OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Daniel Toribio Aquino Antúnez

Daniel Toribio Aquino Antúnez (Chajari, província d'Entre Ríos, Argentina, 9 de juny de 1965) és un futbolista argentí, ja retirat. Jugava de davanter.

## Trajectòria

Aquino va debutar en la competició del seu país als 20 anys, a les files del Banfield, on hi va estar quatre campanyes. La seua bona tasca feu que Europa es fixara en ell, tot i que va arribar a un club menor, el Reial Múrcia.
El 1991 s'incorpora a les files de l'Albacete Balompié, un conjunt que acabava de debutar a la primera divisió espanyola. Eixa temporada hi juga 21 partits i marca 3 gols. Només està un any abans de tornar a la categoria d'argent, aquesta vegada al Mérida. La temporada següent fitxa pel Reial Betis, amb el qual hi ascendeix de nou a Primera.
La 94/95 és la seua segona campanya a la màxima categoria, i Aquino millora els nombres: 29 partits i 7 gols, en un Betis que queda tercer de la taula. Tot i així, l'argentí abandona el club sevillà i passa al Rayo Vallecano. Amb els de Vallecas marca fins a 14 gols, sent titular, però no pot evitar el descens a Segona Divisió.
Després d'un any en blanc, al 97 retorna al Real Murcia, on està tres anys, quan fitxa per altres clubs menors de la regió, el Llorca primer i el Relesa Las Palas després. En aquest darrer penja les botes, el 2002.

## Anecdotari

* Rebia el malnom d'El Toro.
* El seu fill, Daniel, també és futbolista i ha debutat amb les categories inferiors de la selecció espanyola de futbol.

## Enllaços externs

* Fitxa in Betisweb Arxivat 2013-08-29 at Archive.is (castellà)
# Inici de la campanya dels Set Anys

La campanya dels Set Anys de Tamerlà es va iniciar el 8 de setembre de 1399, només quatre mesos després de tornar de l'Índia.
Timur va deixar Samarcanda al capdavant del seu exèrcit. Muhammad Sultan, el seu successor designat, el nom del qual ja era llegit a les oracions del divendres i inscrit en la moneda imperial, havia estat cridat a Mawara al-Nahr per tenir cura del regne en absència de l'emperador. Fill de Jahangir i Khan Zade, aquest net era el favorit de Timur. Amb pràcticament un estiu en què havien pogut descansar i recuperar-se, les tropes eren ara cridades per una campanya anomenada de set anys, cap a l'oest. Timur encara no estava preparat per pressionar a l'est. Les seves fronteres del sud s'havien assegurat amb la victòria a l'Índia. Al nord, la derrota de Toktamix havia sembrat dissensió interna a les terres de l'Horda d'Or i va aixafar la seva capacitat per desafiar-lo.
Però no havia acabat la feina a l'oest: el 1393, quan Temur es va apoderar de Bagdad, el sultà Ahmad ibn Uways havia fugit al Caire, on es va refugiar a la cort de Barquq, sultà d'Egipte i Síria. En aquell moment, Timur havia enviat una ambaixada proposant relacions amistoses entre els dos estats, però Barquq havia empresonat i assassinat els enviats txagatais, el líder dels quals estava relacionat amb Timur per matrimoni. El sultà mameluc va donar suport a Ahmad per reprendre Bagdad, una aliança que després va cimentar casant-se amb una de les filles del jalayírida. Timur havia estat proper a enfrontar-se en batalla a Barquq durant la campanya a l'Iraq el 1394, però, amb les seves tropes esgotades, havia decidit esperar fins a un dia més favorable. Ara arribava la notícia que Barquq havia mort, deixant el seu fill de deu anys Fàraj a mercè de diverses faccions poderoses a la cort.
Va ser un moment que Timur devia considerar oportú per venjar l'assassinat dels seus ambaixadors i, més important, per ampliar les fronteres occidentals cap a la Mediterrània.

## Referència

* Tamerlane, Sword of Islam, Conqueror of the World, per Justin Marozzi
# Escoles Municipals de Nalec

Les Escoles Municipals de Nalec són una obra de Nalec (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici de l'escola consta d'un cos principal de forma rectangular amb coberta de tela àrab a quatre vessants i una sola planta. Aquest espai està partit en dos per tal de tenir dues classes.
Cada classe té quatre finestres allargades i entre classe i classe hi ha un petit cos adossat que interromp la façana. Aquest petit cos consta de dues finestres petites i coberta a tres vessants aquí hi ha els lavabos separats per un envà.
A banda i banda del cos principal hi ha dos cossos adossats, de menor alçada i coberta a tres vessants. Aquests cossos laterals presenten dues finestres a la façana principal, una de sola a la façana lateral i la porta a la façana posterior. Per aquesta porta s'accedeix de manera independent a cada classe.

## Història

Abans de la construcció d'aquest edifici les escoles estaven situades a la plaça del Forn en un immoble que va ser reformat l'any 1919 per l'arquitecte Ignacio de Vilallonga.
Posteriorment es va posar de manifest la necessitat de construir un edifici específic destinat a escoles unitàries i es va fer el projecte seguint les directrius marcades per la "Dirección General de Primera Enseñanza" establertes per Real Decreto de 17 de desembre de 1928. El projecte inicial va quedar aturat i va patir algunes modificacions.
El 16 de març de 1932 es redacta i publica el Plec de condicions per a l'adjudicació, en forma de subhasta, de la construcció de les escoles de Nalec. L'1 de maig de 1932 es formalitza el contracte de construcció de les escoles que s'adjudica a José Sanmartí Alcobé, per un preu de mil dues-centes trenta-set pessetes. En aquell moment l'alcalde era Lorenzo Guasch Farré.
Tots els materials anaven a càrrec de l'Ajuntament, l'adjudicatari hi posava la mà d'obra, el ciment i el guix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Escoles Municipals de Nalec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Palometsa

Palometsa és un llogaret d'Estònia a la mena de Võru, que pertany al Comtat de Võru, al sud-est del país.
# Pancrates (poeta epigramàtic)

Pancrates o Pancraci, en llatí Pancrates o Pancratius, en grec antic Παγκρατης, Παγκράτιος, fou un poeta epigramàtic grec que apareix a la Garlanda de Meleagre, i tanmateix tres dels seus epigrames figuren a l'Antologia grega.
Se l'identifica generalment amb un poeta i músic del mateix nom que cita Plutarc, Pancrates, o més probablement (pel tipus de poesia) amb Pancrates d'Arcàdia, però no hi cap prova decisiva fora de la coincidència del nom i de l'ofici.

## Referències

* ↑ 1.Pancrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 110
# Gen homeòtic

Els gens homeòtics són gens que determinen quina part del cos en formen les parts. Un exemple són els gens Hox i ParaHox els quals són importants per la segmentació del cos, un altre exemple és el MADS-box-que contenen gens en el model ABC de desenvolupament de les flors.
Els gens homeòtics són gens implicats en els patrons de desenvolupament i les seqüències. Per exemple els gens homeòtics estan implicats en determinar on, quan i com es desenvoluparan els segments en les mosques. Les alteracions en aquests gens poden causar canvis en els patrons de les parts del cos, sovint causant grans efectes com els de les potes creixent en el lloc de les antenes o un joc extra d'ales o, en el cas de les plantes, un anormal nombre de parts. Un individu que porta una versió alterada (mutant) de gens homeòtics es coneix sota el nom de mutant homeòtic.
En les mosques de la fruita la seqüència de gens homeòtics Hox està alineada en el mateix ordre en que afecta les parts de l'insecte. És a dir el primer gen afecta la boca, el segon la cara, el tercer la part de dalt del cap i així fins al vuitè i final que afecta l'abdomen.

## Referències

* ↑ Young T, Rowland JE, van de Ven C, et al. «Cdx and Hox genes differentially regulate posterior axial growth in mammalian embryos». Dev. Cell, vol. 17, 4, October 2009, pàg. 516–26. DOI: 10.1016/j.devcel.2009.08.010. PMID: 19853565.
* ↑ Theissen G «Development of floral organ identity: stories from the MADS house». Curr. Opin. Plant Biol., vol. 4, 1, 2001, pàg. 75–85. DOI: 10.1016/S1369-5266(00)00139-4. PMID: 11163172.
* ↑ Nusslein-Volhard, C. and Wieschaus, E. (1980) Mutations affecting segment order and polarity in Drosophila, Nature 287: 795-801
# Qa

Qa, qû o ka era una unitat de mesura de volum d'Assíria i Babilònia. Era el contingut d'un cub d'un «pam de mà», entre 9,9 i 10,2 cm$^{3,}$ doncs més o menys equivalent a un litre del sistema decimal. El pes d'una qa d'aigua es deia «mina» i correspon més o menys al quilograma. Cinc qa feien un šiqlu, 100 qa formaven un imēru (càrrega d'ase), i 300 qa un gur o més o menys 302 litres.

## Referències

* ↑ «Neo Babylonian weights and measures» (en anglès). CDLI Wiki, a Library of Knowledge of the Cuneiform Digital Library Initiative. CNRS, Les passés dans le présent, University of Oxford, 23-02-2015. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Qa | unit of measurement» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 24-04-2004. [Consulta: 26 desembre 2020].
# Desert de Strzelecki

El Desert de Strzelecki és localitzat a la Far North Region d'Austràlia del Sud, sud-oest de Queensland i Nova Gal·les del Sud occidental. Està situat al nord-est de la Conca del Llac Eyre, i del nord de la Carena de Flinders. Dos altres deserts ocupen la Conca del Llac Eyre (el Desert de Tirari i el Desert de Simpson).
El desert cobreix 80.250 km² convertint-se en el setè desert més gran d'Austràlia. La Tanca del Dingo, la Pista Birdsville, la Pista de Strzelecki, el riu Diamantina, riu Cooper i riu Strzelecki, totes passen pel desert.
El desert es caracteritza per extensos camps de dunes i és la llar de tres àrees silvestres. Va ser nomenat en honor de l'explorador polonès Paweł Edmund Strzelecki per Charles Sturt. Va ser el primer navegador no indígena a la zona, seguit de prop per la nefasta Expedició de Burke i Wills.
Gran part del desert es conserva dins de la Reserva Regional de Strzelecki a Austràlia del Sud. Parts de les seccions orientals del desert són protegides pel Parc Nacional Sturt. Una població de l'espècie en perill fosc notomys viu al desert.
El Cobbler Sandhills a prop de Lake Blanche és una secció del desert de Strzelecki on les dunes són substituïdes per petits monticles erosionats, majoritàriament amb vegetació a la part superior. Aquesta zona ofereix una gran dificultat per als primers intents de creuar el desert en cotxe, i el nom es refereix a les ovelles que eren els més difícils d'esquilar, conegut com els "sabaters (cobbers) en anglès".

## Vegeu també

* Deserts d'Austràlia

## Referències

* ↑ «Deserts». Geoscience Australia, 05-06-2012. [Consulta: 5 febrer 2013].
* ↑ «Innamincka/Cooper Creek State Heritage Area». State Heritage Areas of South Australia. Department for Environment and Heritage. Arxivat de l'original el 2011-03-14. [Consulta: 13 juliol 2009].
* ↑ «Biodiversity Assessment - Simpson Strzelecki Dunefields». Australian Natural Resources Atlas. Department of the Environment, Water, Heritage and the Arts. Arxivat de l'original el 2012-02-29. [Consulta: 13 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Vídeo aeri del Desert de Strzelecki a Innamincka
# Pont dels Catalans

El pont dels Catalans és un pont de Tolosa de Llenguadoc que travessa la Garona. Es tracta d'un pont d'arcs de pedra i formigó armat inaugurat l'any 1908, obra de l'enginyer Paul Séjourné. S'anomenava inicialment pont dels Amidonniers, pel nom del barri que connecta, però finalment va prendre el nom actual per a recordar l'amistat que unia les ciutats de Tolosa i Barcelona des de la visita del seu alcalde Domènec Sanllehy el 4 de juny de 1907.
Es tracta d'un pont format per una calçada envoltada a banda i banda per una vorera i un carril bici. Fa 257 m de llarg, 22 m d'amplada i 45 m d'alçada.
Paul Séjourné es va inspirar en el disseny del pont Adolphe de la Ciutat de Luxemburg. La construcció de dos arcs paral·lels li va permetre reduir l'amplada a 3,25 m i els va separar 10 m entre ells. Aquesta solució va permetre suportar una coberta de 22 m d'amplada, de formigó armat, sobre dues voltes de maçoneria juntes fent una amplada de 6,50 m.
Les dues voltes es van construir simultàniament, començant pel marge dret.

## Referències

* ↑ Salies, Pierre. Dictionnaire des rues de Toulouse : voies publiques, quartiers, lieux-dits, enseignes, organisation urbaine. Toulouse: Editions Milan, 1989. ISBN 2-86726-353-0.
* ↑ https://www.culture.gouv.fr/Media/Regions/Drac-Occitanie/Files/Doc-Pat/MH/Protections-2018/31-Haute-Garonne-Toulouse-Pont-des-Catalans2
* ↑ Paul Séjourné, Grandes voûtes, tome1, Imprimerie Vve Tardy, Bourges, 1913-1916
* ↑ Marrey, Bernard. Les ponts modernes : 18e-19e siècles. París: Picard, 1990. ISBN 2-7084-0401-6.
# Inia araguaiaensis

Inia araguaiaensis és una espècie de dofins de riu de Sud-amèrica descoberta el 2014. És nadiua de la conca Araguaia-Tocantins, al Brasil.
El reconeixement de I. araguaiaensis com a espècie distinta s'anuncià el 22 de gener del 2014. Es distingeix d'altres espècies d'Inia per microsatèl·lits nuclears i dades d'ADN mitocondrial, així com diferències en la morfologia del crani (en general té el crani més ample). També es diferencia del dofí de l'Amazones (I. geoffrensis) i I. g. boliviensis pel nombre de dents per semimandíbula (24-28, 25-29 i 31-35, respectivament).

## Referències

* ↑ http://www.plosone.org/article/info%3Adoi%2F10.1371%2Fjournal.pone.0083623
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Escoles Municipals de Sarrià de Ter

Les Escoles Municipals de Sarrià de Ter és una obra de Sarrià de Ter (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Van ser realitzades al 1910 per Rafael Masó i Valentí a partir de la remodelació de tres cases entre mitgeres de planta baixa i pis per encàrrec d'Alfons Teixidor.

## Descripció

L'edifici actual és el resultat de la reforma i unificació de tres cases antigues existents, realitzada el 1910. el seu interès queda centrat sobre tot en el disseny i composició formal dels elements de la façana principal. Cal destacar la combinació que es fa de l'arrebossat amb els elements ceràmics vidriats, de La Bisbal, les reixes de forja molt treballades i les obertures amb batents de fusta. La porta principal d'accés és a la catalana, amb elements ornamentals que li donen una extraordinària qualitat de disseny. És rematada per un guardapols, igual que la resta d'obertures. Alguns dels elements ornamentals recorden aspectes de la Farinera Teixidor de Girona, realitzada el mateix any (reixes, trencaaigües, ceràmica...).
La façana conservava elements antics com el balcó i els emmarcaments de pedra de les obertures de la planta pis. Les reixes de les obertures de la planta baixa les realitzà Nonito Cadenas, i els elements ceràmics, garlandes, mènsules i balustrada, els germans Coromina.

## Història

Originàriament l'edifici fou destinat a escoles municipals. Actualment s'estan acabant les obres de reforma interior per destinar-los a dispensaris municipals. La façana s'ha restaurat respectant la intervenció de Rafael Masó.

## Referències

* 1 2 Tarrús, Joan i COMADIRA, Narcís. Rafael Masó arquitecte noucentista. Barcelona: Lunwerg Editores, 1996.
* 1 2 «Escoles Municipals de Sarrià de Ter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Escoles de Sarrià a la Fundació Rafael Masó.
# Paulínia

Paulínia és una ciutat brasilera a l'estat de São Paulo, a 118 km al nord de São Paulo. Té una superfície de 139 km², i una població estimada, l'any 2008 de 81.544 habitants.

## Referències

* ↑ «Panorama» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «História & Fotos» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 9 juliol 2023].
# Gente Mal: periòdic de bon humor

Gente Mal: periòdic de bon humor va ser una revista satírica que sortí a Reus el 1922.

## Història

En la seva presentació al públic es defineix com l'antítesi de Gente Bien, una revista també satírica que havia desaparegut uns mesos abans. El seu lema era, tal com diu al número 1: "Tranquilitat+alegria+bon humor=Xibarri. Heus ací, doncs, el programa de Gente Mal".
Només van sortir dos números, el 25 de març i el primer d'abril de 1922. En el número 2 la redacció diu: "No volem abusar de qui ha donat tantes mostres d'amor envers nosaltres. Ens compadim del públic i no l'explotarem més. Avui ens morim per in aeternum". Gente Mal era un setmanari festiu, dins la línia de Gente Bien, amb xafarderies sobretot referides a la joventut reusenca, però més procaç i amb més mala intenció.
S'imprimia a la Impremta de J. Vila, amb 4 pàgines i format foli. El preu era de 15 cèntims. Els textos no anaven signats ni amb pseudònims. Alguns textos eren en castellà.

## Localització

* Biblioteca Central Xavier Amorós. Reus.
* Biblioteca del Centre de Lectura de Reus i Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Deu vos guard». Gente Mal, 1, 25-III-1922, pàg. 1.
* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica (1868-1936). Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 80-81. ISBN 8487873049.
* ↑ «Gente Mal». Catàleg Argus. [Consulta: 16-VI-2015].
* ↑ «Gente Mal». CCUC. [Consulta: 16-VI-2015].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Delanymys brooksi

Delanymys brooksi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Burundi, la República Democràtica del Congo, Ruanda i Uganda a altituds d'entre 1.700 i 2.400 msnm. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són els boscos montans i de bambú. Està amenaçat per l'expansió de l'activitat humana.
L'espècie fou anomenada en honor del biòleg i mestre canadenc Allan Cecil Brooks.

## Referències

* ↑ Dieterlen, F.; Kerbis Peterhans, J. Delanymys brooksi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 febrer 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 58. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Pont dels Llossers

El Pont dels Llossers és un pont del municipi de Bolvir (Cerdanya) protegit com a bé cultural d'interès local. El pont dels Llossers està situat a la part baixa del torrent dels Llossers que rep aquest nom perquè ben a la vora hi ha diversos punts d'extracció de llosa.

## Descripció

Aquest pont permet a la séquia de la Solana salvar el desnivell del torrent dels Llossers, per la qual cosa s'hauria de considerar més un aqüeducte que un pont. La séquia de la Solana és una infraestructura d'època medieval que permet agafar l'aigua del riu Querol i regar els prats de la solana dels municipis de Guils de Cerdanya, Bolvir i Ger.
El pont té un sol ull amb arcada lleugerament apuntada i consta de tres parts diferenciades. El primer basament és fet de grans blocs arrodonits amb dimensions força regulars lligats en sec que descansa directament a la llera del torrent. Aquest, per tipologia constructiva podria haver estat el basament d'un pont més antic. Sobre aquest basament en trobem un altre de pedra seca de factura més regular, amb blocs fent cantonera. El tercer cos és el pont pròpiament dit construït amb dos tipus de material: pedra local (esquistos) de petites dimensions i maó massís lligat amb calç. El maó ha estat utilitzat per la volta exclusivament. El pont presenta una barana de pedra i per damunt hi passa un tub d'uralita que condueix l'aigua. Així el pont també fa funció d'aqüeducte.

## Referències

* 1 2 3 «Pont dels Llossers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].
# Isola d'Asti

Isola d'Asti, (Ìsola d'Ast en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Antignano, Asti, Costigliole d'Asti, Mongardino, Montegrosso d'Asti, Revigliasco d'Asti i Vigliano d'Asti.
Pertanyen al municipi les frazioni de Chiappa, Mongovone, Piano, Repergo i Villa.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
* Ajuntament
# Equació integral

Una equació integral és una equació en la qual una de les incògnites és una funció que apareix en una expressió sota el signe integral. Són importants en diversos àmbits físics. Les equacions de Maxwell expressades en forma integral en són probablement els seus representants més cèlebres. Apareixen en problemes dels transferència d'energia radiativa i problemes d'oscil·lacions d'una corda, d'una membrana o d'un eix. Els problemes d'oscil·lació també poden ser resoluts amb l'ajuda d'equacions diferencials.

## Exemples
### Equació de Fredholm del primer tipus

Una de les equacions integrals més senzilles és l'equació integral de Fredholm de primer tipus:
    $f(x)=\int _{a}^{b}K(x,t)\,\phi (t)\,dt$
La notació és la de Arfken i Weber. Aquí $\phi \,$ és la funció incògnita, f és una funció coneguda i K una altra funció coneguda de dues variables, sovint anomenada la funció integral del nucli. Els límits d'integració són constants i aquesta és la característica principal d'una equació de Fredholm.

### Equació de Fredholm del segon tipus

Si la funció incògnita apareix alhora a l'interior i fora de la integral, llavors es tracta de l'equació integral de Fredholm de segon tipus:
    $\phi (x)=f(x)+\lambda \int _{a}^{b}K(x,t)\,\phi (t)\,dt$
Le paràmetre λ és un factor desconegut, Que juga el mateix paper que el valor propi en àlgebra lineal.

### Equació de Volterra del primer tipus

Si un dels límits d'integració és variable, es tracta d'una equació integral de Volterra. Les equacions de primer i de segon tipus de Volterra són ser:
    $f(x)=\int _{a}^{x}K(x,t)\,\phi (t)\,dt$
    $\phi (x)=f(x)+\lambda \int _{a}^{x}K(x,t)\,\phi (t)\,dt$

## Característiques

Si la funció coneguda f és idènticament zero, l'equació integral s'anomena llavors «equació integral homogènia». Si és diferent de zero, s'anomena «equació integral no homogènia».
Aquestes equacions es classifiquen segons tres dicotomies:
* Límits d'integració
** els dos dues fixats : equació de Fredholm
** un variable: equació de Volterra
* Lloc de la funció incògnita
** només dins de la integral: primer tipus
** a l'interior i fora de la integral: segon tipus
* Naturalesa de la funció coneguda f
** idènticament zero : homogènia
** diferent de zero : no homogènia

## Referències

* ↑ George Arfken et Hans Weber, Mathematical Methods for Physicists, Harcourt/Academic Press, 2000.

## Bibliografia

* Andrei D. Polyanin et Alexander V. Manzhirov, Handbook of Integral Equations, CRC Press, Boca Raton, 1998. ISBN 0-8493-2876-4.
* E. T. Whittaker et G. N. Watson, A Course of Modern Analysis, Cambridge Mathematical Library ISBN 0-521-58807-3.
* M. Krasnov, A. Kiselev, G. Makarenko, Problems and Exercises in Integral Equations, Mir Publishers, Moscow, 1971

## Enllaços externs

* (anglès) Integral Equations : Exact Solutions à EqWorld: The World of Mathematical Equations.
* (anglès) Integral Equations : Index à EqWorld : The World of Mathematical Equations.
* (anglès) Integral equations Arxivat 2006-07-19 a Wayback Machine. à exampleproblems.com