OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Díaz Morales

José Díaz Morales (Toledo, 31 de juliol de 1908 - 1976) fou un guionista i un director de cinema espanyol. Va treballar com a periodista a El Heraldo de Madrid. El 1936 va publicar Gulliver en el país de la calderilla, prologat per Miguel de Unamuno. En esclatar la guerra civil espanyola va emigrar a Mèxic.

## Filmografia (selecció)

* Jesús de Nazareth (1942)
* Adulterio (1945)
* Los amores de un torero (1945)
* Señora Tentación (1948)
* El Capitán de Loyola (1949)
* La Revoltosa (1950)
* Estos años violentos (1962)
* La Revoltosa (1963)
* Adorables mujercitas (1974)

## Premis

* 1950: Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor guió per La Revoltosa.

## Referències

* ↑ Bentley p.103
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1950». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 24 abril 2016].

## Bibliografia

* Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer Ltd, 2008.
# Karl Friedrich Naumann

Georg Amadeus Carl Friedrich Naumann (Dresden, 30 de maig del 1797 - Leipzig, 26 de novembre del 1873), també conegut com a Karl Friedrich Naumann, va ser un geòleg i mineralogista alemany. El cràter Naumann de la Lluna s'anomena així en honor seu.
Va publicar Beitrage zur Kenntniss Norwegens (2 vols., 1824); Lelirbuch der Mineralogie (1828); Lehrbuch der reinen und ange wandten Krystallographie (2 vols. and atlas, 1830); Elemente der Mineralogie (1846; ed. 9, 1874; the 10th ed. by F. Zirkel, 1877); i Lehrbuch der Geognosie (2 vols. and atlas, 1849-1854, ed. 2, 1858-1872).

## Referències

* ↑ Andersson, L. E.; Whitaker, E. A. (1982). NASA Catalogue of Lunar Nomenclature. NASA RP-1097
* ↑ https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=116900377 Publicacions de Karl Friedrich Naumann, en alemany
# Garatge de Roda de Ter

El Garatge de Roda de Ter és una obra noucentista de Roda de Ter (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Garatge de planta rectangular (25 x 17 m), amb la façana orientada a tramuntana. És cobert a dues vessants, amb un ampli voladís i una petita protecció a la part superior del capcer de la part de la façana. En aquest indret s'obre un ampli portal de forma rectangular amb els escaires arrodonits, característica que també presenten les finestres que li fan espona i les que s'obren a les altres cares de l'edifici. El voladís presenta uns caps de biga de fusta que descriuen la forma d'uns dracs amb llengües de ferro que ens recorden les gàrgoles vidriades emmarcades amb fusta. L'edifici és construït amb totxo, arrebossat i decorat amb pintures i decoracions. L'estat de conservació és regular. Cal remarcar les encavallades de fusta de l'interior de l'edifici d'una sola nau.

## Història

Es troba a la confluència de la carretera i un carrer, ubicada en un sòl que fou camp de conreu.
Es va construir l'any 1926, el mestre d'obres fou Francesc Freixa i el paleta que l'obrà fou el Sr. Seuma. L'any 1930 la teulada fou enderrocada pel vent i durant les obres de consolidament de la teulada es va aprofitar per ampliar l'edifici. Fou aquell mateix any que s'hi va instal·lar una màquina de gasolina.

## Referències

* 1 2 3 4 «Garatge de Roda de Ter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Shahpur

    Pel principat de Shahpur al Kathiawar, vegeu Principat de Shahpur.
Shahpur (urdú شاه پور) és una ciutat al Pakistan, a la província del Panjab (Pakistan), districte de Sargodha, que fou capital del districte de Shahpur (1849-1914); actualment és capital d'un tahsil. Està situada a la riba esquerra del riu Jhelum i el seu nom antic fou Rampur, agafant l'actual nom del santó sufita Shah Shams Sherazi que s'hi va establir procedent de Delhi amb una colònia de Sayyids. Està situada a 32° 18′ N, 72° 27′ E﻿ / ﻿32.300°N,72.450°E﻿ / 32.300; 72.450. Al cens del 1901 constava amb una població de 9.386 habitants. La municipalitat fou creada el 1867. La població actual s'estima prop dels 70.000 habitants.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Nota

* ↑ http://www.world66.com/asia/southasia/pakistan/shahpur_city Arxivat 2010-02-21 a Wayback Machine.
# Víctor Gutiérrez Santiago

Víctor Gutiérrez Santiago (Madrid, 6 de març de 1991) és un waterpolista espanyol, membre de la selecció espanyola.
Va començar a jugar al waterpolo en el Club de Natació La Latina. A partir dels divuit anys, va ingressar en l'equip Real Canoe de Madrid en la posició de boia. Amb aquest equip va quedar subcampió de la Copa del Rei el 2013.
Té els títols de subcampió d'Europa sub 18, subcampió del món sub 20, subcampió de Copa del Rei i Supercopa d'Espanya el 2013. Ha estat internacional en nombroses ocasions amb la Selecció de waterpolo d'Espanya i va ser seleccionat com a membre de l'equip olímpic espanyol dels Jocs Olímpics de Rio de Janeiro de 2016.
El 2016 va fer pública la seva homosexualitat en una entrevista en la revista Shangay Express, impel·lit per la responsabilitat de donar exemple en un moment en el qual hi havia hagut diverses agressions homòfobes a Madrid.
Va ser el segon esportista olímpic espanyol a revelar la seva homosexualitat, després del patinador Javier Raya.
L'abril de 2021, va acusar públicament el jugador rival Nemanja Ubovic d'haver-li proferit insults homofòbics durant un partit. La Federació Espanyola de Natació, després d'una investigació, va donar la raó a Gutiérrez i va sancionar Ubovic amb quatre partits i 200 euros de multa. Així doncs, Ubovic esdevingué el primer esportista professional sancionat a Espanya per homofòbia.

## Referències

* 1 2 3 Gomar (2016)
* ↑ La Vanguardia (2016)
* ↑ esport3. «Víctor Gutiérrez acusa el serbi Nemanja Ubovic d'haver-li proferit insults homòfobs», 18-04-2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «Quatre partits de sanció a Ubovic per insults homòfobs | betevé». Betevé, 30-04-2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «Ubovic, primer sancionado en España por homofobia» (en castellà). MundoDeportivo, 30-04-2021. [Consulta: 30 abril 2021].

## Notes

* Gomar, Ignacio: «El waterpolista español Víctor Gutiérrez sale del armario», El País, 25 de maig de 2016.
* Víctor Gutiérrez: “Como deportista homosexual, siento la responsabilidad de dar la cara”, La Vanguardia, 26 de maig de 2016.

## Enllaços externs

* Víctor Gutiérrez Santiago - Lloc web oficial
# Rossegons

Els rossegons són uns bescuits dolços pareguts als carquinyolis, típics del País Valencià. Tenen la forma d'una llesca de pasta dura trencada en trossos i amb miques d'ametlla dins. El nom - atès la textura dura del rossegó - prové de l'acció de rossegar.

## Referències

* ↑ «Rosegons: el dolç perfecte». Consum. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «Mercadona incorpora al catàleg el dolç més típic de València: costa 1,30 euros». El Nacional, 06-03-2022. [Consulta: 28 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Recepta Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
* Diccionari Alcover-Moll online.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
Viccionari
# Tōhoku (Aomori)

Tōhoku (東北町, Tōhoku-machi) és una vila del Japó al districte de Kamikita, a la prefectura d'Aomori. El 2003 es va estimar que la població era de 10.313 habitants, amb una densitat de 49,77 persones per km². L'àrea total de la ciutat és de 207,23 km².

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Tōhoku Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine. (japonès)
# Juan Moreno López

Juan Moreno López (Nador, 5 de gener de 1929 - Ceuta, 8 de novembre de 2014) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1950.

## Trajectòria

Nascut al protectorat espanyol del Marroc començà a jugar al Vlla Nador de la seva ciutat natal. Després jugà a la UD Melilla, club amb el qual ascendí a segona divisió. La major part de la seva carrera la passà a l'Atlético Tetuán, on hi jugà quatre temporades, la primera d'elles a primera divisió. La temporada 1955-56 fou fitxat pel RCD Espanyol, amb qui disputà 17 partits a primera. La següent temporada fou jugador de la UD Las Palmas, també a primera, i posteriorment jugà tres temporades al Cadis CF a segona divisió. Es retirà el 1961 al Melilla CF.
Jugava a la posicio d'extrem o interior esquerre.

## Referències

* 1 2 «Fallece Moreno, exjugador de la UD Las Palmas». UD Las Palmas. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 4 5 6 «Perfil a cadistas1910». cadistas1910. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ Juan Pedro Martínez; Xavi Ensenyat. Cor Perico. RCD Espanyol, 2018.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Karl Friedrich Wilhelm Jessen

Karl Friedrich Wilhelm Jessen (15 de setembre de 1821 - 27 de maig de 1889) fou un botànic, algòleg i professor alemany.
L'any 1848, va rebre el seu Ph.D. en Kiel, i més tard va ser docent a Berlín. Des de 1851 a 1877, Jessen va ser professor en el "Col·legi d'Agricultura d'Eldena", a Pomerània.

## Algunes publicacions
### Llibres

* 1848. Prasiolae. Generis algarum monographia. Ed. G.H. Ritter. 26 p.
* 1855. Über die Lebensdauer der Gewächse(De la vida útil de les plantes). Ed. K. Leopoldinisch-Carolinische Akademie der Naturforscher. 248 p.
* 1863. Deutschlands gräser und getreidearten zu leichter erkenntniss nach dem wuchse, den blättern, blüthen und früchten zusammengestellt und für die land- und forstwirthschaft nach vorkommen und nutzen ausführlich beschrieben. Ed. T.O. Weigel. 299 p. detalladament
* 1864. Botanik der gegenwart und vorzeit in culturhistorischer entwickelung: Ein beitrag zur geschichte der abendländischen völker. Ed. F.A. Brockhaus. 495 p. Va reeditar Sändig, l'any 1978
* georg a. Pritzel, karl friedrich wilhelm Jessen. 1871. Thesaurus literaturae botanicae omnium gentium inde a rerum botanicarum initiis ad nostra usque tempora: Quindecim millia operum recensens. Ed. en 1924 F.A. Brockhaus. 576 p.
* 1879. Deutsche Excursions-Flora: die Pflanzen des deutschen Reichs und Deutsch-Oesterreichs nördlich der Alpen mit Einschluss der Nutzpflanzen und Zierhölzer tabellarisch un geographisch bearbeitet. Ed. P. Cohen. 743 p.
* 1882. Die deutschen Volksnamen der Pflanzen (Els noms de les plantes al poble alemany). V. 2. 241 p. Va reeditar P. Schippers, en 1967.
* 1885. Der lebenden Wesen Ursprung und Fortdauer: nach Glauben und Wissen aller Zeiten sowie nach eigenen Forschungen (Origen i continuïtat dels éssers vius: per la fe i el coneixement de tots els temps i d'acord amb la seva pròpia recerca). Ed. Abenheim'sche Verlags-Buchhandlung. 344 p.

## Honors
### Epònims

* (Arecaceae) Jessenia H.Karst. ex F.Muell. ex Sond. = (Arecaceae) Oenocarpus Mart.

## Referències

* ↑ Linnaea 28: 387. 1857 (IK)
* ↑ Linnaea 25 1853 (APNI)
* ↑ Hist. Nat. Palm. ii. 21 1823 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Tōdō Takatora

    En aquest nom japonès, el cognom és Tōdō.
Tōdō Takatora (16 de febrer del 1556 - 9 de novembre del 1630) va ser un dàimio japonès del període Azuchi-Momoyama fins al període Edo de la història del Japó. Takatora va tenir un origen molt humil i va iniciar la seva carrera militar com a soldat ashigaru i va acabar convertit en un poderós dàimio. Durant la seva vida va canviar set vegades de senyor feudal i va treballar per a deu persones diferents, encara que al final va romandre fidel a Tokugawa Ieyasu, qui seria el seu últim mestre.
Takatora va ser promogut ràpidament sota les ordres de Hashiba Hidenaga, germà menor de Toyotomi Hideyoshi, i va participar en les invasions japoneses a Corea on va ser el comandant de la flota de Hideyoshi. En aquesta època se li va donar el han de Iyo-Uwajima, valorat en 70.000 koku.
Durant la batalla de Sekigahara el 1600, va lluitar en el bàndol de Tokugawa Ieyasu, després de la qual va rebre un feu encara més gran, el de Iyo-Imabari, valorat en 200.000 koku. Més tard es va convertir en senyor de Tsu, el que va augmentar els seus dominis 320.000 koku.
Takatora és famós a més per les seves habilitats en la planificació de castells.
Una de les seves últimes participacions importants va tenir lloc durant el setge d'Osaka.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 1-85409-523-4.
# Juan José Garfia Rodríguez

Juan José Garfia Rodríguez, més conegut com «El Garfia» (Valladolid, 1966), és un criminal i delinqüent espanyol.

## Biografia

Garfia és a la presó des de l'any 1987 després de robar un cotxe a les proximitats de Valladolid i assassinar tres persones: un agent de guàrdia civil, l'amo d'un bar de Medina del Campo i un policia municipal.
El seu nom ha estat vinculat posteriorment a alguns motins, en què fins i tot hi va haver víctimes mortals: a la presó de Fontcalent, l'any 1990, va morir un pres en una revolta liderada, entre d'altres, per ell; així com a fugues originals: el 1991 es va escapolir d'un furgó policial de trasllat després de trencar-ne el terra. Tot plegat ha fet que hagi passat per un total de 35 presons de la península ibèrica.
L'estiu de 1991, Garfia va ser catalogat com a pres en el Fitxer d'Interns d'Especial Seguiment (FIES) i castigat en un mòdul d'aïllament de sis metres quadrats, al Penal del Dueso, en què va passar-hi durant un any i mig les 24 hores del dia sol.
L'any 1997 sol·licità permisos domiciliaris però les institucions penitenciàries se'ls denegà. Garfia compleix una condemna de 35 anys. S'ha llicenciat en Història de l'Art i ha escrit diversos llibres.
Actualment compleix condemna a Madrid VII en segon grau i surt habitualment de permís.

## Obra publicada

* Adiós prisión. El relato de las fugas más espectaculares. (Editorial Txalaparta, 1995)

## Filmografia

* Horas de luz (2004), dirigida per Manolo Matjí, protagonitzada per Alberto San Juan (en el papel de Garfia) i Emma Suárez (en el de Marimar).

## Referències

* ↑ «El asesino que se convirtió en artista» (en castellà). Diario de Valladolid, 16-09-2017. Arxivat de l'original el 2018-12-14. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «Reportaje | Garfia, del crimen al amor entre rejas» (en castellà). El País [Madrid], 25-07-2003. ISSN: 1134-6582.
# Kepler-462b

Kepler-462b és un planeta extrasolar que forma part d'un sistema planetari format per almenys dos planetes. Orbita l'estel denominat KOI-89. Va ser descobert l'any 2015 per la sonda Kepler per mitjà de trànsit astronòmic.

## Referències

* 1 2 3 Jason F. Rowe «False positive probabilities for all Kepler objects of interest: 1284 newly validated planets and 428 likely false positives» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 10-05-2016, pàg. 86–86. DOI: 10.3847/0004-637X/822/2/86.
* 1 2 Kento Masuda «Revisiting the Architecture of the KOI-89 System». Astronomical Journal, 5, 27-10-2020, pàg. 224. DOI: 10.3847/1538-3881/ABB8CD.
* ↑ «Transit Timing Variations and linear ephemerides of confirmed Kepler transiting exoplanets». Research in Astronomy and Astrophysics, 3, 2019, pàg. 041. DOI: 10.1088/1674-4527/19/3/41.
* ↑ Daniel C. Fabrycky «Transit timing observations from Kepler. IX. Catalog of the full long-cadence data set». The Astrophysical Journal Supplement Series, 1, 22-07-2016, pàg. 9–9. DOI: 10.3847/0067-0049/225/1/9.
* ↑ «Spin-orbit misalignment of two-planet-system KOI-89 via gravity darkening» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1, 2015, pàg. 67. DOI: 10.1088/0004-637X/814/1/67.
* 1 2 Kento Masuda «Revisiting the Architecture of the KOI-89 System». Astronomical Journal, 5, 27-10-2020, pàg. 224. DOI: 10.3847/1538-3881/ABB8CD.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet Kepler-462 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system Kepler-462 hosts at least 2 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «El sistema planetario Kepler-462 está compuesto al menos por dos planetas.». Open Exoplanet Catalogue [Consulta: 4 febrer 2017].
# Frans De Mulder

Frans De Mulder (Kruishoutem, 14 de desembre de 1937 - Deinze, 5 de març de 2001) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1958 i 1963. Era el germà petit de Marcel De Mulder.
El seu èxit més destacat fou la victòria final a la Volta a Espanya de 1960, en la qual també aconseguí el triomf en quatre etapes. Amb aquest triomf és el segon ciclista més jove en guanyar la Volta a Espanya, sols superat pel primer vencedor de la cursa, el també belga Gustaaf Deloor. Aquell mateix any guanyà el Campionat nacional en ruta.

## Palmarès

* 1957
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica amateur
* 1958
** Campió de Bèlgica de la categoria independents
** 1r a Kortrijk
** Vencedor d'una etapa de la Volta a l'Oest de Flandes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 1959
** 1r a Handzame
* 1960
** Campió de Bèlgica en ruta
** 1r de la Volta a Espanya i vencedor de 4 etapes
** 1r a Baasrode
** 1r a Heusden O-Vlaanderen
** 1r a Kruishoutem
** 1r a Beernem
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1961
** 1r al Campionat de Flandes
** 1r a Aniche
** 1r a l'Anvers-Gant
** 1r a Zulte
** 1r al Gran Premi de la Basse-Sambre
** 1r a Ingelmunster
* 1962
** 1r a Mouscron
** 1r a Knokke
** 1r al Critèrium de Zingem
** 1r a Jambes
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1963
** 1r a la Nokere Koerse
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1960. 1r de la classificació general. Vencedor de 4 etapes
* 1961. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1962. Abandona (14a etapa)

## Referències

* 1 2 «DE MULDER Frans». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Los récords que ha alcanzado Remco Evenepoel con su triunfo en la Vuelta 2022» (en castellà), 11-09-2022. [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès de Frans De Mulder (Bel)». [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Frans Demulder
# William Lee Brent

William Lee Brent (Franklin, 1931 – l'Havana, 4 de novembre de 2006) va ser un militant de les Panteres Negres, conegut per segrestar un avió de passatgers i desviar-lo a Cuba el 1969, on va passar els últims 37 anys de la seva vida a l'exili.

## Biografia

Quan tenia 13 anys la seva família es va traslladar a Oakland. Als 17 anys es va allistar a l'exèrcit dels Estats Units d'Amèrica mitjançant un certificat de naixement fals. El 1955, va ser condemnat per robatori d'automòbils, fet pel qual va passar set anys a la Presó Estatal San Quentin.
El 1968, Brent i dos còmplices en una furgoneta retolada com a «Black Panther Black Community News Service» van robar una benzinera a San Francisco. La policia els va localitzar i va provocar un tiroteig on un dels agents, el tinent Dermott Creedon, va resultar ferit greu. Quan Brent va ser arrestat i identificat, Eldridge Cleaver el va expulsar de les Panteres Negres acusant-lo de «bandit».
Després de la seva detenció, Brent va ser posat en llibertat sota fiança i el 17 de juny de 1969 va pujar al vol 154 de Trans World Airlines des d'Oakland a la ciutat de Nova York. Brent va apuntar amb un revòlver del calibre 38 al cap del pilot i li va ordenar que volés a Cuba.
Brent va passar 22 mesos en una presó cubana, després es va llicenciar en Literatura Espanyola a la Universitat de l'Havana i va ensenyar anglès a diverses escoles de secundària. En una entrevista de 1996 a l'Associated Press, Brent va declarar que trobava a faltar els EUA i la comunitat afroamericana, però que no estava disposat a tornar per afrontar possiblement la presó perpètua per segrest aeri. Brent va morir d'una pneumònia el 4 de novembre de 2006, als 75 anys, mentre encara vivia a Cuba.

## Referències

* ↑ Lacey, Marc «U.S. Fugitives Worry About a Cuba Without Castro». New York Times, 12-05-2007.
* ↑ «William Lee Brent 1930-2006: A 1998 Conversation in Havana with the Former Black Panther on His Plane Hijacking, Life in Cuba and Much More» (en anglès). [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ Brent, William Lee. Long Time Gone: A Black Panther's True-Life Story of His Hijacking and Twenty-Five Years In Cuba. iUniverse, 2000. ISBN 0595002889.
* ↑ Fimrite, Peter. «William Lee Brent -- former Black Panther hijacked jet to Cuba» (en anglès americà), 20-11-2006. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ Jocelyn Y. Stewart, William Lee Brent, 75; Black Panther hijacked plane to Cuba, Nov 20, 2006 LA Times
* ↑ «Havana Journal;25 Years an Exile: An Old Black Panther Sums Up». New York Times, 09-04-1996.
* ↑ Goodman, Amy. «William Lee Brent 1930-2006: A 1998 Conversation in Havana with the Former Black Panther on His Plane Hijacking, Life in Cuba and Much More». Democracy Now!, 22-11-2006.
# Les Ribes (Mur)

Les Ribes és una costa de muntanya del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres de Mur.
Estan situades al nord-oest de Mur, a ponent de l'Obaga de la Font de Mur; es tracta del coster que des de la carretera mateixa ascendeix cap a la carena que acull el Pla del Roure, que queda a ponent.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Rictruda de Marchiennes

Rictrudis o Rictruda (Richtrudis, Richrudis) (Bascònia o Perigord, ca. 614 - Marchiennes, 688) fou una monja basca, abadessa de Marchiennes (Flandes, avui regió del Nord-Pas-de-Calais, França). És venerada com a santa per diferents confessions cristianes.

## Biografia

Havia nascut a la Bascònia (Gascunya) o al Perigord l'any 614, de pares vascons cristians i probablement propers als francs. Després de la derrota vascona en la rebel·lió del 632 o 636, un dels nobles de l'exèrcit real procedent del nord de França (de l'actual Flandes), anomenat Adalbald, va conèixer la jove, el pare de la qual formava part del seguici real, o almenys era un dels notables bascons que es van sotmetre als francs.
Ambdós es van casar, malgrat l'oposició de la família d'ella, i van viure a Ostrevant (Flandes); de l'enllaç van néixer quatre fills, tots ells considerats sants: Mauranci, abat de Bruel; Closinda, abadessa de Marchiennes (on va succeir la seva mare); Eusèbia, abadessa d'Hamage, i Adalsenda, que va morir jove. Adalbald va viatjar al ducat de Bascònia uns anys després i els familiars de Rictrudis, hostils als francs i que consideraven l'enllaç com una traïció, hi van donar mort al noble flamenc, que també seria canonitzat.
El rei Clodoveu II va pretendre casar de nou Rictrudis, però aquesta va decidir retirar-se al monestir de Marchiennes, al comtat de Flandes, no lluny d'Arràs, que ella mateixa havia fundat com a monestir doble. En va arribar a ser abadessa cap al 648, càrrec que va conservar fins a la seva mort i en què la va succeir la seva filla Closinda, que hi havia ingressat amb la seva mare i Adalsenda. També Mauronci, que estava a punt de casar-se, va fer-se monjo en aquest monestir.

## Veneració

La principal font històrica sobre la seva vida és la Vita Rictrudis d'Hucbald, encarregada per l'abadia de Marchiennes i escrita cap al 907. Venerada com a santa des de poc després de la seva mort, la seva festivitat se celebra el 12 de maig. Se li van atribuir molts miracles esdevinguts a la seva intercessió.
Va ésser sebollida al monestir de Marchiennes, i a la seva làpida s'hi va inscriure "Virtutis ager, pietatis imago" ("Camp de la virtut, imatge de la pietat"). La tomba es va refer diversos cops. Les relíquies van ésser traslladades a París, on es van perdre durant la Revolució francesa, en 1793. Algunes fonts diuen que una part de les relíquies es van portar a Douai.

## Bibliografia

* Jo Ann McNamara, John E. Halborg, E. Gordon Whatley. Sainted Women of the Dark Ages. 1992. p. 195–219
* "Rictrudis of Marchiennes" Arxivat 2020-01-10 a Wayback Machine.