OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Supella longipalpa

Supella longipalpa és una petita espècie de panerola de 10 a 14 mm de longitud. La seva coloració oscil·la entre el marró fosc i el daurat. Té dues bandes de color clar que travessen transversalment el dors entre les ales i l'abdomen. Les bandes poden estar parcialment ocultes per les ales. En el mascle les ales cobreixen l'abdomen, mentre que la femella aquestes que no el cobreixen completament. El mascle sembla més prim que la femella, la femella sembla més ampla.
Aquesta panerola té una distribució bastant àmplia, que es troba en les regions del nord-est, sud i Oest Mitjà dels Estats Units amb força freqüència. A Espanya ha estat descrita esporàdicament, però darrerament sembla haver establert poblacions estables tot i que minoritàries a Barcelona i Madrid. Són una de les paneroles exòtiques més recents per formar colònies de cria al Regne Unit i Irlanda. Necessiten menys humitat que la panerola germànica pel que tendeixen a distribuir-se d'una forma més homogènia a la llar, com per exemple en sales d'estar i dormitoris, al contrari que B. germanica que usualment se sol circumscriure en banys i cuines. Sovint es poden trobar a les llars i apartaments, però són menys comunes en els restaurants. Tendeixen a no aparèixer de dia, ja que eviten la llum.
Supella longipalpa menja una gran varietat de coses. Les paneroles solen ser carronyeres, pel que poden menjar una gran varietat de coses, sovint gairebé qualsevol cosa orgànica, incloent matèria en descomposició. Hi ha constància que han causat problemes en hospitals per emergir a la nit per alimentar-se dels líquids corporals, així córrer el risc d'infecció creuada.

## Referències

* ↑ Quelart, Raquel «Una nueva cucaracha llega a España» (en castellà). La Vanguardia, secció Vida, 05-02-2013 [Consulta: 5 febrer 2013].

## Enllaços externs

* «Brownbanded Cockroaches - Supella longipalpa» (en anglès). pestworld.org. [Consulta: 5 febrer 2013].
# Sèrie de Grandi

La sèrie infinita 1 − 1 + 1 − 1 + · · ·, de vegades és anomenada sèrie de Grandi, en honor del matemàtic, filòsof i sacerdot Guido Grandi, qui, el 1703, va realitzar treballs destacats sobre aquesta sèrie.
Utilitzant la notació matemàtica per a sumatoris, la sèrie s'expressa com:
    $\sum _{n=0}^{\infty }(-1)^{n}$
És una sèrie divergent, que implica que no posseeix una suma en el sentit usual d'aquesta. D'altra banda, la seva sumació de Cesàro és ¹⁄₂.

## Bibliografia

* Davis, Harry F. Fourier Series and Orthogonal Functions. Dover, maig 1989. ISBN 0-486-65973-9.
* Devlin, Keith. Mathematics, the science of patterns: the search for order in life, mind, and the universe. Scientific American Library, 1994. ISBN 0-7167-6022-3.
* Kline, Morris «Euler and Infinite Series». Mathematics Magazine, 56, 5, novembre 1983, pàg. 307-314.
* Knopp, Konrad. Theory and Application of Infinite Series. Dover, 1990. ISBN 0-486-66165-2.
* Ernest William Hobson, The theory of functions of a real variable and the theory of Fourier's series (Cambridge University Press, 1907), section 331. The University of Michigan Historical Mathematics Collection
* E. T. Whittaker and G. N. Watson, A course of modern analysis, 4th edition, reprinted (Cambridge University Press, 1962), section 2.1.
# Teatre Nou de Riga

El Teatre Nou de Riga en letó, Jaunais Rīgas teātris, és el teatre de Letònia, i està ubicat a la ciutat de Riga, capital del país.
Consta de dues sales la Lielā zāle i Mazā zāle que tenen respectivament 470 i 100 seients per als espectadors.
Des de 1902, el lloc allotjava l'antic edifici de la Societat de crèdit dels artesans letons de Riga (Rīgas latviešu amatnieku palīdzības biedrība) fins al 1920, quan es va cedir per fundar el Teatre Dailes. El 1977, el teatre Dailes va ser traslladat a un nou edifici especialment construït al carrer Brīvības 75, encara que els tallers es van mantenir i el Teatre Juvenil en l'antiga adreça fins a la seva clausura el 1991. El primer director artístic del Teatre Nou va ser Juris Rijnieks i des de 1997 és Alvis Hermanis.

## Referències

* ↑ «Jaunā latviešu teātra, Jaunā Rīgas teātra un Dailes teātra darbības vieta». Valsts Kulturas Piemineklu Aizsardzibas Inspekcija. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 9 març 2015].
* ↑ Dzene, Lilija. «Jaunais Rīgas teātris» (en letó). [Consulta: 9 març 2015].
* ↑ «About The New Riga Theatre» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-04-12. [Consulta: 9 març 2015].

## Vegeu també

* Teatre Nacional de Letònia

## Enllaços externs

* «Web oficial» (en letó).
# Teatre Novedades (Almacelles)

El Teatre Novedades és un teatre catalogat com a monument del municipi d'Almacelles (Segrià) i inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres del primer quart de segle utilitzada com a cinema, teatre i ball. La seva estructura i el disseny són senzills, amb una clara tendència al racionalisme. Les obertures són emmarcades per elements ressaltats. Cal destacar la columna salomònica que fa de mainell a la porta d'entrada, feta amb rajola, i que divideix l'accés en dos sectors, tot sostenint un doble arc escarser. La façana és dividida, verticalment, en tres trams, els laterals ocupats per diverses finestres i el central per la porta, coronada per un arc escarser ressaltat. Tota la façana és arrebossada i emblanquinada. L'interior segueix la mateixa tendència estructural que l'exterior, senzilla, sòbria i austera.

## Història

Es tracta d'un edifici noucentista construït al voltant del 1920 que durant molts anys va servir per desenvolupar activitats de ball, teatre i cinema. El cel ras de la sala fou tirat a terra per problemes de filtracions d'aigua de la teulada. Actualment és tancat i l'Ajuntament està estudiant la possibilitat d'adquirir-lo (desembre 2005).

## Referències

* 1 2 3 «Teatre Novedades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].
# Suimanga de ventre porpra

El suimanga de ventre porpra (Nectarinia purpureiventris) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos oberts de les muntanyes del nord-est i est de la República Democràtica del Congo, oest d'Uganda, Ruanda i Burundi.

## Referències

* ↑ «Suimanga de ventre porpra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# TK-5

La carretera prefectural 5 (東京都道5号新宿青梅線, Tōkyōto-dō 5-gō Shinjuku Ōme-sen), també anomenada línia Shinjuku-Ōme, és una carretera prefectural de primera classe construïda i administrada pel Govern Metropolità de Tòquio. Com el seu propi nom indica, la carretera connecta el districte especial de Shinjuku amb el municipi d'Ōme.
Durant el seu recorregut, la carretera rep diversos noms com ara "carrer Meiji" (明治通り, Meiji dōri) a Shinjuku, "carrer Yasukuni" (靖国通り, Yasukuni dōri) també a un tros de Shinjuku i "carretera d'Ōme" (青梅街道, Ōme kaidō) entre Shinjuku i el municipi d'Ōme, l'última secció del recorregut. Entre Shinjuku i Higashi-Murayama, el traçat de la carretera discorre paral·lel a la TK-4 o carretera de Tòquio-Tokorozawa i per això la TK-5 també rep el nom de "nova carretera d'Ōme" (新青梅街道, Shin Ōme kaidō).
El traçat total de la carretera prefectural 5 o TK-5 té una llargària de 98,952 quilòmetres.
El recorregut de la TK-5 comença al centre urbà del districte especial de Shinjuku i, des d'allà, continua cap a l'oest fins a arribar al districte especial de Nakano. Des d'allà, la carretera continua avançant cap a l'oest fins a arribar al districte especial de Suginami. Ja a Suginami, la carretera gira cap al nord, vers el districte especial de Nerima. Des de Nerima, el traçat continua cap a l'oest arribant al municipi de Nishi-Tōkyō. Des d'allà, la carretera comença una direcció cap al nord-oest passant pels municipis de Higashi-Kurume i Higashi-Murayama. Fins ací, el traçat de la TK-5 i la TK-4 eren idèntics. Després, el recorregut baixa un poc cap al sud passant pel municipi de Kodaira, per a continuar ara cap al nord-oest pels municipis de Higashi-Yamato, Musashi-Murayama i Mizuho. Finalment, la carretera arriba al municipi d'Ōme, punt final del trajecte de la carretera.

## Referències

* ↑ http://www.douroweb.jp/region13000/c017oume.html
* ↑ 東京都道路現況調書 平成25年度. 東京都建設局道路管理課, 1 2014, p. 79.
* ↑ https://www.kensetsu.metro.tokyo.lg.jp/jimusho/kitakita/kannaizu/higashiyamatoshi/zoushiki.html
# Talóvaia (Vorónej)

* Per a altres significats, vegeu «Talóvaia».
Talóvaia (en rus: Таловая) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 104 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Thalassoma grammaticum

Thalassoma grammaticum és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 32 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Mèxic fins a Panamà, incloent-hi les Illes Galápagos.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gilbert, C. H. 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (no. 797): 49-126.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Teplička

Teplička és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1328.
# Tiaa (filla de Tuthmosis IV)

Tiaa va ser una princesa egípcia de la XVIII dinastia. Era filla del faraó Tuthmosis IV, i va rebre el nom de la seva àvia paterna Tiaa.
És probable que sigui la princesa que es mostra a la tomba de Sobekhotep (TT63), la dona del qual, Meryt, era la seva mainadera. Els vasos canopis de Tiaa es van trobar a la vall de les Reines.
Tiaa en jeroglífic :
Va morir durant el regnat del seu germà Amenofis III i desconeix el seu lloc d'enterrament original. La seva mòmia va ser traslladada durant la XXI dinastia a l'amagatall de Xeikh Abd el-Qurna, juntament amb les mòmies d'altres princeses reials: Amenemopet i Petepihu, que probablement eren les seves germanes; Nebetia, la seva neboda, i les princeses Tatau, Henutiunu, Meritptah, Sithori i Wiai. L'etiqueta de la mòmia la identifica amb els títols de Filla del Rei de Menkheperure. Les seves despulles es van descobrir el 1857.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 140.
* ↑ Fletcher, 2000, p. 144.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 135.
* ↑ Dodson i Janssen, 1989, p. 138.
* ↑ Fletcher, 2000, p. 145.

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies
* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Dodson, Aidan; Janssen, Jac J. «A Theban Tomb and Its Tenants.» (en anglès). The Journal of Egyptian Archaeology, vol. 75, 1989. DOI: 10.2307/3821904.
* Fletcher, Joann. Egypt’s Sun King – Amenhotep III (en anflès). Londres: Duncan Baird Publishers, 2000. ISBN 1-900131-09-9.
# Ticlopidina

La ticlopidina és una molècula de la família de les tienopiridines. Actua en les persones com un antiagregant plaquetari. Degut a una vida mitjana força llarga, aquest efecte inhibidor de les plaquetes persistirà entre 7 i 10 dies després d'administrar el medicament. Múltiples estudis han mostrat la seva utilitat per a la prevenció d'accidents vasculars mortals i no mortals en els pacients que han tingut un accident vascular cerebral, en les persones que han tingut antecedents d'accidents d'isquèmia cardíaca transitòria, o d'angina de pit inestable. Pot també impedir l'obstrucció de les artèries coronàries, i redueix el nombre de pacients amb una claudicació intermitent. Redueix la gravetat i els danys causats per un infart de miocardi. Permet també la disminució del nombre d'esdeveniments cardíacs, així com els episodis de trombosi (quan és utilitzat en combinació amb l'aspirina) després de la col·locació d'un stent coronari.

## Referències

* ↑ www.vademecum.es/
# Tico Torres

Héctor Samuel Juan Torres, més conegut com a Tico Torres (Manhattan, 7 d'octubre de 1953), és un músic estatunidenc d'origen cubà. És el carismàtic bateria i el més veterà de la banda nord-americana Bon Jovi. A part de ser bateria, també és pintor i pilot. Destaca pel fet de tenir molta facilitat per tocar diferents estils i molt de ritme, i en totes les cançons del grup Bon Jovi la bateria té un paper important com són "Livin' on Prayer", "Bad Medicine" i gairebé a totes les cançons d'aquest notable grup de rock. Tot i començar tocant la guitarra als quinze anys va veure clar que la seva veritable vocació en la bateria. El seu primer grup seriós es deia The Hullabaloo i era de Nova Jersey. Ja de jove era un músic amb una gran facilitat per assimilar tots els estils, de manera que tant va passar per una infinitat de grups tocant de tot, des de jazz, rythm & blues, country o rock & roll. En 1983 va ingressar al seu actual grup Bon Jovi, actualment és un grup de música actiu el 2010 ha tret un disc totalment nou "We weren't Born to Follow".

## Discografia amb Bon Jovi

| Àlbum | Any | Tipus |
| Primera etapa (1984-1988) |||
| Bon Jovi | 1984 | Àlbum d'estudi |
| 7800º Fahrenheit | 1985 | Àlbum d'estudi |
| Slippery When Wet | 1986 | Àlbum d'estudi |
| New Jersey | 1988 | Àlbum d'estudi |
| Segona etapa (1992-1995) |||
| Keep The Faith | 1992 | Àlbum d'estudi |
| Crossroad | 1994 | Recopilatori de "grans èxits" |
| These Days | 1995 | Àlbum d'estudi |
| Tercera etapa (2000-actualitat) |||
| Crush | 2000 | Àlbum d'estudi |
| One Wild Night Live 1985-2001 | 2001 | Recopilatori en viu |
| Bounce | 2002 | Àlbum d'estudi |
| This Left Feels Right | 2003 | Recopilatori de cançons versionades. |
| 100,000,000 Bon Jovi Fans Can't Be Wrong | 2004 | Box Set amb 50 cançons inèdites |
| Have A Nice Day | 2005 | Àlbum d'estudi |
| Lost Highway | 2007 | Àlbum d'estudi |
| The Circle | 2009 | Àlbum d'estudi |
| Greatest Hits II | 2010 | Recopilatori de "grans èxits II" |

## Enllaços externs

* Pàgina web del grup Bon Jovi
# The Noose

The Noose és una pel·lícula muda de la First National dirigida per John Francis Dillon i protagonitzada per Richard Barthelmess, Montagu Love, Robert Emmett O'Connor i Thelma Todd. La pel·lícula, basada en l’obra teatral homònima de Willard Mack i H. H. Van Loan, es va estrenar el 29 de gener de 1928. Barthelmess va ser nominat a l'Oscar al millor actor pel seu paper en aquesta pel·lícula.

## Argument

L'ex-esposa d'un delinqüent es casa amb el governador de l'estat, i el delinqüent veu l'oportunitat de guanyar una mica de diners extorsionant la seva ex-esposa. El fill del lladre, que també és un criminal, no vol veure la seva mare deshonrada i decideix aturar el seu pare, però les coses no surten com ell havia planejat i el mata. El noi és arrestat, jutjat i condemnat a mort. L'esposa del governador expressa interès pel cas i salva la vida del seu fill el dia de l'execució suplicant al seu marit que el perdoni.

## Repartiment

* Richard Barthelmess (Nickie Elkins)
* Montagu Love (Buck Gordon)
* Robert Emmett O'Connor (Jim Conley)
* Jay Eaton (Tommy)
* Lina Basquette (Dot)
* Thelma Todd (Phyllis)
* Ed Brady (Seth McMillan)
* Fred Warren (Dave, el pianista)
* Alice Joyce (Mrs. Bancroft)
* Will Walling (Warden)
* Robert T. Haines (governador)
* Ernest Hilliard (Craig)
* Emile Chautard (capellà)
* Romaine Fielding (jutge)
* Yola d'Avril (noia de cabaret)
* William B. Davidson (Bill Chase)
* Mike Donlin (cambrer)
* Joseph W. Girard (capità de la guàrdia)
* Bob Kortman (condemnat a mort)
* Ivan Linow (condemnat a mort)
* Charles McMurphy (amo del bar)
* Monte Montague (guàrdia)
* Harry Semels (cambrer)
* Charles Sullivan (cap de cambrers)

## Referències

* ↑ «Richard Barthelmess in The Noose». The Film Daily XLIII, 12, 15-01-1928, pàg. 6.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 889. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ «The Noose» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ «The 1st Academy Awards | 1929» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ Redmond, Jennifer Ann. Southern Belle To Hollywood Hell: Corliss Palmer and Her Scandalous Rise and Fall (en anglès). BearManor Media.

## Enllaços externs

* The Noose al catàleg de l'American Film Institute
# Torre de Felx

La torre de Felx, tal com apareix al Llibre del Repartiment de València (1237), o torre d'Alfeig, tal com apareix en la documentació posterior (ss. XVI, XVII) va ser derruïda en una data indeterminada i actualment no queda res. Les seues restes arribaren fins a la dècada de 1940 en què el terreny elevat, sobre el qual es trobava, va ser desmuntat, rebaixat i transformat en horta de regadiu. De la torre no es conserva cap fotografia, només un dibuix en un plànol del s. XVI, en el qual es veu que era una torre musulmana normal, de planta rodona, possiblement, com la de Paterna. Fins ací la torre de Felx. Tot el que ve a continuació, malgrat tenir la declaració de BIC, és un conjunt d'incorreccions, errors i falsetats "monumentals". Algú pot creure que aquesta fotografia correspon a una "torre"? Llegiu i gaudiu:
Les restes de la Torre de Felx de Benaguasil, declarats béns d'interès cultural, amb codi 46.11.051-005 i denominada també Torre Fèlix, s'alcen sobre una petita elevació de poc més de 100 metres anomenada Plànol de la Barca, que domina el territori delimitat per un meandre del riu Túria. S'accedeix per una desviació de la carretera Benaguasil-Riba-roja, en direcció a la urbanització "Vilanova". Arribats a aquesta, la voregem per un camí de terra que ens porta fins a l'esperó rocallós on hi ha les ruïnes mig amagades per la vegetació, que també són conegudes com El Castellet.
Degué tractar-se d'una alqueria islàmica fortificada integrada al cinturó defensiu de la ciutat de València, i dependent del veí Castell de Vilamarxant.
Només es conserven restes dels seus murs, construïts amb tàpia de morter. Segurament va disposar al seu voltant d'algun tipus de recinte emmurallat, com també d'altres construccions auxiliars.

## Descripció

Atesa la tipologia de les restes ceràmics que van aparèixer (ceràmica islàmica sense decoració i ceràmica moderna) i la factura dels murs que envolten el recinte, podria tractar-se d'una alqueria islàmica fortificada que formaria part del principal cinturó defensiu d'alqueries que protegien la ciutat de València, com les de Bofilla i Montcada, entre d'altres. Aquestes construccions es componien d'una sèrie d'elements, torre, albacar i recinte emmurallat, que els donaven un caràcter fortificat.
Els murs van ser construïts amb tàpia de morter, utilitzant a més pedres ordenades dins de l'encofrat, situant la seva cara més plana o llisa paral·lela a la taula. D'aquesta manera a les zones on el mur ha perdut l'arrebossat final amb què eren recoberts, s'assemblen a murs de maçoneria.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 C.Pérez-Olagüe http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/3521.pdf
* 1 2 3 http://usuarios.multimania.es/vicolm/cturia25.htm Arxivat 2011-11-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://ciudad.turismo.hispavista.com/monumento/c7168-la-torre-de- Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Felx
# Tit Sexti Magi Laterà

* Per a altres significats, vegeu «Tit Sexti Laterà (cònsol 197)».
Tit Sext Magi Laterà (llatí: Titus Sextius Magius Lateranus) va ser un magistrat romà membre de la família dels Laterans, a la qual va pertànyer el primer cònsol plebeu Luci Sexti Sextí Laterà, l'any 366 aC. Formaven part de la gens Sèxtia.
Va viure durant la segona meitat del segle i i la primera meitat del segle ii. Laterà va ser cònsol l'any 94 i tenia com a col·lega Luci Noni Calpurni Torquat Asprenat. Només es coneix la seva vida a partir d'inscripcions.
Va ser cònsol l'any 94 sota l'emperador Domicià. Es va casar amb la noble romana Volúsia Torquata, una de les filles de Quint Volusi Saturní i de la seva dona Nònia Torquata. Entre els seus descendents, probablement un fill, hi havia Tit Sexti Corneli Africà, que va ser cònsol l'any 112.

## Referències

* ↑ Bennett, Julian. Trajan: Optimus Princeps: a Life and Times. London ; New York: Rouletge, 2006, p. 183-185. ISBN 9780415165242.
# Territori Antàrtic Australià

El Territori Antàrtic Australià (TAA) és la regió de l'Antàrtida que reclama l'Austràlia, i el més gran que qualsevol Estat en reclama. Inclou totes les illes i el territori al sud del 60° S i entre els 44° 38′ E and 160° E, llevat de la Terra Adèlia (136° 11′ E to 142° 02′ E), que divideix el territori en dues seccions: el TAA Occidental i el TAA Oriental. Limita amb la Terra de la Reina Maud a l'oest i amb la Dependència Ross a l'est. La superfície total del TAA és de 5.896.000 km². El territori només és habitat pels empleats de les estacions de recerca. La Divisió Antàrtica Australiana gestiona l'àrea principalment amb el manteniment anual de les tres estacions: la base antàrtica Mawson, la base antàrtica Davis i la base antàrtica Casey.
La Terra Victoria fou reclamada primerament pel Regne Unit el 9 de gener, 1841, que posteriorment reclamà la Terra Enderby el 1930. El 1933, una ordre imperial transferí el territori al sud del 60° S i entre els meridians 160 E and 45 E a Austràlia. Les fronteres amb la Terra Adèlia foren establertes de manera definitiva el 1938. El 1947, el Regne Unit també hi transferí l'illa Heard i les illes McDonald. El 13 de febrer, 1954, s'hi establí l'estació Mawson, la primera estació australiana sobre el continent mateix i no pas sobre les illes adjacents.
La reivindicació de sobirania d'Austràlia és reconeguda pel Regne Unit, la Nova Zelanda, França i Noruega. Com a part del Tractat Antàrtic, que inclou totes les diferències d'opinions sobre les reivindicacions territorials, Austràlia només hi exercita la seva sobirania en maneres consistents amb allò que estipula el Tractat, que se signà el 23 de juny, 1961.

## Referències

* ↑ «National recovery plan for Albatrosses and Giant-petrels: Section 4.1.6 Australian Antarctic Territory, Geography». Australian Government, Department of the Environment, Water, Heritage and the Arts. [Consulta: 16 juliol 2008].
* ↑ «A Brief History of Mawson». Australian Government - Australian Arctic Division. [Consulta: 16 juliol 2008].
* ↑ «Chapter 6: Antarctic Territories». Parliament of Australia. Arxivat de l'original el 2000-05-26. [Consulta: 16 juliol 2008].