OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Croquis del natural

Croquis del natural, de Narcís Oller va ser publicada per primera vegada el 1879.
Els contes, tant per la quantitat com per la diversitat de formes i temes constitueixen una part molt destacada de l'obra d'Oller. Fins llavors havia escrit en castellà, i Croquis del natural és la seva opera prima, escrita quan ja tenia la trentena, inspirat en la lectura de Evangeline, A Tale of Acadie de Henry Wadsworth Longfellow i Une page d'amour de Émile Zola i consisteix en quatre contes: «El vailet del pa», «Tres mesos de món», «Els que ho miren i els que hi van» i «El trasplantat», que mostren tendències realistes, si bé encara hi són presents els elements romàntics i costumistes.
El vailet del pa va ser traduït al francès ja en 1880 per Albert Savine. El 2007 ha estat reeditada per Cossetània Edicions, estrenant la col·lecció Biblioteca Narcís Oller.

## Referències

* ↑ «Croquis del natural». Qui és Qui de les Lletres Catalanes. Institució de les Lletres Catalanes.
* ↑ Pallàs i Guasch, Josep Maria. «Contes (1879-1918)». XTEC - Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2021].
* ↑ «Cossetània estrena la Biblioteca Narcís Oller». Vilaweb, 30-01-2008. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Tayadella, Antònia. Sobre literatura del segle xix. Edicions Universitat Barcelona, 2013, p. 145. ISBN 844753621.
* ↑ «Croquis del natural». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Croquis del natural». Laie. [Consulta: 26 febrer 2021].

## Enllaços externs

* LletrA. «Narcís Oller». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
# Danta

* Aquest article tracta sobre el principat. Vegeu-ne altres significats a «Danta (thikana)».
Danta fou un principat de l'Índia Britànica. El 1901 apareix inclòs a l'agència de Mahi Kantha, però el 1947 depenia de l'agència de la Rajputana. El 1877 fou declarat estat de segona classe dins l'agència. La salutació del sobirà (maharana) era de 9 canonades.
Limitava al nord amb Sirohi, a l'est i sud amb Mahi Kantha; i a l'oest amb Palanpur. La població era d'uns 18000 habitants al final del segle XIX i la superfície de 899 km².
El maharana Bhawant Singh va pujar al tron el 20 de novembre de 1925 i va abdicar el 1948. L'estat va passar a formar part de l'estat de Bombai dins la Unió Índia, el novembre del 1948.

## Escut i bandera

L'escut estava format per un trisul (trident) vermell aguantat per dos tigres naturals; al damunt del trident mig sol en esplendor irradiant damunt d'una barra de plata i sobre el sol la inscripció en semicercle "Danta State" en blau i lletres angleses majúscules; a la part inferior una cinta de plata aguantada per elements daurats, amb una inscripció en lletres sànscrites que diu "Sarna Gat Sadhar" ("l'Estat està posat sota la protecció del sol"). Lucien Philippe explica el seu origen segons una comunicació de l'assistent del governador de Bombai a Karl Fachinger: el trident simbolitzat al clan sarmar de la línia del foc (el trident era el símbol de Siva, protector de la dinastia); Philippe tradueix el lema lleugerament diferent. Imatge de l'escut a l'Arxiu d'Internet.
La bandera de l'estat era rectangular (2:3) groga amb el trident vermell al centre.
L'estendard personal del maharajà era un drap rectangular de tres franges iguales, vermell, groc i vermell. amb el trident vermell a la franja central.
L'estendard reial era tanmateix rectangular groc amb l'escut complet al centre

## Governants

* Prithvisinhji Gajsinhji 1687-1743
* Karasinhji 1743-?
* Ratansinhji Karasinhji ?
* Abhasinhji Karasinhji ?-1795
* Mansinhji Abhaisinhji 1791-1800
* Jagatsinghji Abhaisinhji 1800-1823
* Narsinhji Abhaisinhji 1823-1847
* Jalamsinhji Narsinhji 1847-1859
* Sardarsinhji Jalamsinhji 1859-1860
* Harisinhji Narshinhji 1860-1876
* Jashwantsinhji Harisinhji 1876-1908
* Hamirsinhji Jashwantsinhji 1908-1925
* Bhawantsinhji Hamirsinhji 1925-1948
* Prithvirajsinhji 1948-1949 (+1989)

## Referències

* Imperial Gazetteer of India, article Mahi Kantha
* André Flicher "Drapeaux et Armoiries des Etats Princiers de l'Empire des Indes", Dreux 1984
* John Mc Meekin, Arms & Flags of the Indian Princely States, 1990
* Col·lecció Fachinger, Deutsches Schiffahrtsmuseum a Bremerhaven, dades comunicades per Lucien Philippe.
* Worldstatesmen, llista de sobirans
# Vicent Macip Comes

Vicent Macip Comes, també anomenat Vicent Joanes (la Font de la Figuera, ca. 1555 - post 1623) fou un pintor renaixentista valencià, fill i seguidor mimètic de Joan de Joanes, l'estil del qual prolonga fins a les primeries del segle xvii sense parar atenció als nous corrents naturalistes, i nét del també pintor Vicent Macip (1475-1545).
Degué nàixer quan son pare es traslladà a la Font de la Figuera per a pintar el retaule major. Essent encara menor d'edat, al juliol de 1578, anà a Bocairent a contractar en nom de son pare el retaule major de l'església parroquial per 3.000 lliures. Als pocs mesos, sense haver-lo conclòs, morí Joan de Joanes, deixant hereus la muller, Jerònima Comes, i els tres fills: Vicent, Dorotea i Margarida, que assumiren el compromís d'acabar el retaule segons els models proporcionats pel pare, raó per la qual la família romangué a Bocairent fins al 1583, encara que els pagaments a Vicent Macip, fixats en 850 lliures d'acord amb la taxació de Miquel Joan Porta i Nicolau Borràs, s'allargaren fins al 1594.
Vicent continuà també l'episcopologi de la catedral de València iniciat per son pare, i li van correspondre els retrats de Martín Pérez de Ayala, Fernando de Loaces i el patriarca Joan de Ribera, aquest darrer retocat per Joan de Sarinyena. Vivia encara el 1623, malalt, incapacitat i acollit pel seu gendre.
Se li atribueix també una petita Santa Cena en el Museu de Belles Arts de València, composta conforme al model de l'Última Cena de Joan de Joanes del Museu del Prado, però d'execució maldestra i amb acusada dolicocefàlia en algunes figures, cosa que impedí que en el passat fos molt preada. Procedent de la predel·la d'un retaule desaparegut, dedicat a sant Pere, que hi havia en l'església dels carmelites calçats de València, dels seus autors deia Marc Antoni Orellana que corria la veu que els laterals del dit altar eren de la mà de les filles de Joanes, que en tenia de pintores. També pareix al·ludir a la condició de pintors de Vicent, Margarida i Dorotea Joanes el capità Cristóbal de Virués en un sonet que dedicà a la mort de Joan de Joanes.

## Referències

* ↑ Benito Doménech, 1996, p. 211.
* ↑ Franco Llopis, 2008, p. 196.
* ↑ Benito Doménech, 1996, p. 52.
* ↑ Virués, 1609, p. 255r.

## Bibliografia

* Benito Doménech, Fernando, ed. Cinco siglos de pintura valenciana: obras del Museo de Bellas Artes de Valencia. Madrid: Museu de Belles Arts de València / Fundació Central Hispano, 1996. ISBN 9788492072262.
* Franco Llopis, Borja. La pintura valenciana entre 1550 y 1609. Cristología y adoctrinamiento morisco. Universitat de Lleida / Universitat de València, 2008. ISBN 9788484093602.
* Virués, Cristóbal de. «En la muerte de Ioanes, famoso pintor». A: Obras trágicas y líricas del capitán Cristóbal de Virués. Madrid: Alfonso Martín, 1609.
# Vicent Marqués Carbonell

Vicent Marqués Carbonell (Horta de València, 1950) és un escriptor i articulista valencià especialitzat en cuina catalana i occitana. Va néixer en una alqueria de l'horta de València. Ha treballat en diversos oficis, inclòs el de pagès i el de cuiner, professió que va exercir fins a la jubilació. Ha escrit llibres de narrativa i especialment d'història de la cuina. Fa més de cinquanta anys que va començar una recerca de dades per tal de fer una història de la cuina catalana i occitana que va començar a publicar el 2018. Ha estat articulista d'El Temps i l'Avui i actualment escriu en el Vadegust i Lo Diari.

## Publicacions
### Narrativa

* Nit de foc (Bromera, 1991).

### Assaig

* Els millors arrossos valencians (Alfaní, 2004)
* El dinar de Nadal (Alfaní, 2006)
* Les millors coques catalanes (Cossetània, 2015)
* Les millors coques dolces catalanes (Cossetània, 2018)
* Història de la cuina catalana i occitana. Volum 1. Les salses · Els aperitius · Les ensalades · Les sopes (2018)
* Història de la cuina catalana i occitana. Volum 2. Les olles · Les verdures (2019)
* Història de la cuina catalana i occitana. Volum 3. Els llegums · L'arròs · La pasta (2020)

## Premis i reconeixements

* Premi Constantí Llombart per Nit de foc, 1990

## Referències

* ↑ Sangar, Francesc. «Conversem amb el gastrònom Vicent Marqués i Carbonell». CAOC, 09-07-2018. [Consulta: 28 desembre 2020].
* Entrevista de Montserrat Serra a Vilaweb.
* Joan Garí a La Veu del País Valencià.
* Eva Vàzquez a El Punt Avui.
* Entrevista de Miquel Torn a El Punt Avui
* Premi Best of the World al Diari de Girona
* Narcís Comadira al diari Ara 7/11/2020
* Óscar Gómez al bloc Decuina.net 29/11/2020
* Manel Zabala a Núvol 17/12/2020
* Toni Massanés a la revista Cuina Desembre 2020
* Nacho Borraz. Un restaurant caníbal a Berlín. 26/01/2019
# Vernier (Ginebra)

Vernier és un municipi suís del cantó de Ginebra. Està dividit en diferents seccions: Vernier Village, Le Lignon, Aïre, Les Avanchets, Cointrin i Châtelaine.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)
* Proveïdor de serveis del cantó de Ginebra (francès) (alemany) (anglès)
# Verni Put

Verni Put (en rus: Верный Путь) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 2 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Verney Lovett Cameron

Verney Lovett Cameron (Weymouth, Anglaterra, 1 de juliol de 1844 - Leighton Buzzard, Anglaterra, 24 de març de 1894) va ser un explorador britànic famós per les seves expedicions a l'Àfrica. Va ser el primer home a creuar l'Àfrica Equatorial de l'oceà Índic a l'oceà Atlàntic.
Cameron es va allistar a l'Armada Britànica el 1857, prenent part en la campanya abissínia de 1868 i en la lluita contra la tracta de negres a l'Àfrica Oriental. Va ser escollit el 1872 per la Royal Geographical Society per assistir David Livingstone en una de les seves expedicions al voltant del Llac Tanganika i els rius de la regió, com el Lukuga, traçant els cursos del Congo i el Zambeze fins a arribar a la costa occidental d'Angola el 7 de novembre de 1875.
Les seves memòries, A través d'Àfrica (Ediciones del Viento, 2010; Trad. al castellà per Susana Carral Martínez) tracen algunes de les idees que guiarien el colonialisme britànic com la connexió entre El Caire i Ciutat del Cap. També va proposar una línia fèrria de Trípoli, Líbia a Karachi, Pakistan. Va acompanyar també Richard Francis Burton amb el qual va coescriure A la Costa de l'Or per Or (1883).

## Referències

Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Vicent Sanchis Savall

* Per a altres significats, vegeu «Vicent Sanchis i Llàcer».
Vicent Sanchis Savall (Oliva, la Safor, 19 de setembre de 1948) és un ex-jugador professional de pilota valenciana en la modalitat de raspall, en què ocupava la posició de mitger. Format al trinquet d'Oliva, va debutar el 1968 al de Vilallonga. Els aficionats recorden especialment la partida que jugà el 1973 al Trinquet El Zurdo de Gandia amb Malonda II contra la millor parella del moment, Pellicer i Roget del Grau. En total, ha jugat com a professional durant 25 anys, i compta amb el rècord de partides a la Catedral del Raspall (El Zurdo de Gandia). A més, ha estat el mitger que més partides de raspall ha disputat.

## Referències

* 1 2 3 «Pilotaris Famosos». Guia del Museu de la Pilota del Genovés. SARC - Diputació de València, 2011, pàg. 42.
* 1 2 Malonda, Vicent; Sentandreu, Ricard «'El jugador s'ha de fer jugant a pilota'». PilotaVeu, 12-01-2016. Arxivat de l'original el 2017-01-01 [Consulta: 30 desembre 2016].
# Piverone

Piverone és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 50 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.365 habitants.
Piverone limita amb els següents municipis: Palazzo Canavese, Zimone, Magnano, Albiano d'Ivrea, Azeglio i Viverone.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 30 març 2020].
# Hermanos de leche

Hermanos de leche és una sèrie de televisió, del gènere de la comèdia, emesa originalment a la cadena espanyola Antena 3 entre 1994 i 1996. La sèrie és una producció de José Frade Producciones i es va mantenir en l'aire durant quatre temporades. Més tard es va reposar en Canal 7 Televisión.

## Argumento

Els dos protagonistes, Juan "el Gordi" (Juan Echanove) i Chus (José Coronado) són dos germans de llet, perquè quan eren bebès, van compartir la mateixa nodrissa. Després d'anys sense veure's, tornen a retrobar-se després dels seus respectius divorcis i decideixen compartir pis. Les trames de la sèrie giren al voltant de les vides de tots dos personatges i de les seves exdones Leonor (Cristina Higueras) i Elena (Fiorella Faltoyano), generant múltiples conflictes.

### Entre bastidors

En la quarta i última temporada el personatge de Juan canvia d'actor, pel fet que Juan Echanove abandonava la sèrie per a realitzar projectes cinemamatogràfics. El Gran Wyoming va reemplaçar Echanove en el paper. Donada les diferències físiques entre tots dos actors, el canvi es va justificar en l'argument amb una operació de cirurgia estètica després d'un accident de trànsit. Encara que Wyoming no tenia la complexió de Echanove que li havia guanyat al seu personatge el sobrenom de "Gordi", aquest malnom continuava aplicant-se-li. Wyoming, en entrevistes posteriors, feia broma dient que havia estat triat pel seu supòsit semblant físic amb Echanove, i que la trama de la cirurgia havia sorgit després, quan el públic va observar el canvi en els títols de crèdit.

## Equipo
### Equip artístic

* José Coronado és Chus
* Juan Echanove és Juan ("Gordi") (1a, 2a i 3a temporada)
* El Gran Wyoming és Juan ("Gordi") (4a temporada)
* Cristina Higueras és Leonor, exdona de Juan
* Fiorella Faltoyano és Elena, exdona de Chus
* Ingrid Asensio és Poli, la veïna i després núvia de Juan
* Elisa Montés
* Sergio García del Valle és taxista Carlos Pacheco, el veí de Chus
* Encarna Paso
* Pastora Vega
* Conrado San Martín
* Leonor Watling és Cris
* Goya Toledo
* Daniel Guzmán
* Alaska
* Daniel Sesma
* Rossy de Palma
i més

### Equip tècnic

* Directors: Pablo Ibáñez T., Carlos Serrano
* Guionistes: Santiago Moncada, Ignacio del Moral

## Premis

* 1995: Juan Echanove finalista als Premis de la Unión de Actores en la categoria de Millor Actor Protagonista.

## Referències

* ↑ «Antena 3 cumple 25 años: recordamos 25 series que han marcado su historia (parte 1)». Fórmula TV. Noxvo Editorial [Madrid], 28-01-2015 [Consulta: 27 gener 2015].
* ↑ «Hermanos de leche en Antena 3.com». Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 6 juliol 2011].
* ↑ Diccionario Teléfilo: Síndrome de Darrin avayatele.com
# Dichroa

Dichroa és un gènere d'angiospermes que pertany a la família de les Hidrangeàcies.

## Descripció

Arbustos caducs que arriben als 1-3 metres d'altura, i presenten fulles disposades en parells oposats. Les flors es produeixen en una inflorescència ampla pareguda a les del gènere Hydrangea. El fruit és una baia brillant de color porpra-blau metàl·lic.

## Distribució

Plantes natives de l'est i el sud-est d'Àsia.

## Propietats

Dichroa febrifuga (Xinés: 常山; pinyin: chángshān) és un element important, pel que fa a les herbes medicinals de la medicina tradicional xinesa, on és considerada una de les 50 herbes fonamentals.

## Espècies seleccionades

* Dichroa daimingshanensis
* Dichroa febrifuga
* Dichroa hirsuta
* Dichroa mollissima
* Dichroa yaoshanensis
* Dichroa yunnanensis

## Referències

* ↑ «Dichroa febrifuga - Plants For A Future database report». [Consulta: 5 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Flora of China: Dichroa
* UBC Botany Photos: Dichroa febrifuga
* Plants for a Future: Dichroa febrifuga
# Unròquides

Els Unròquides o Hunròquides (Francés Unrochides; Alemany Unruochinger; Anglés Unruochings) foren una família de nobles francs que es van establir a Itàlia. El llinatge deu el seu nom al primer membre rellevant, Unroch II de Friül.

## Títols i possessions

Els diferents membres de la família posseïen diversos títols al nord d'Itàlia, inclosos el de Marquès i Duc de Friül, un dels territoris establerts a l'est de les Marques de l'Imperi Germànic. La Marca de Friül era considerablement més extensa que l'actual Friül, formada per gran part de l'actual Vèneto i la província de Brescia a Llombardia. Malgrat tot, les principals possessions de la família es trobaven dins de l'actual França, al nord del riu Sena i al sud de Bèlgica. El monestir de la família, el centre del seu poder, es trobava a Cysoing, prop de Tournai.

## Membres

El rei Berenguer I d'Itàlia, n'era membre destacat de la família. Berenguer no va deixar hereus, malgrat això, els descendents de la seva filla Gisela i del seu marit Adalbert I d'Ivrea, Berenguer (fill de Gisella), Adalbert (net de Gisela) i Odó-Guillem (besnet de Gisela), són considerats Unròquides.
Membres notables de la família:
* Unroch II de Friül (?-853)
* Berenguer de Tolosa el Savi (?-835), fill d'Unroch II
* Eberard de Friül (?-866), germà de Berenguer el Savi
* Unroch III de Friül (840-874), fill d'Eberard
* Berenguer I d'Itàlia (843-924), fill d'Eberard.

## Bibliografia

* Régine Le Jan, Famille et pouvoir dans le monde franc (VIIe-Xe siècle), Publications de la Sorbonne, Paris, 1995.
# The Legend of Sleepy Hollow (pel·lícula de 1912)

The Legend of Sleepy Hollow és un curtmetratge mut de l'Éclair dirigit per Étienne Arnaud i protagonitzat per Alec B. Francis i Dorothy Gibson. Es tracta de la segona adaptació cinematogràfica del relat de Washington Irving després de la realitzada per la Kalem el 1909. Es va estrenar el 23 d'abril de 1912.

## Argument

El conte narra la història d'Ichabod Crane al poble d'origen holandès Tarry Town, poble situat en una clotada anomenada Sleepy Hollow cap al 1790. N'Ichabod Crane és un mestre d'escola originari de Connecticut que competeix amb n'Abraham Van Hunt, un brètol, per l'amor de Katrina Van Tassel, la filla de divuit anys de Baltus Van Tassel, un pagès ric del poble. Un vespre de tardor, en sortir d'una festa a casa dels Van Tassel, el cavaller decapitat persegueix n'Ichabod Crane. En Crane desapareix del poble misteriosament i en Van Hunt s'acaba casant amb na Katrina.

## Repartiment

* Alec B. Francis (Ichabod Crane)
* Dorothy Gibson
* John G. Adolphi
* Lamar Johnstone
* Isabel Lamon
* Louis R. Grisel
* Muriel Ostriche
* George Larkin
* Julia Stuart
* John Troyano

## Crítica

La revista Moving Picture World, en el seu número de 4 de maig del 1912, no la va considerar excessivament bé. Destacaven que l'escena del decapitat no enganyaria ni a la mainada i que els decorats eren molt evidents. A més, a la pel·lícula li mancava emoció. Com a aspecte positiu en destacava la fotografia.

## Referències

* ↑ Hischak, Thomas S. American Literature on Stage and Screen: 525 Works and Their Adaptations (en anglès). McFarland, 2014-01-10, p. 117. ISBN 978-0-7864-9279-4.
* ↑ Pitts, Michael R. RKO Radio Pictures Horror, Science Fiction and Fantasy Films, 1929-1956 (en anglès). McFarland, 2015-04-03, p. 10. ISBN 978-0-7864-6047-2.
* ↑ «”Legend of Sleepy Hollow"». Moving Picture World, 04-05-1912, pàg. 427.
* ↑ «Legend of Sleepy Hollow». Moving PIcture News V, 16, 20-04-1912, pàg. 40.
* ↑ Phillips, Kendall R. A Place of Darkness: The Rhetoric of Horror in Early American Cinema (en anglès). University of Texas Press, 2018-03-01, p. 118. ISBN 978-1-4773-1551-4.
# Dansaire de les Petites Antilles

El dansaire de les Petites Antilles (Saltator albicollis) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert, brossa, arbusts i terres de conreu de les illes de Guadalupe, Dominica, Martinica i Saint Lucia, a les Petites Antilles.

## Referències

* ↑ «Dansaire de les Petites Antilles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cora Sandel

Cora Sandel (Sara Cecilie Margareta Gjorwell Fabricius) (20 de desembre de 1880, Oslo, Noruega-3 d'abril de 1974, Uppsala, Suècia) fou una escriptora noruega que va viure la majoria de la seva vida fora del país, principalment a França i a Suècia.
Va néixer a Kristiania (ara Oslo), però a l'edat de 12 anys i a causa de dificultats econòmiques la seva família es traslladà a Tromsø, on el seu pare havia estat nomenat comandant naval. Començà a pintar sota tutela de Harriet Backer, i quan encara era una adolescent anà a viure a París, on es casà amb l'escultor suec Anders Jönsson. El 1921 tornaren a Suècia, on guanyà la custòdia del seu fill Erik després de divorciar-se de Jönsson.
Durant la seva joventut, intentà, sense massa èxit, establir-se com a pintora. No fou fins a l'edat de 46 anys que debutà en l'escriptura amb la novel·la Alberte and Jakob, publicada com la primera de la Trilogia d'Alberta. Sandel utilitzà molts elements de la seva pròpia vida i experiència en els seus relats, sovint concrentats en lluites espirituals de dones solitàries i isolades.
La seva casa de Tromsø, construïda el 1838, allotja ara el Perspektivet Museum.
El 1957 fou condecorada amb l'Orde Reial Noruec de St. Olav.

## Obra

* Alberte og Jakob, novel·la ("Alberta and Jacob", 1926, tr. 1962)
* En blå sofa, col·lecció d'historietes ("A Blue Sofa", 1927)
* Alberte og friheten, novel·la ("Alberta and Freedom", 1931, tr. 1963)
* Carmen og Maja, col·lecció d'historietes ("Carmen and Maja", 1932)
* Mange takk, doktor, col·lecció d'historietes ("Many Thanks, Doctor", 1935)
* Bare Alberte, novel·la ("Alberta Alone", 1939, tr. 1965)
* Dyr jeg har kjent, col·lecció d'historietes ("Animals I've Known", 1945)
* Kranes konditori, novel·la ("Krane's Café", 1945-1946, tr. 1968)
* Figurer på mørk bunn, col·lecció d'historietes ("Figures on a dark background", 1949)
* Traducció de La Vagabonde (1952) de Colette.
* Kjøp ikke Dondi, novel·la ("Don't Buy Dondi", 1958, tr. 1960 as "The Leech")
* Vårt vanskelige liv, col·lecció d'historietes ("Our Difficult Life", 1960)
* Barnet som elsket veier, col·lecció d'historietes amb dibuixos ("The Child Who Loved Roads", 1973)

## Premis

* Gyldendal's Endowment el 1937.

## Referències

* ↑ St. Olav - 29 de gener de 1957 - Verdens Gang - pàg.2

## Bibliografia

* Essex, Ruth. Cora Sandel: Seeker of Truth. New York: Peter Lang, 1995.
* Rees, Ellen. "A Quiet Renaissance in Cora Sandel Scholarship." Scandinavian Studies, Vol. 75, 2003.
# Darien

«Darien» té aquests significats:
* Darien (Connecticut)
* Darien (Geòrgia)
* Darien (Wisconsin)
Viccionari