinosaure, com altres de la seva família, probablement era predominantment carnívor. S'ha estimat la seva longitud en un rang d'entre 2 i 3 metres i el seu pes entre 23 i 54 quilograms. Tenia unes conques oculars grans i una visió estereoscòpica, dotant-lo d'una bona percepció de profunditat. És probable que tingués una bona visió durant el dia i una molt bona visió durant la nit.