# Tot esperant Godot

Tot esperant Godot (en francès: En attendant Godot), de vegades subtitulada Tragicomèdia en 2 actes, és una obra de teatre de l'absurd escrita per Samuel Beckett als anys 1940, publicada el 1952 per Éditions de Minuit i estrenada a França aquest mateix any, sota la direcció de Roger Blin. Va significar una renovació de l'escriptura dramàtica pel fet d'establir noves relacions entre els personatges, el temps, l'espai i els llenguatges escènics, i s'ha convertit en una de les peces més representades de l'autor. Beckett va rebre nombroses peticions per adaptar-la al cinema i la televisió, però es va resistir a aquestes ofertes, llevat de l'aprovació ocasional per amistat o simpatia a la persona que feia la petició, i les que es van fer en vida seva, no el van satisfer.
Jordi Coca va proposar estrenar en català aquesta obra el 1957. L'any 1965 es va estrenar a la ciutat de Lleida, produïda pel polifacètic Àngel Jové i dirigida per Josep Maria Riu i el grup TOAR, amb una innovadora escenificació amb fotografies de Ton Sirera. Un any després, l'any 1966, es va fer al Teatre Romea de Barcelona. Als anys 60, el teatre de l'absurd era molt popular en aquesta ciutat i s'hi van estrenar també altres obres de Samuel Beckett, Joan Brossa, Manuel de Pedrolo i altres autors del gènere. Manuel de Pedrolo va estar influenciat per aquesta peça teatral i l'inspirà per a escriure'n d'altres.
L'obra es divideix en dos actes, i en ambdós apareixen dos vagabunds anomenats Vladimir i Estragon, que esperen en va al costat d'un camí un tal Godot, amb qui (potser) tenen alguna cita. El públic mai no arriba a saber qui és Godot, o quin tipus d'assumpte hi han de tractar. A cada acte, hi apareixen el cruel Pozzo i el seu esclau Lucky (en anglès, 'afortunat'), seguits d'un noi que fa arribar el missatge a Vladimir i Estragon que Godot no vindrà avui, "però demà segur que sí".

## Estil

Al llarg de la seva producció dramàtica, Beckett va renovar el llenguatge teatral creant noves relacions entre els diferents elements dramàtics i deslligant el gest de la paraula, la veu del cos, o com la llum pot esdevenir un personatge més. En aquest muntatge, Beckett encara no dirigia les seves obres, però ja va introduir un nou tipus d'acció dramàtica; el temps i l'espai són indeterminats i ahistòrics, la tragèdia es porta tant al límit que resulta còmica per la seva caricaturització i el to és grotesc, absurd i transcendent, com és recurrent en la seva obra.

## Tema

El tema de l'obra és la incomunicació. Aquesta trama, que intencionadament no té cap fet rellevant i presenta el recurs dramàtic de les repeticions, pot simbolitzar el tedi i la manca de significat de la vida humana, qüestió recurrent de l'existencialisme.
Una interpretació estesa del misteriosament absent Godot és que representa Déu, encara que Beckett sempre ho va negar. Com a nom propi, Godot pot ser un derivat de la paraula God ('Déu', en anglès) amb un diminutiu afectuós francès. Beckett va afirmar que derivava de godillot, que en argot francès vol dir 'bota'. El títol podria llavors suggerir que els personatges estan "esperant la bota".

## Sinopsi

L'obra està dividida en dos actes. La trama tracta de Vladimir (també anomenat "Didi") i Estragon (també anomenat "Gogo"), que arriben a un lloc al costat d'un camí, al costat d'un arbre, per esperar l'arribada de Godot. Vladimir i Estragon semblen ser vagabunds: la seva roba és esparracada i no els va bé; una altra teoria és que podrien ser refugiats o soldats desplaçats d'un conflicte, com la Segona Guerra Mundial, que acabava de finalitzar i que va inspirar molt la dramatúrgia de Beckett. Passen el temps conversant i de vegades discutint.
Estragon es queixa que les botes no li venen, i Vladimir presumeix de cames engarrotades a causa d'un dolorós problema de bufeta. Fan vagues al·lusions sobre la naturalesa de les seves circumstàncies, i sobre les raons per trobar-se amb Godot (però el públic mai arriba a saber qui és Godot o per què és tan important). Aviat els interromp l'arribada de Pozzo, un home cruel, però líric que afirma ser l'amo de la terra on es troben, juntament amb el seu criat Lucky, a qui sembla controlar per mitjà d'una llarga corda. Pozzo s'asseu per donar-se un festí de pollastre, i més tard tira els ossos als dos vagabunds.
Els entreté fent a Lucky ballar animadament, i llavors els dona un sermó improvisat sobre les teories de George Berkeley. Després de la partida de Pozzo i Lucky, un nen arriba amb un missatge de Godot: "aparentment, no vindrà avui, però vindrà demà a la tarda". El noi també confessa que Godot pega al seu germà i que ell i el seu germà dormen a les golfes d'un graner.
El segon acte segueix un patró similar al del primer, però quan Pozzo i Lucky arriben, Pozzo s'ha tornat inexplicablement cec, i Lucky, mut. De nou, el noi arriba per anunciar que Godot no vindrà, tot i que el noi afirma no ser el mateix nen que el dia anterior havia portat el mateix missatge.

## Adaptacions a altres medis

Ha sigut adaptat a un videojoc anomenat Waiting for Godot Game.

## Referències

* 1 2 Mercè Saumell, El teatre contemporani, Editorial UOC, 2006. ISBN 9788497884020
* ↑ Chiva, Agnès. «“La prosa de Beckett està esculpida en el temps”». Tr3sC, 19-11-2019. [Consulta: 18 novembre 2021].
* ↑ Knowlson, James. Damned to Fame: the Life of Samuel Beckett (en anglès). Londres: Bloomsbury Publishing, 2014. ISBN 9781408857663.
* ↑ «Singular realización teatral» (en castellà). Hemeroteca La Vanguardia, 20-05-1965. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «60 anys de TOAR». Descobrir.
* ↑ Les Literatures catalana i francesa al llarg del segle XX. L'Abadia de Montserrat, 1997. ISBN 9788478268887
* ↑ Itzkoff, Dave «The Only Certainty Is That He Won't Show Up» (en anglès). The New York Times, 12-11-2013 [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ «The Great Gatsby and Waiting for Godot: The Video Game Editions» (en anglès). Open Culture, 07-09-2011 [Consulta: 23 juliol 2015].

## Bibliografia

* Tot esperant Godot, traducció de Joan Oliver, editorial Proa, 1999. ISBN 9788482567686 (català).
* Pere Salabert, La màquina del teatre: Per a una biografia de la tragèdia, editorial Punctum, 2013. ISBN 9788494069468 (català).

## Enllaços externs

* Assaig sobre Tot esperant Godot (català).
* Crítica de l'obra (castellà).