OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Julien-sous-les-Côtes

Saint-Julien-sous-les-Côtes és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 127 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Julien-sous-les-Côtes era de 127 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 20 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 53 eren cases i 1 era un apartament. Dels 47 habitatges principals, 45 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 33 en tenien cinc o més. 44 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 34 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Julien-sous-les-Côtes el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 12 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 32 | 15 a 19 | 8 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 85 persones, 57 eren actives i 28 eren inactives. De les 57 persones actives 52 estaven ocupades (34 homes i 18 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 28 persones inactives 9 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Saint-Julien-sous-les-Côtes hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Julien-sous-les-Côtes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Julien-sous-les-Côtes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Niebla (pel·lícula)

Niebla és una pel·lícula dramàtica espanyola del 1932 dirigida per Benito Perojo. Fou rodada com la versió en castellà de la pel·lícula francesa Le Dernier Choc.

## Sinopsi

El mariner Enrique es creu el que diuen les males llengües sobre la infidelitat de la seva esposa i acaba corsecat per la gelosia.

## Repartiment

* Francisco Alarcon
* José Alcántara
* Pedro Elviro
* María Fernanda Ladrón de Guevara
* Rafael Rivelles
* José Rivero
* Pedro Valdivieso
* Ofelia Álvarez

## Referències

* ↑ D'Lugo p.5

## Bibliografia

* D'Lugo, Marvin. Guide to the Cinema of Spain. Greenwood Publishing Group, 1997.

## Enllaços externs

* Niebla al repositori de la Filmoteca de Catalunya
# Cantó de Dunkerque-Oest

El cantó de Dunkerque-Oest (neerlandès Kanton Duinkerke-West) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Nord a la regió dels Alts de França. Forma part del Westhoek (Flandes francès)

## Composició

El cantó aplega 3 comunes:
| Nom francès | Nom flamenc | Població | Codi Postal | Codi INSEE |
| Cappelle-la-Grande | Kapelle | 8.613 | 59180 | 59131 |
| Dunkerque | Duinkerke | 70.850 | 59140, 59240, 59640 | 59183 |
| Saint-Pol-sur-Mer | Sint-Pols | 23.337 | 59430 | 59540 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | 24.807 | 28.829 | 32.241 | 32.740 | 31.950 | 50.119 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Philippe Paresys | PS |
| 2008- | Marie Fabre | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ al Cantó Dunkerque-Oest: 19.577

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Maria Cinta Compta i Martínez

Maria Cinta Compta i Martínez (nascuda a Barcelona el 8 de febrer de 1935) és una actriu de teatre i cinema catalana. Va estudiar a l'Institut del Teatre (1956-58).

## Trajectòria professional

* 1959. Todavía estamos solos
* 1982. Marat-Sade de Peter Weiss. Direcció de Pere Planella. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1983. Maria Rosa d'Àngel Guimerà. Direcció de John Strasberg. Estrenada al Teatre Condal
* 1986. Allò que tal vegada esdevingué de Joan Oliver. Direcció de Montserrat Julió
* 1987. Com acabar d'una vegada i per sempre amb la maleïda cultura de Woody Allen. Direcció de Montserrat Julió. Estrenada al Teatre Condal de Barcelona.
* 1988. Mitjanit al Starlit de Michael Hastings. Direcció de Carlos Lasarte. Estrenada al Teatreneu.
* 1993. La Fille du régiment de Gaetano Donizetti. Gran Teatre del Liceu.
* 1994. La gavina d'Anton Txékhov. Estrenada al Teatre Joventut de L'Hospitalet de Llobregat.
* 1994. Colometa la Gitana o el Regrés dels confinants" i "Qui compra maduixes... d'Emili Vilanova. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1995. Al tren de Mercè Sarrias. Direcció de Toni Casares. Estrenada a la Sala Beckett.
* 1996. Altres llocs de Harold Pinter
* 1997. Bunyols de Quaresma (Hotel de Mala Mort) de Mercedes Abad. Estrenada al Teatre Malic.
* 2000. Tens por? d'Isabel Fernández. Estrenada a la Sala Muntaner.
* 2001. Bodas de sangre de Federico García Lorca. Direcció de Ferran Madico. Estrenada al teatre Romea.
* 2004. Casa de nines d'Henrik Ibsen. Direcció de Rafel Duran. Estrenada al Teatre Nacional de Catalunya
* 2005. Sota l'escorça
* 2010. Sexe i gelosia de Marc Camoletti. Estrenada al Guasch Teatre. Direcció de Pere Sagristà.

## Referències

* ↑ «Al tren». salabeckett.cat, 1995. [Consulta: 27 agost 2018]. PDF
# Salvador Vendrell Grau

Salvador Vendrell Grau (Fortaleny, Ribera Baixa, 1958) és un escriptor i professor valencià.

## Bibliografia
### Adaptacions de clàssics

* Curial i Güelfa (Bromera, 1993)
* Alí Babà i els quaranta lladres (Bromera, 1994)
* Els viatges de Marco Polo (Bromera, 1995)
* Espill (Onada Edicions, 2015)
* Joan Fuster per a joves (Onada Edicions, 2017)
* Tirant lo Blanc per a infants (Il·lustrat per Oreto Cruzà. Onada Edicions, 2017)
* L'Odissea (Perifèric Edicions, 2017)

### Columnes d'opinió

* Columnes de paper (Perifèric Edicions, 2011)
* Els dimonis que dicten (Editorial Afers, 2016)

### Narrativa

* Quan truquen de matinada (Onada Edicions, 2014 - Premi de Narrativa Ciutat de Sagunt)

### Biografia

* Ausiàs March, el poeta i el seu temps: una biografia il·lustrada (Amb Rafa Matoses. Bromera, 1997)
* Jaume I, el naixement d'un poble: una biografia il·lustrada (Amb altres autors. Bromera, 1998)
* Joan Baldoví. En clau valenciana (Perifèric, 2017)

## Referències

* ↑ 'Fitxa a Escriptors.cat'
# André Hoekstra

André Hoekstra (nascut el 5 d'abril de 1962 a Baarn) és un futbolista neerlandès retirat que va jugar de migcampista. Hoekstra va fer el seu debut professional al Feyenoord Rotterdam i també va jugar al RKC Waalwijk a nivell de clubs. A nivell internacional, va ser seleccionat una vegada amb els Països Baixos el 1984, marcant un gol. Després de la seva carrera com a jugador va esdevenir entrenador i va exercir com a entrenador ajudant amb l'RBC Roosendaal, l'ADO Den Haag i l'Excelsior Rotterdam, ocupant també el càrrec d'entrenador en cap amb l'ADO Den Haag entre 1998 i 1999.

## Estadístiques de carrera

* Primer partit: 6 d'abril de 1982: Feyenoord Rotterdam – Roda JC, 1–0

## Palmarès

Feyenoord
* Eredivisie: 1983–84
* Copa KNVB: 1983–84

## Referències

* Perfil
# Nombre de Reech

El nombre de Reech $(Re)$ és un nombre adimensional utilitzat en la mecànica de fluids. S'utilitza per caracteritzar la relació entre les forces gravitacionals i les forces inercials. Aquest nombre s'utilitza particularment en el camp de l'arquitectura naval.
Aquest nombre rep el nom de Frédéric Reech, un matemàtic i físic francès.
Es defineix de la manera següent:
    $Re={\frac {gL_{c}}{v^{2}}}$
amb :
* $g$ = acceleració de la gravetat.
* $L_{c}$ = longitud característica.
* $v$ = velocitat.
Es pot expressar com l'invers del nombre de Froude $(Fr)$:
    $Re={\frac {1}{Fr}}$.

## Referències

* 1 2 Hall, Carl W. Laws and Models:Science, Engineering and Technology (en anglès). Boca Raton: CRC Press, 2000. ISBN 978-84-493-2018-7.
# Cantó de Saint-Omer-Nord

El cantó de Saint-Omer-Nord és un cantó francès del departament del Pas de Calais, situat al districte de Saint-Omer. Té 8 municipis i part del de Saint-Omer.

## Municipis

* Houlle
* Clairmarais
* Moringhem
* Moulle
* Saint-Martin-au-Laërt
* Salperwick
* Serques
* Saint-Omer (part)
* Tilques

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Pierre Guillain | divers gauche, després CNIP |
| 1964-1970 | M. Stoven | Divers droite |
| 1970-1982 | M. Lemaire | PS |
| 1982-2008 | Jean-Jacques Delvaux | RPR |
| 2008- | Bertrand Petit | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Jordà de Saxònia

* No s'ha de confondre amb Jordà de Pisa o Jordanus Nemorarius.
Jordà de Saxònia (Paderborn, Alemanya, 1190 - costa de Palestina, en un naufragi, 1237) fou un frare dominic renà. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Fills dels comtes d'Oberstein, Jordà va entrar el 1219 a la Universitat de París per estudiar-hi teologia. Hi va conèixer Domènec de Guzmán i en acabar fou ordenat sotsdiaca.
El 1220 conegué Reginald d'Orléans, que havia arribat de Bolonya com a nou prior del convent dominic de Sant Jaume; la seva predicació va tenir molta influència sobre el jove Jordà, que va decidir de fer-se dominic i pronuncià els vots de l'Orde dels Predicadors el Dimecres de Cendra del mateix any. Dos mesos més tard, tingué lloc a Bolonya el primer capítol general de l'orde i Jordà hi assistí. En tornar a París, hi ensenyà teologia.
El 1222, amb 32 anys, fou elegit primer successor de Sant Domènec com a Mestre General de l'orde. Durant el seu mandat, cresqué el nombre de novicis i s'obriren 300 convents nous arreu d'Europa. Va escriure el Libellus de principiis Ordinis Praedicatorum, text històric que dona la primera biografia de Sant Domènec i els inicis de l'orde dominic.
En 1237, tornat de Palestina, on havia visitat els convents dominics de Terra Santa, la nau on viatjava cap a Nàpols va naufragar i Jordà va morir al mar. El seu cos, recuperat, va ésser sebollit a l'església dominicana d'Akko, al nord de l'actual Israel. El succeí com a mestre general sant Ramon de Penyafort.
Alguns estudiosos l'identifiquen amb l'escriptor científic de llibres de física i matemàtiques Jordanus Nemorarius.

## Veneració

El 1826 fou beatificat pel papa Lleó XII, amb festivitat el 13 de febrer. És el patró de les vocacions de l'orde dominic.

## Referències

* ↑ Busard, 1991, p. 8.
* ↑ Klein, 1964, p. 345-350.

## Bibliografia

* Busard, Hubertus Lambertus Ludovicus. Jordanus de Nemore, De elementis arithmetice artis: a medieval treatise on number theory (en anglès). Berlin: F. Steiner, 1991. ISBN 9783515052146.
* Klein, O. «Who was Jordanus Nemorarius?: Some remarks on an old problem in the history of mechanics and mathematics» (en anglès). Nuclear Physics, Vol. 57, 1964, pàg. 345-350. DOI: 10.1016/0029-5582(64)90334-7. ISSN: 0375-9474.
# Maria Cinta Balagué i Domènech

Maria Cinta Balagué i Domènech(Barcelona, 1898 - 3 de juny de 1985), funcionària de l'Ajuntament de Barcelona, fou una pionera en les emissions radiofòniques, en crear el primer programa magazín, que presentà a Ràdio Barcelona amb el pseudònim de Salus.
Va estudiar magisteri i tot seguit es va presentar a les oposicions de la Diputació. Va aprovar i va esdevenir funcionària de l'Ajuntament de Barcelona, essent la primera dona que s'integrava en la plantilla municipal. Se li va oferir una primera feina al Negociat de Cultura que s’estava creant i després va recórrer diferents departaments de l’Ajuntament –Gobernació, Negociat Central...– fins que es va jubilar, l’any 1968.
El 1926, potser gràcies al seu perfil culte, se li va oferir una secció literària femenina bisetmanal dins la programació que Ràdio Barcelona dedicava a les dones, anomenada genèricament Radio telefonía femenina. Aquesta secció, que s'emetia els dimarts i divendres a les sis de la tarda i durava entre vint i trenta minuts, radiava escrits literaris de les oients, que llegia ella mateixa. Mantenia també converses amb la pianista Emília Miret i Soler i altres col·laboradores. Balagué era, doncs, la primera persona que feia un programa de ràdio en format magazín, tancat, amb una estructura àgil, construït a base de seccions i col·laboradores que parlaven de literatura i més endavant també de temes diversos del que es considerava aleshores l'univers femení –modes o ciència domèstica, per exemple– i adreçat a un públi concret, les dones. Les col·laboradores, d’un alt nivell cultural i econòmic, eren dones que ja publicaven sobre aquestes matèries en revistes femenines de l’època.
El febrer de 1929 Balagué i les seves col·laboradores van desaparèixer de la programació i el programa fou substituït per monòlegs per a les dones.

## Referències

* ↑ «Medallas de la ciudad - María Cinta Balagué Doménech». La Vanguardia, 07-06-1970, pàg. 29.
* 1 2 3 4 5 Espinosa, Sílvia «La pionera radiofònica oblidada». Barcelona Metròpolis, 94, 01-12-2014, pàg. 24-25 [Consulta: 18 desembre 2014].
* ↑ «Doña María Cinta Balagué, más de medio siglo funcionaria del Ayuntamiento barcelonés». La Vanguardia, 14-11-1976.

## Enllaços externs

* Espinosa Miravet, Sílvia «Cuando María Cinta Balagué radió el primer magazine». Historia y comunicación social, 18, Esp., obtubre 2013, pàg. 157-167 [Consulta: 18 desembre 2014].
# André Hubert Dumont

André Hubert Dumont (Lieja, 15 de febrer de 1809 - Lieja, 28 de febrer de 1857) va ser un geòleg belga.
Dumont va néixer a la ciutat de Lieja. La seva primera obra publicada va ser una memòria (Mémoire) sobre la geologia de la província de Lieja (1832). Pocs anys més tard va esdevenir professor de mineralogia i geologia i més tard Rector de la Universitat de Lieja. Es van adoptar els noms que ell va proposar per a subdivisions dels períodes del Cretaci i el Terciari.
Durant vint anys va treballar en el mapa geològic de Bèlgica (1849). Viatjà i investigà el Bòsfor i les muntanyes d'Espanya i altres regions recollint material per al seu mapa geològic d'Europa.
La Societat Geològica de Londres el premià l'any 1840 amb la Wollaston medal. Morí a Lieja.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911. The article is available here Arxivat 2007-08-16 a Wayback Machine..
* Catholic Encyclopedia article
# Paul Joseph Pham Ðình Tung

Paul Joseph Pham Ðình Tung (Yên Thắng, 15 de juny de 1919 - Hanoi, 22 de febrer de 2009) va ser un cardenal vietnamita.

## Carrera eclesiàstica

Va ser ordenat sacerdot el 6 de juny de 1949. Va ser rector de la parròquia de Hàm Long, a Hanoi, de 1950 a 1955. Posteriorment va ser superior del Seminari Menor de Sant Joan , a Hanoi, de 1955 a 1963. El Seminari va ser tancat per l'autoritat estatal l'any 1960 i no va tornar a obrir mai més. Va ser nomenat bisbe de Bac Ninh el 1963. Va ser nomenat arquebisbe de Hanoi el 13 d'abril de 1994 i elevat a cardenal el novembre de 1994. Es va retirar com a arquebisbe de Hanoi el 2005 i el va succeir l'arquebisbe Joseph Ngô Quang Kiêt.
Des de gairebé els inicis de la seva vida religiosa, va estar sota arrest domiciliari, incapaç d'exercir els seus deures davant les prop de 100 parròquies sota la seva jurisdicció.
Va començar a recopilar en lục bát tota la vida de Jesús, els Evangelis, la doctrina cristiana i els manaments de Déu i de l'Església. Va ser creat cardenal prevere de Santa Maria Regina Pacis a Ostia Mare per Joan Pau II durant el consistori del 26 de novembre de 1994. Va renunciar al govern pastoral de l'arxidiòcesi el 19 de febrer de 2005. Va morir el 22 de febrer de 2009 a les l'edat de 89 anys. El va succeir Joseph Ngô Quang Kiệt.

## Referències

* 1 2 Một Công nghị Hồng y đã rất gần - Sẽ có tân Hồng y Việt Nam? (by Vietnamese) Retrieved 15 February 2019.
* ↑ Paul Joseph Cardinal Pham Ðình Tung Retrieved 15 February 2019.
* ↑ "ĐHY Phaolô Giuse Phạm Đình Tụng - chứng nhân lịch sử GHVN- đã qua đời" (by Vietnamese) Retrieved 15 February 2019.
* ↑ catholic-pages bio of Paul Joseph Pham Dinh Tung Retrieved 15 February 2019.
* ↑ "Hồng y Phạm Đình Tụng qua đời" (by Vietnamese) Retrieved 15 February 2019.

## Enllaços externs

* catholic-hierarchy page of Paul Joseph Pham Dinh Tung
* Cardinal Paul Joseph Pham Đình Tung, Archbishop emeritus of Hà Nội (Viêt Nam) passed away
# Novedades Carminha

Novedades Carminha va ser un grup musical gallec de rock de garatge i funk format el 2007 i dissolt el 2022. En els seus començaments es feien anomenar Novedades Farinha. El nom del grup és un homenatge a Carminha i la seva botiga de llenceria situada al barri vell de Santiago de Compostel·la.
El 2008 va gravar la seva primera maqueta, Grandes èxitos, als estudis Pousada Son d'Ames. Aquell mateix any van publicar la cançó «Vai ao caralho» dins del recopilatori Matado per la muerte, publicat per Bowery Records.

## Membres

* Carlos Pereiro «Carlangas»: guitarra i veu principal
* Adrián Díaz Volta «Jarri»: baix i cors
* Xavi G. Pereiro: bateria i cors
* Anxo Rodriguez Ferreira: guitarra, teclat electrònic i cors

## Discografia

* 2008: Grandes éxitos
* 2009: Te vas con cualquiera
* 2010: Sinceramente Carminha
* 2011: Jódete y baila
* 2014: Juventud infinita
* 2016: Campeones del mundo
* 2019: Ultraligero

## Referències

* ↑ «Carlangas, crítica de su disco homónimo de debut (2023)» (en castellà). Mondo Sonoro, 20-04-2023. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «Novedades Carminha, Biografía». [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ Fernando Fernández Rego. «Biografía de Novedades Carminha», 12 diciembre 2009. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Carlangas, artista gallego: "Pasé una época triste con la disolución de Novedades Carminha"» (en castellà), 20-04-2023. [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ «Novedades Carminha nos saca a bailar con 'Ultraligero'» (en espanyol europeu). Vogue, 15-02-2019. [Consulta: 3 agost 2023].
# Carlos Ruf

Carlos Ruf Osola (Hamina, Finlàndia, 14 d octubre de 1969) és un exjugador de bàsquet finlandès. Amb els seus 2,10 metres d'alçada jugava en la posició de pivot.

## Carrera esportiva

Es va formar al planter del Club Corazonistas de Barcelona i al planter del Joventut. Va debutar amb el primer equip del RAM Joventut la temporada 1987-88, i hi va jugar fins a la temporada 1991-92. En tots aquests anys va guanyar una Copa Korac, dues lligues i dues Copes Príncep d'Astúries, i va ser subcampió d'una Recopa europea i d'una Lliga europea.
El 1992 va fitxar pel Valvi Girona, on hi va jugar quatre temporades. Després d'una lesió de genoll, la temporada 96-97 es va reincorporar a les pistes jugant amb el Sant Josep de Badalona de la lliga EBA, equip vinculat a la Penya, i la temporada següent va fitxar pel Breogán Lugo de LEB. El 1998 va ser contractat pel Clube Atletico Queluz de la lliga portuguesa, amb els que només va disputar quatre partits, abans de reincorporar-se novament al Breogán. Va jugar dues temporades més a LEB, amb el Caprabo Lleida i el Bàsquet Manresa, i dues més a EBA, al C.B. Aracena i al C.B. Montcada.

### Selecció nacional

Va ser internacional amb la Selecció espanyola de bàsquet absoluta en 7 ocasions, així com en les categories inferiors: en juvenil (26 partits), junior (43 partits) i Sub-22 (24 partits). Amb la selecció va aconseguir la medalla de plata en el Mundobasket sub-22 de 1985, la medalla de bronze en el Campionat Mundial de Bàsquet Sub-22 celebrat a Andorra el 1989, i el segon lloc novament en el Mundobasket sub-22 de l'any 1990.

## Referències

* ↑ «¿Qué fue de…? Carles Ruf, la perla del Joventut que no explotó: de estrella en ciernes a comercial feliz» (en castellà). Encestando, 08-09-2012 [Consulta: 19 juliol 2018].
* ↑ Carlos Ruf jugador a l'ACB
# Jordà

«Jordà» té aquests significats:
* riu Jordà, riu de l'Orient Mitjà
* jordà o llengua jordana, dialecte àrab parlat a Jordània
* jordà, ciutadà de Jordània.
* Muntanya de Jordà, serra de l'Alt camp
# Sandra Morro i Latorre

Sandra Morro Latorre (Canet de Mar, Maresme, 16 de juny de 1973) ha estat una portera d'hoquei sobre patins catalana.
Formada al CH Canet, va competir a la Lliga catalana des dels seus inicis. Posteriorment, en la seva etapa universitària va jugar al Club Hoquei Lloret i finalment amb el CE Arenys de Munt amb el qual va guanyar un Campionat d'Espanya el 1999. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei patins, va formar part de la primera selecció estatal de la història. Hi va aconseguir una medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1991.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Campionat d'Espanya d'hoquei patins femení: 1998-99

### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 1991

## Referències

* ↑ «Sandra Morro Latorre | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ Pérez, Gabriel. «Hoy empieza el Europeo femenino» (en castellà), 12-11-1991. [Consulta: 23 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Sandra Morro Latorre - Rinkhockey.net (anglès)
# Clinòmetre

El clinòmetre o inclinòmetre és un aparell que es fa servir per mesurar l'angle respecte la vertical (mesurat en graus) de certs equips (aeronaus, antena parabòlica, torres, pals, arbres, etc..).
Antigament s'emprava per a determinar l'angle de tir d'una peça d'artilleria. S'instal·lava a diferents llocs dels canons amb la finalitat d'establir en mil·lèsimes el valor de l'angle de tir usant els nònius de mesura i el nivell que tenia l'aparell.

## Referències

* ↑ «Clinòmetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «clinòmetro - Treccani» (en italià). [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «¿Qué Es Un Clinómetro Y Para Qué Se Utiliza? - Electropreguntas» (en castellà), 03-03-2023. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ La revista de Ingeniería DYNA (castellà), any 82, nº 9, ISSN 0012-7361
* ↑ «Clinómetro - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 20 març 2024].