OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Taula Claudina

La Taula Claudina és una placa de bronze on s'inscriu el discurs pronunciat per l'emperador romà Claudi, l'any 48, davant el Senat romà. La taula va ser trencada i es conserva avui dia en dos fragments, trobats a Lió (França), al barri de Croix-Rousse, l'any 1528. La utilització del plural (Taules Claudines), molt estesa, és errònia: només existeix una Taula; els dos fragments formen, doncs, una única taula.
En el discurs, Claudi es pronunciava a favor d'un Senat romà amb nobles romans de la Gàl·lia, fet que va provocar la indignació del mateix senat que evocava problemes de caràcter cultural i polític, o jurídics, ja que hi havia obstacles pel que fa a l'adquisició de la ciutadania romana, incompatible amb allò proposat per Claudi. Claudi, segons els diferents estudis portats a terme, responia amb aquest discurs a la petició feta des del Consell de les Tres Gàl·lies que sol·licitava l'obertura de les magistratures i del Senat als gals. Aquests van obtenir finalment satisfacció, primer els hedus i després els mateixos gals.
Gravada a Lió (Lugdúnum) i exposada durant un temps al Santuari Federal de les Tres Gàl·lies, un temple que havia construit el pare de l'emperador Claudi, Drus el Vell, la Taula Claudina testimonia de la generositat de l'emperador Claudi i del reconeixement que va atorgar als gals. Avui, els dos fragments es conserven al museu gal·loromà de Lió i són un testimoni preuat de les relacions que hi van haver entre gals i romans.

## Referències

* ↑ Earle, Rebecca. The Tabula Lugdunensis : a critical edition with translation and commentary. Cambridge: Cambridge University Press, 2020, p. 47-51. ISBN 9781108484190.

## Enllaços externs

* http://www.universcience.tv/video-autour-de-la-table-claudienne-1253.html
* Text original
* http://droitromain.upmf-grenoble.fr/Senatus/Claudia_CIL.htm
# Qal'at Ibn Ma'n

Qal'at Ibn Ma'n, també conegut com a castell de Fakhr-al-Din al-Ma'ani o simplement Castell de Palmira, és un castell que forma part del conjunt de ruïnes de l'antiga ciutat de Palmira a la província d'Homs, Síria.
El castell es creu que va ser construït pels mamelucs en el segle xiii en un turó alt que mira cap al lloc històric de Palmira. El seu nom prové de l'emir druso Fakhr-ad-Din II, qui va estendre els dominis drusos a la regió de Palmira durant el segle xvi.
El castell i Palmira van esdevenir un Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1980 reconeixent el conjunt de les ruïnes monumentals de la que va ser una gran ciutat i un dels centres culturals més importants del món antic. El 2007 també va ser designat monument nacional de Síria amb una zona de protecció al seu entorn.
El castell s'ubica sobre una gran roca que li permetia tenir una posició ben defensada per una fortificació amb murs gruixuts i alts, que va estar envoltada per un fossat amb un únic accés disponible a través d'un pont llevadís.
El 2013 va ser incorporat a la llista de Llocs de Patrimoni de la Humanitat en perill a causa de la guerra civil siriana actual. El govern sirià va informar que hi havia hagut "actes d'excavació il·legal en tombes encara no explorades de Palmira". Hi ha també proves gràfiques que mostren tancs de l'exèrcit governamental fent servir la Gran Columnata de Palmira com a carretera.

## Vegeu també

* Llista de Patrimoni Mundial en perill

## Referències

* ↑ Warwick Ball, Syria: A Historical and Architectural Guide, 1994.
* 1 2 «Site of Palmyra» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 30 agost 2015].
# Regència de Lingga

La regència de Lingga fou una subdivisió de la residència de Riau i dependències a les Índies Orientals Holandeses, formada per les illes Lingga dins de l'arxipèlag de Riau Lingga, territori sota control del sultà de Lingga, sota protectorat d'Països Baixos. La vila principal de les illes Lingga és Daik.

## Referències

* A. Flicher, Les Etats princiers des Indes néerlandaises, Dreux, 2009
# Juan Estefanía Mendicute

Juan Estefanía Mendicute (Bilbao, 1884 - Huelva, 4 de desembre de 1943) va ser un directiu empresarial espanyol i president de dos clubs de futbol: el Club Atlètic de Madrid i el Recreativo de Huelva.

## Biografia

Juan Estefanía havia nascut a Bilbao, i en aquella ciutat havia presidit la Federació Biscaïna de Boxa quan va marxar a Madrid, on treballaria com a gerent d'una empresa de carbó.
El 1923 va accedir a la presidència de l'Atlètic de Madrid (llavors Athletic de Madrid), redactant uns nous Estatuts que segregarien de forma definitiva a aquest club de l'Athletic de Bilbao, al qual fins aquell moment havia estat vinculat.
Entre els seus mèrits esportius figuren el Campionat Regional de 1925 i el Subcampionat de Copa de 1926, any en què va abandonar la presidència.
El 1940, i ja establert a Huelva, seria escollit President del Recreativo, càrrec que mantindria fins al 1942.

## Referències

* ↑ Esquela en ABC El nom apareix escrit de molt diverses maneres a internet, però l'esquela ho reflecteix tal com s'ha utilitzat aquí
* 1 2 «Atleti Web». Arxivat de l'original el 2012-03-18. [Consulta: 9 juliol 2013].
# Claudio Conti

Claudio Conti (Capracotta, Molise, 13 de març de 1836 - Nàpols, Campània, 24 de desembre de 1878) fou un compositor italià que destacà més com a pedagog.
Des dels onze anys que demostra passió per l'art de la música, el seu pare (en 1847) es va enviar a Nàpols per estudiar en el Real Col·legi de S. Pietro a Majella, i en menys d'un any el petit Claudio es va fer admirar per l'enginy desplegat, tant, que Mercadante el va voler entre un dels pocs estudiants que ell va ensenyar fins que es va trobar al Col·legi (any 1860). Dels set anys, que restà a l'escola de Mercadante, quatre tingué càrrecs en l'ensenyament, perquè ser el primer mestre d'escola amb el mandat d'ensenyar els fonaments de contrapunt als més joves; La pràctica d'aquest exercici el va portar a un mètode d'ensenyament savi i sever, fins i tot quan va abandonar la universitat. Després d'una gran quantitat de música sagrada i secular que va compondre Conti per al Col·legi, va escriure un himne per a l'adveniment al tron de Francisco II (1859) i en el mateix any va compondre una missa, un Credo i un himne.
A continuació, va escriure una gran quantitat de música de'església, una gran quantitat de cambra., És autor de la exitosa òpera estrenada al teatre Bellini de Nàpols La filla del Marinaro. En 1867-68 va publicar dos bells àlbums de música de cambra, un per a Casa Ricordi i l'altre per a Cottrau's. El 1869, l'empresari del Teatre San Carlo li encarregà per compondre l'Himne per al naixement del Príncep de Nàpols i aquest va ser fortament aplaudit. Fins i tot Conti va escriure una elegia a la gran orquestra, en memòria de la mort de Meyerbeer de la qual era un gran admirador.
El gener de 1871, Víctor Manuel II li va atorgar la Creu de Cavaller de l'Ordre de l'Equinocci de la Corona d'Itàlia.

## Referències

* http://www.barbaralazotti.it/interno.asp?id=55&sezione=ROMANZE%20DELL%27OTTOCENTCOMPOSITORI%5BEnllaç+no+actiu%5D (A-C)
# Palmer Lake

Palmer Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 2.179 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palmer Lake tenia 2.179 habitants, 843 habitatges, i 570 famílies. La densitat de població era de 274,9 habitants per km².
Dels 843 habitatges en un 37,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 24% dels habitatges hi vivien persones soles el 5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 6,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.340 $ i la renda mediana per família de 65.074 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.122 $ mentre que les dones 30.078 $. La renda per capita de la població era de 25.505 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palmer Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 1r agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palmer Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 1r agost 2010].
# Linsang

«Linsang» té aquests significats:
* Linsang africà (Poiana richardsonii)
* Linsangs asiàtics (Prionodon)
* Linsang de Leighton (Poiana leightoni)
* Linsang ratllat (Prionodon linsang)
* Linsang tacat (Prionodon pardicolor)
# Cargolet del Perú

El cargolet del Perú (Cinnycerthia peruana) és una espècie d'ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida i altres formacions boscoses de les muntanyes del Perú.

## Referències

* ↑ «Cargolet del Perú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Rhinobatos ocellatus

Rhinobatos ocellatus és un peix de la família dels rinobàtids i de l'ordre dels rajiformes. present des de les costes del sud de Moçambic fins a Sud-àfrica. És ovovivípar. Pot arribar als 81 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey,Estats Units,Prentice-Hall. 2000
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York,Estats Units,John Wiley and Sons. 1994
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres,Macdonald. 1985

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Rhinobatos petiti

Rhinobatos petiti és un peix de la família dels rinobàtids i de l'ordre dels rajiformes.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa oest de Madagascar.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)
* 1 2 «Rhinobatos petiti» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Castelfranco di Sopra

Castelfranco di Sopra és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Castel San Niccolò, Figline Valdarno, Loro Ciuffenna, Pian di Scò, Reggello, San Giovanni Valdarno i Terranuova Bracciolini.
Està agermanat amb Caldes d'Estrac.
Des de l'1 de gener del 2014 és una frazione del nou municipi de Castelfranco Piandiscò. aquest s'ha format amb la fusió de Castelfranco di Sopra i Pian di Scò.

## Galeria fotogràfica

* Torre
* Via Fossate a l'hivern
# Castelfiorentino

Castelfiorentino és un municipi situat al territori de la ciutat metropolitana de Florència, a la regió de la Toscana, (Itàlia).
Castelfiorentino limita amb els municipis de Certaldo, Empoli, Gambassi Terme, Montaione, Montespertoli i San Miniato.

## Galeria de fotos

* Església de Santa Verdiana
* Ajuntament
* Col·legiata de Sant Llorenç
* Madonna della Tosse
* Castell Olivetto
# Rimèsa

Rimèsa (en francès Rimeize) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Rijksmuseum Twenthe

El Rijksmuseum Twenthe a Enschede, Països Baixos, va ser fundat el 1927 pel baró de la indústria tèxtil Jan Bernard van Heek. Va donar la seva pròpia col·lecció privada i l'edifici del museu al govern, convertint-lo així en un museu nacional. El museu està situat al barri de Roombeek, a 10 minuts a peu al nord-est de l'estació de ferrocarril. Té una petita botiga de regals i una cafeteria, però no disposa d'aparcament, de manera que es recomana als visitants que no vinguin amb cotxe.
Al llarg de les dècades, el museu s’ha centrat tant en l’art del segle xviii com en les obres contemporànies, amb la col·lecció Art & Project, una antiga galeria d’art propietat de Geert van Beijeren i Adriaan van Ravesteijn, a més d’una gran col·lecció d’animals pintats per Wilhelm Kuhnert, Carl Rungius i Bruno Liljefors. El museu també té una gran col·lecció d’obres del segle XVII (Jacob Van Ruysdael i Salomon van Ruysdael) i del segle xviii, llibres medievals i objectes religiosos i algunes pintures d’ impressionistes de finals del segle xix. La col·lecció d'art del segle XX també és important (Karel Appel, Armando). Una ala del museu s'utilitza per a exposicions temporals d'art majoritàriament modern. És el museu d'art més gran de l'est del país.
El 1996, el museu es va convertir en una organització privada en forma de fundació.
El 2000, un desastre degut a focs artificials o vuurwerkramp va causar grans danys a l'edifici, però la col·lecció d'art va resultar completament il·lesa. El museu va tancar gairebé un any per fer reparacions.
Des del 2006-2008 el museu va mostrar part de la col·lecció del Rijksmuseum d'Amsterdam, especialment art del segle xviii.

## Referències

* ↑ «Rijksmuseum Twenthe - Het kunstmuseum van Enschede». [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «Geschiedenis RMT». [Consulta: 30 abril 2021].
# Riard

Riard o Riart és una masia situada al poble de Lladurs, al municipi del mateix nom, al Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està a 300 metres del punt quilomètric 10,3 de la carretera LV-4241-b de Solsona a Sant Llorenç. Està ben senyalitzat.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb teulada a dues vessants i orientada nord-sud. Porta a la cara sud. La porta primitiva es troba a l'interior de la casa; davant es va construir una nova façana amb una gran balconada i porta d'arc de mig punt. L'entrada és de pedra, amb volta de canó. La porta primitiva és d'arc de mig punt i resseguida per grosses dovelles i als murs del costat de la porta, es veuen restes d'opus spicatum. El primer pis és també de pedra, amb sostre de bigues. La façana principal està arrebossada. Parament de pedres sense tallar.
Al costat de la casa hi ha una petita capella neoclàssica rural, de planta rectangular, orientada a l'est i amb la porta a la cara sud.

## Història

Bernat de Riart era rector d'Olius a principis del segle xiii. L'any 1213, arrendà les terres i els alous de la parròquia d'Olius a Arnau de Monegal. Un altre Bernat Riart, fou paborde del monestir de Santa Maria de 1318 a 1347.
Al segle xiv, Jaume Riart fou canonge de Solsona i procurador del paborde Bernat.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Aquesta és la grafia del topònim comuna a la comarca a banda del cognom dels propietaris de la masia
* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95.
* 1 2 3 4 «Riard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2015].

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Riaska

Riaska (en rus: Ряска) és un poble (una khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 64 habitants. Pertany al districte de Proletarsk.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Riapolovo

Riapolovo (en rus: Ряполово) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 95 habitants. Pertany al districte rural de Gorxétxnoie.

## Referències

* ↑ «Petrovka». GeoNames. [Consulta: 1r desembre 2018].
# Castell de Ferro

Castell de Ferro és una localitat granadina presidida per un castell que li dona nom. Forma part del municipi de Gualchos integrat pels nuclis de Gualchos i Castell de Ferro. Actualment n'és la capital municipal i seu de l'ajuntament. És l'única localitat de la província de Granada amb nom català, tot i que d'algunes fonts apunten que podria ser d'origen mossàrab. En el centre del poble existeix un carrer anomenat calle de los Catalanes (carrer dels catalans), en homenatge als antics pobladors de Castell de Ferro.

## Història

Des de la Conquesta de Granada el lloc era conegut com a Castil de Ferro. El nom va canviar de "Castil" a "Castell" quan fou repoblat parcialment per catalans després de la Guerra del Francès. Entre les tradicions catalanes que encara s'hi conserven hi ha la festa de Sant Joan amb l'encesa de fogueres.

## Referències

* ↑ (castellà) Luis de Mármol y Carvajal. «Historia de la rebelión y castigo de los moriscos del Reino de Granada». [Consulta: 10 gener 2010, cap. XXIX].
* ↑ (castellà) «INFORME PRELIMINAR DE LA ACTIVIDAD ARQUEOLÓGICA PUNTUAL MEDIANTE PROSPECCIÓN DEL CERRO DEL CASTILLO DE CASTELL DE FERRO, GUALCHOS, GRANADA». [Consulta: 09 gener 2010, p.13].

## Enllaços externs

* Pàgina sobre la població Arxivat 2008-01-25 a Wayback Machine.
* Pàgina web amb informació del municipi
# Rineloricaria langei

Rineloricaria langei és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Ingenito, L.F.S., Ghazzi, M.S., Duboc, L.F. & Abilhoa, V. 2008. Two new species of Rineloricaria (Siluriformes: Loricariidae) from the rio Iguaçu basin, southern Brazil. Neotropical Ichthyology, 6 (3): 355-366.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Resolució 85 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 85 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 31 de juliol de 1950, autoritzà al Comandament Unificat, sota el general Douglas MacArthur, a donar suport a la població civil coreana i va sol·licitar que agències especialitzades, òrgans subsidiaris apropiats de les Nacions Unides i organitzacions no governamentals apropiades ajudessin al Comandament Unificat de l'ONU a fer-ho. Va ser adoptada en la sessió 479 després que la resolució 84 fos adoptada.
La resolució va ser aprovada amb nou vots, amb l'abstenció de la República Federal Socialista de Iugoslàvia. La Unió Soviètica no va estar present durant la votació; amb la seva absència, la Unió Soviètica va protestar en contra del desconeixement del nou règim de la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ «The Permanent Mission of The Republic of Korea to the United Nations». Arxivat de l'original el 2007-12-13. [Consulta: 2 setembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1953)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org