OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yitshaq ben Tseví

Yitshaq ben Tseví (hebreu: יצחק בן צבי‎ (24 de novembre de 1884 - 23 d'abril de 1963) fou un historiador i polític israelià, líder del laborisme sionista. Va ser el segon President d'Israel. Abans la creació de l'estat d'Israel, va ser un líder de la milícia Haganà que va actuar per a la defensa dels jueus a Palestina.
Quan encara era el cabdill de la milícia Haganà, va instigar l'assassinat d'en Jacob Israël de Haan. Avraham Tehomi, l'assassí ordenat, mai no es va penedir del seu acte i a una entrevista va dir: “a la nostra organització, res mai no es va fer sense la signatura d'en Yitshaq ben Tseví. No tinc cap recança, De Haan volia destruir els nostres ideals.” Això fou considerat com el primer assassinat polític intern als diversos grups jueus que s'instal·laven a poc a poc a Palestina.

## Referències

* ↑ Shlomo Nakdimon & Shaul Mayzlish, Deh Han : ha-retsah ha-politi ha-rishon be-Erets Yisraʼel, Tel-Aviv, Modan Press, 1985 (traducció; De Haan, el primer assassinat polític a Palestina) (hebreu)
* ↑ J.P.B., Neturei Karta, els jueus antisionistes Arxivat 2011-02-06 a Wayback Machine. a La pau, agost de 2009, pàgina 54
# Casa Francisco Romanos

La Casa Francisco Romanos és una obra amb elements modernistes i noucentistes de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres, d'una sola planta, amb façana de composició simètrica que inclou un portal central i dues obertures laterals. Coronament amb petita teulada inclinada i ràfec. Utilització del maó vist i de la ceràmica vidriada, en l'ornamentació de les obertures que tenen un trencaaigües superior en forma de llinda. Sòcol de pedra. Reixes interessants.

## Història

Segons testimoni verbal dels habitants, la casa data de la dècada dels anys vint.

## Referències

* 1 2 «Casa Francisco Romanos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
# Mossis

Els mossis són un poble de Burkina Faso, que viu majoritàriament al voltant de la conca del riu Volta. Els mossis són el major grup ètnic de Burkina Faso, constituint el 40% de la població, uns 6,2 milions d'habitants. L'altre 60% de la població està compost per més de 60 grups ètnics, com els bambara, gurunsis, senufos, lobis, babaus i fulanis. Els mossis parlen la llengua mossi.

## Història
### Orígens llegendaris

Segons la tradició, els mossis deriven del matrimoni d'una princesa dagomba i un caçador mande. Yennenga va ser una princesa guerrera filla d'un rei dagomba, a l'est de Ghana. Es van casar i van tenir al primer autèntic mossi: Ouedraogo, que va ser reconegut com a pare del poble mossi. Malgrat l'estatus de llegenda, conté informació històrica certa: els mossis són originaris d'un grup ashanti, una població ghanesa composta de molts subgrups. Els mossis també són descendents directes del poble dagomba, que també viu a l'est de Ghana amb capital en Tamale.

### Imperi Mossi

Com a l'Imperi Mossi o Regnes Mossi tot es transmetia oralment, és impossible assignar dades concretes abans de la colonització. No obstant això, els historiadors fixen el començament d'aquest imperi al voltant del segle xv. Els mossis eren capaços de conquistar vastes superfícies gràcies al domini del cavall, i van crear un pròsper imperi que es mantenia en pau abans del començament de la colonització. L'expansió de l'imperi Mossi es va parar al segle xix amb l'inici de la colonització intensiva pels francesos.

## Bibliografia

* Michel Benoît, Oiseaux de mil : les Mossi du Bwamu (Haute-Volta), ORSTOM, 1982, 116 p. (ISBN 9782709906265)
* Louis-Gustave Binger, Du Niger au golfe de Guinée par le pays de Kong et le Mossi, 1887-1889, Hachette, Paris, 1892 [lire en ligne]
* Doris Bonnet, Le proverbe chez les Mossi du Yatenga, Haute-Volta, Peeters Publishers, 1982, 192 p. (ISBN 9782852971387)
* Raymond Deniel, De la savane à la ville : essai sur la migration des Mossi vers Abidjan et sa région, Aubier-Montaigne, 1968, 224 p.
* A. A. Dim Delobsom, L'empire du mogho-naba: coutumes des Mossi de la Haute-Volta, Les éditions Domat-Montchrestien, 1932, 303 p.
* Pierre Ilboudo, Croyances et pratiques religieuses traditionnelles des Mossi, Franz Steiner, 1990, 156 p. (ISBN 9783515056977)
* Michel Izard, « Bibliographie générale des Mossi », Etudes voltaïques, nouvelle série, n° 3, 1962, p. 103-111
* Junzō Kawada, Genèse et dynamique de la royauté : les Mosi méridionaux, Burkina Faso, L'Harmattan, 2002, 396 p. (ISBN 9782747535625)
* Jean-Paul Lahuec et Jean-Yves Marchal, La mobilité du peuplement bissa et mossi, ORSTOM, 1979, 149 p.
* Lucien Marc, Le pays Mossi, É. Larose, 1909, 187 p., lire en ligne.
* Robert Pageard, Le droit privé des Mossi : traditions et évolution, CNRS, 1969, 488 p.
* Elliot Percival Skinner, Les Mossi de la Haute-Volta, Nouveaux Horizons, 1972, 452 p. [1ère édition, The Mossi of Upper Volta, Stanford University Press, 1964]
* Yamba Tiendrebéogo et Robert Pageard, Histoire et coutumes royales des Mossi de Ouagadougou, Larhallé Naba, 1964, 208 p.
* Bernard Zongo, Parlons Mooré, L'Harmattan, 2004, 216 p. (ISBN 2747568024)
# Matilde de Caríntia

Matilde de Caríntia (vers 1106 o 1108 - † 13 de desembre de 1160), filla d'Engelbert de Caríntia i de Sponheim (vers 1084 - † 1152) i d'Utta de Passau von Putten (? - †1140).
El 1123 Matilde es va casar amb Teobald IV de Blois (1093 - †1151), comte de Xampanya, de Troyes, de Blois, de chartres i de Meaux. Amb aquest va tenir els fills següents:
* Enric I, († 1182), comte de Xampanya i de Brie
* Teobald V († 1191), comte de Blois i de Chartres, Conestable de França
* Esteve I de Sancerre, († 1191), comte de Sancerre
* Guillem de les Blanques Mans († 1202), arquebisbe de Reims, cardenal i legat pontifici
* Adela de Xampanya, († 1206), casada amb Lluís VII, rei de França
* Matilde, († vers 1130), morta jove
* Elisabet, († vers 1180), esposa de Guillem IV de Gouët, senyor de Montmirail
* Maria de Blois, casada amb Eudes II, duc de Borgonya
* Agnès, († 1207), esposa de Renald II, comte de Bar
* Margarida, religiosa a l'Abadia de Fontevrault

## Notes i referències

* ↑ Informacions généalogiques
# Kalkriese

Kalkriese és un turó de 157 m d'alt a Baixa Saxònia, Alemanya. És difícil passar al llarg del vessant nord de Kalkriese perquè s'han de travessar molts rierols. Al nord del Kalkriese hi ha un ampli pantà, que s'estén cap al nord. Es creu que és el jaciment arqueològic de la batalla del bosc de Teutoburg. Saltus Teutoburgiensis (nom en llatí del bosc de Teutoburg) podria referir-se a una franja de terra conreada amb una amplària de 220 m entre Kalkriese i un gran pantà.
Des del començament de les exploracions oficials al 1988, més de 5.500 objectes romans, principalment peces d'equipament militar, s'han trobat en una superfície de 17 km²: espases i dagues romanes, parts de javelines i llances, puntes de fletxa, pedres de fona, fragments d'elms, claus de sandàlies dels soldats, cinyells, claudàtors de cotes de malla i fragments d'armadura. Entre els objectes més significatius hi ha la més antiga màscara imperial coneguda. Altres objectes són fermalls, claus, navalles, una escala, pesos, navalles d'afaitar, cisells, martells, piquetes, poals, anells, instruments quirúrgics, caixes de segells, una agulla, calderes, cassoles, culleres i àmfores. La joieria, les forquetes i un fermall en forma de disc suggereixen la presència de dones. Un dels objectes amb inscripcions és un pes de plomada amb "CHOI", o "C(o)HO(rtis) I", és a dir "pertanyent a la primera cohort". L'altre és al fermall d'una cota de malla: "M AIUS (cohortis) I (centuriae) FABRICI(i) M AII (cohortis) I (centuriae) FAB(ricii)" ("Marc instructor de la cohort I, centúria dels fabricii; pertanyent a Marc Instructor de la I cohort, centúria dels fabricii"). La moneda encunyada per celebrar que August havia adoptat els seus nets Luci i Gai l'any 2 ae també s'ha trobat a Kalkriese.

## Notes

* 1 2 «Kalkriese». Arxivat de l'original el 8 d'agost de 2007. [Consulta: 20 juliol 2007].
* ↑ «Clades Variana». Arxivat de l'original el 4 de juliol de 2007. [Consulta: 20 juliol 2007].
* ↑ «The battle in the Teutoburg Forest». Arxivat de l'original el 2012-05-07. [Consulta: 20 juliol 2007].

## Enllaços externs

* Museo de Kalkriese
# Torreperogil

Torreperogil és un municipi de la província de Jaén (Andalusia, Espanya) situat en la comarca de La Lloma, prop de les renaixentistes ciutats d'Úbeda i Baeza. Segons dades del INE, el 2005 tenia 6.813 habitants. El nom del poble prové del cavaller feudal Pero Xil de Zático a qui Ferran III de Castella va donar en senyoriu la vila després de la Reconquesta el 1231.
# Bromat de bari

El bromat de bari és un compost inorgànic del grup de les sals, constituït per anions bromat ${\ce {BrO3-}}$i cations de bari ${\ce {Ba^{2+}}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Ba(BrO3)2}}$.
Es presenta com el monohidrat ${\ce {Ba(BrO3)2*H2O}}$ incolor, amb cristalls prismàtics. Perd l'aigua de cristal·lització per sota el 190 °C i es descompon a 265 °C donant bromur de bari ${\ce {BaBr2}}$ i oxigen:
${\ce {Ba(BrO3)2 ->[\Delta] BaBr2 + 3O2}}$
La poc soluble en aigua i la seva solubilitat augmenta amb la temperatura: a 25 °C només 0,782 g en 100 ml d'aigua i 5,71 g en 100 ml d'aigua a 100 °C. Pot obtenir-se a partir de la reacció d'hidròxid de bari ${\ce {Ba(OH)2}}$ amb bromat de sodi ${\ce {NaBrO3}}$, segons la reacció:
${\ce {Ba(OH)2 + 2 NaBrO3 -> Ba(BrO3)2 + 2NaOH}}$
El bromat de bari s'utilitza en l'obtenció d'altres bromats.

## Toxicologia

S'ha d'utilitzar amb gants de goma i ni menjar, beure o fumar durant la utilització. És perillós per inhalació o ingestió. L'exposició perllongada pot provocar debilitat, falta d'alè, salivació, erosiva edema de la mucosa oral, rinitis, conjuntivitis, diarrea, taquicàrdia, augment de la pressió arterial i l'alopècia. En cas de contact amb la pell s'ha de rentar amb sabó i aigua abondant. En cas de contacte amb els ulls rentar amb aigua neta o solució salina i consultar un metge. En cas d'inhalació: anar a l'aire lliure, controlar la respiració, si necessari subministrar oxigen i consultar metge.

## Referències

* ↑ «Llista de productes i correspondència de grups de classificació» (pdf). Gestió de residus especials de laboratori p. 19. Universitat de Barcelona – Oficina de Seguretat, Salut i Medi ambient, 31-12-2016.
* 1 2 3 Ropp, R. C.,. Encyclopedia of the alkaline earth compounds. Oxford: Elsevier, 2013. ISBN 9780444595539.
* 1 2 «Bromat de bari». Coneixement enciclopèdic del Món. [Consulta: 12 abril 2021].
# Marie-Laure de Noailles

Marie-Laure de Noailles (París, 31 d'octubre de 1902 - París, 29 de gener de 1970) va ser una artista i col·leccionista francesa, una de les mecenes més importants del segle xx. Se la reconeix per les seves contribucions a les carreres d'artistes com Salvador Dalí, Balthus, Jean Cocteau, Ned Rorem, Man Ray, Luis Buñuel, Francis Poulenc, Wolfgang Paalen, Jean Hugo o Jean-Michel Frank, entre d'altres.
Juntament amb el seu marit també va finançar els films de Ray Les Mystères du Château de Dé (1929), Aubade (1929) de Poulenc, L'Âge d'Or (1930) de Buñuel i Dalí i Le sang du poète (1930) de Cocteau.

## Referències

* ↑ «Marie-Laure de Noailles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Centre Esportiu Municipal Reina Elisenda

El Centre Esportiu Municipal d'Esgrima Reina Elisenda és una instal·lació esportiva de l'ajuntament de Barcelona especialitzada per a la practica de l'esgrima. És de propietat de l'Ajuntament de Barcelona i és gestionat pel club d'Esgrima Sala d'Armis Montjuïc.
En la instal·lació tenen la seu social el SAM i la Federació Catalana d'Esgrima. La sala compta amb vestuaris i 24 pistes per a la practica d'aquest esport encara que només 11 siguin metàl·liques.

## Referències

* ↑ «Listado Centros Deportivos Municipales del Ayuntamiento de Barcelona».
# Mucientes

Mucientes és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1850 | 1877 | 1900 | 1930 | 1950 | 1970 | 1981 | 1990 | 2001 | 2005 |
| 973 | 1.338 | 1.413 | 1.406 | 1.291 | 910 | 722 | 651 | 598 | 644 |

### Política local

Resultats de totes les eleccions municipals a Mucientes des de 1979.
| Partit polític | 1979 | 1983 | 1987 | 1991 | 1995 | 1999 | 2003 | 2007 |
| UCD | 301 (5) | - | - | - | - | - | - | - |
| PP | - | 261 (4) | 274 (4) | 249 (4) | 246 (4) | 299 (5) | 198 (3) | 193 (3) |
| PSOE | 151 (2) | 211 (3) | 213 (3) | 202 (3) | 231 (3) | 129 (2) | 275 (4) | 313 (4) |
| ALCALDE | Jesús Centeno Cabeza | Jesús Centeno Cabeza | Baldomero Núñez Panedas | Baldomero Núñez Panedas | Jesús Centeno Cabeza | Jesús Centeno Cabeza | Alfonso Panedas Tuvilla | Alfonso Panedas Tuvilla |
| Votants i (Cens electoral) | 458 (580) | 486 (561) | 508 (581) | 472 (574) | 490 (?) | 456 (542) | 491 (541) | 519 (585) |
# Maria Mora Cirer

Maria Mora Cirer (Campos, 29 de desembre de 1966) fou la primera ciclista mallorquina que va ser campiona d'Espanya.
El 1985 es proclamà campiona d'Espanya a la ciutat d'Oviedo. Dos anys abans, el 1983 i 1984, ja ho havia intentat però quedà en quarta posició. El 1986 es proclamà subcampiona. Després, aconseguí els títols de campiona d'Espanya de persecució i velocitat el 1987, 1988 i 1989. A Balears, des de 1984 fins a 1989 no va tenir rival i guanyà els campionats de Balears de fons en carretera el 1984, 1985, 1986 i 1987; i els de persecució i velocitat en pista el 1987, 1988, 1989 i 1990.
A més, participà en la selecció espanyola femenina als Mundials d'Itàlia (1985), Àustria (1987) i Bèlgica (1988).
La seva carrera professional durà onze anys, dels tretze fins als vint-i-quatre anys. Era filla d'Antoni Mora, motorista del corredor Bartomeu Caldentey Jaume, qui havia estat set vegades campió del món darrere moto.

## Referències

* 1 2 3 Cent anys d'esport a Mallorca. Un segle de llegenda. Consell de Mallorca, 2001, p. 194-195.
# Jofré V d'Anjou

Jofré V d'Anjou (24 d'agost de 1113 -7 de setembre de 1151) era fill de Folc V el Jove, comte d'Anjou (i rei de Jerusalem), i d'Eremburga del Maine.
El 1129 va rebre del seu pare els comtats d'Anjou, Maine i Turena. El 17 de juny de 1124 es va casar amb Matilde d'Anglaterra, filla i hereva d'Enric I d'Anglaterra, viuda de l'emperador Enric V d'Alemanya.
Primer va fer front a una revolta de senyors encapçalada per Lisard senyor de Sable i Guiu IV de Laval. Va entrar al Thouars i va obligar el vescomte Aimeric VI a sotmetre's. També es van sotmetre els senyors de Blaison, Parthenay i Mirabeau. Finalment Peloquin senyor de l'Ile Bouchard també es va sotmetre.
Enric I va morir el 1135 però la corona d'Anglaterra i el ducat de Normandia van passar a Esteve de Blois tot i les reclamacions de Jofré, que va atacar Normandia i va conquerir Lisieux el 1136, però va ser ferit i després va seguir una treva.
A partir del 1141 va iniciar la conquesta de Normandia que es va produir en tres anys. El 1144 fou reconegut per tots els senyors.
El 1145 el seu germà Elies es va revoltar reclamant el comtat del Maine i va ser fet presoner i va morir engarjolat (15 de gener de 1151). També va sotmetre al senyor de Montreuil-Bellay, Girau de Berlai. El 1150 va cedir el ducat al seu fill Enric. L'agost del 1151, per mitjà d'un tractat, va cedir el Vexin normand al rei de França.
Va morir a Chateau du Loir el 7 de setembre de 1151 i el va succeir el seu fill gran Enric I (Enric II d'Anglaterra) nascut el 5 de maig de 1133.
| 8. Jofré II Ferreol | | | |
| | | | | 4. Folc IV el Tauró | 4. Folc IV el Tauró | 4. Folc IV el Tauró | 4. Folc IV el Tauró | | | | | | |
| | | | | | | | 18. Folc III Nerra | 18. Folc III Nerra | 18. Folc III Nerra | 18. Folc III Nerra |
| 9. Ermengarda | 9. Ermengarda | 9. Ermengarda | 9. Ermengarda | | |
| 2. Folc V el Jove | 2. Folc V el Jove | 2. Folc V el Jove | 2. Folc V el Jove | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | 10. Simó I de Montfort | 10. Simó I de Montfort | 10. Simó I de Montfort | 10. Simó I de Montfort |
| | | | | | | | | | | 5. Bertrada de Montfort | 5. Bertrada de Montfort | 5. Bertrada de Montfort | 5. Bertrada de Montfort | |
| | | | | | | | | | | 11. Agnès d'Evreux | 11. Agnès d'Evreux | 11. Agnès d'Evreux | 11. Agnès d'Evreux |
| | | | | | | | | | | 1. Jofré V d'Anjou | 1. Jofré V d'Anjou | 1. Jofré V d'Anjou | 1. Jofré V d'Anjou | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | 6. Elies I de Maine | 6. Elies I de Maine | 6. Elies I de Maine | 6. Elies I de Maine |
| 3. Eremburga | 3. Eremburga | 3. Eremburga | 3. Eremburga | | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | 7. Matilda | 7. Matilda | 7. Matilda | 7. Matilda |
| Precedit per: Ermengarda i Folc V | Comte del Maine 1129 - 1151 | Succeït per: Enric II |
# Cal Bepanyo

Cal Bepanyo és una casa de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de quatre plantes de pedra arrebossat. Ha perdut molts dels seus elements originals amb les restauracions que ha sofert en els últims temps.
Es troba en un dels extrems de la Plaça Major, quasi arribant al C/ de les Botigues. Presenta una façana principal que mira a la Plaça Major i una façana que dona al C/ Carral.
A la planta baixa presenta tres arcs de mig punt sustentats per pilars quadrangulars, seguint el model de la resta de galeries de la porxada de la Plaça. Accedim a l'edifici a través d'una porta rectangular moderna que es troba a la galeria sud, on es pot admirar la volta de creueria.
El primer pis presenta tres portes balconeres amb una motllura llisa i els seus respectius balcons de forja. El segon pis repeteix el patró del primer.
Una línia d'imposta divideix el tercer pis, on trobem tres petites obertures quadrangulars que comuniquen amb la golfa.
Aquest edifici presenta una façana que ha estat restaurada recentment, tot i que s'ha respectat la seva fisonomia original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Bepanyo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Caterina Appiani

Caterina Appiani (Piombino vers 1398-Scarlino 1451) fou filla de Gerard Lleonard Appiani. Fou senyora de Piombino, Scarlino, Populonia, Suvereto, Buriano, Abbadia al Fango, Vignale i de les illes d'Elba, Montecristo, Pianosa, Cerboli i Palmaiola el 30 de novembre de 1445. El Piombino fou atacat pel rei català Alfons I però va resistir amb ajut florentí i Alfons es va haver de retirar. Va morir a Scarlino el 19 de febrer de 1451 probablement de pesta i el principat va passar al seu oncle Manel Appiani, germà de Gerard Lleonard. El 1440 es va casar amb Rinald Orsini de la família dels comtes de Tagliacozzo, que va morir de pesta al Piombino el 13 de juliol de 1450.
# Muckle Skerry

Muckle Skerry és l'illa més gran de quantes formen l'arxipèlag de les Pentland Skerries, en la costa nord d'Escòcia. L'illa alberga un far, el Pentland Skerries Lighthouse.
Muckle Skerry és la més occidental de les skerries o illots. Amb 1 km de llarg i una altura màxima de 20 msnm té la grandària suficient com per ser considerada com una illa. No obstant això, el notori mal temps que assota les Skerries ha donat a Muckle històricament la reputació d'illa inhabitable.
El Pentland Skerries Lighthouse va ser construït en 1794 pels enginyers Thomas Smith i Robert Stevenson (va ser aquest el primer far en el qual Stevenson va treballar oficialment).

## Referències

* ↑ Haswell-Smith, Hamish. The Scottish Islands. Edimburg: Canongate, 2004. ISBN 978-1-84195-454-7.

## Enllaços externs

* Northern Lighthouse Board - Pentland Skerries Arxivat 2009-11-16 a Wayback Machine.
# Maria Morera

Maria Morera és el nom dels següents personatges:
* Maria Morera i Franco (Barcelona, 12 de febrer de 1872 - 3 d'abril de 1954) va ser una actriu catalana de dilatada carrera.
* Maria Morera i Colomer (2003) actriu catalana, guanyadora d'un Premi Gaudí.
# Jofré VI d'Anjou

Jofré VI d'Anjou o Geoffroy VI o Godofreu VI Plantagenet (Rouen 3 de juny de 1134 – Nantes 27 de juliol de 1158) fou comte d'Anjou, del Maine i de Nantes de 1156 a 1158, fill de Godofreu o Jofré V Plantagenet i de Matilde d'Anglaterra (Matilde l'Emperadriu).

## Biografia

Al seu testament Godofreu o Jofré V Plantagenet (+ 1151) havia estipulat que el seu segon fill Jofré o Godofreu seria comte d'Anjou i del Maine si el fill gran Enric arribava a ser rei d'Anglaterra. Mentre esperava va rebre els feus dels castells de Chinon, Loudun i Mirebeau i Enric fou comte d'Anjou i Maine. El 1154 Enric va esdevenir rei d'Anglaterra, i sembla que va obeir el testament patern però a contracor, ja que s'havia casat amb Leonor d'Aquitània i els comtats d'Anjou i del Maine partien en dos les seves possessions: d'una part al sud el ducat d'Aquitània amb el comtat de Poitiers, i d'altra al nord, el ducat de Normandia (i Anglaterra a l'altre costat del canal); el 1156 Enric va cedir els comtats al seu germà i el mateix any els nantesos van expulsar al comte Hoel III de Bretanya i el van aclamar com a comte. El comtat de Nantes fou llavors incorporat a l'Anjou (situació que va persistir fins a la mort d'Enric II el 1189).
Jofré VI va morir a Nantes el 27 de juliol de 1158 sense haver-se casat ni tenir fills. El seu germà Enric II, que es considerava el seu hereu, va recuperar el comtat d'Anjou (amb el comtat agregat de Nantes) i el de Maine.

## Referències

* Jofré V Plantagenet Arxivat 2019-11-27 a Wayback Machine.
# Ca l'Hereu

Ca l'Hereu és una obra del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Ca l'Hereu està integrat per dues cases independents però unides per un dels vèrtex. La casa més antiga, orientada a migdia, està formada per un conjunt de cossos, amb teulades a diversos nivells, que corresponen a èpoques diferents. És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana principal està formada per dos cossos. Un cos de dues plantes amb vessants a façana, on s'observa un portal quadrangular amb llinda monolítica, una finestra amb espitllera sota l'ampit, i una altra obertura amb impostes, segurament corresponent al segle xvi. Cal remarcar que el ràfec de la teulada presenta dibuixos geomètrics fets amb la tècnica de socarrats. Al costat dret hi ha adossat un cos amb vessant a lateral i cornisa catalana. Té un portal de rajol i finestres al primer pis amb llinda monolítica, una d'elles amb motiu ornamental de fulla de roure i una altra amb la data inscrita de 1762.
Al costat dret, la part inferior del mur mostra la paret de tàpia vista i, al primer pis, hi ha set finestres d'arc de mig punt seguides, fetes pel propietari actual. Al costat esquerre veiem un gran obertura d'arc conopial que no és originària de la casa i ha estat col·locada al segle xx. La part posterior té adossats cossos d'ampliació i una terrassa amb barana de gelosia de rajol.
A l'interior es conserven elements originals i part dels embigats de fusta, tot i que es va substituir el terra de tarima del primer pis per peces de tova. En alguna estança però hi ha revoltons de bigueta de ferro. Un altre element curiós és l'escala de pedra que, en el pis superior, manté la caixa de fusta i la porta, i a la paret es pot veure l'espiera circular d'estrella mostrejada. La teulada ha estat refeta i s'han restaurat els rajols de sota coberta pintats originals amb els mateixos motius geomètrics.

## Història

L'origen d'aquesta casa és anterior al segle xvi i manté l'espai de la cleda on primitivament es tancava el ramat. Hi ha una altra data que certifica una ampliació del graner l'any 1716. L'any 1984 es va refer la teulada i es van netejar i repintar tots els rajols recuperant l'aspecte original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Ca l'Hereu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].