OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eadburh

Eadburh, també escrit Eadburg, (fl. 787–802) va ser la filla del rei Offa de Mèrcia i la reina Cynethryth. Es va casar amb el rei Beorhtric de Wessex, i segons el llibre d'Asser La Vida d'Alfred el Gran, Eadburh, accidentalment, enverinà el seu marit i va fugir al regne Franc, on sembla que va tenir la possibilitat de casar-se amb Carlemany, però va espatllar l'oportunitat. En comptes d'això va ser designada com abadessa d'un convent i posteriorment, sembla que va ser expulsada del monestir per haver fornicat amb un exiliat anglès acabant els seus dies demanant almoina pels carrers de Pavia.

## Família

Eadburh era la filla del rei Offa i la seva reina, Cynethryth. Era una de cinc fills, quatre d'ells noies.

## Reina

Eadburh es va casar l'any 789 amb Beorhtric, rei de Wessex del 787 al 802. Offa era llavors el rei més poderós a Anglaterra, i Beorhtric va guanyar el seu suport arran del matrimoni. Segons Asser, Eadburh va esdevenir molt poderosa, i sovint reclamava l'execució o l'exili dels seus enemics. També es diu que assassinava a aquells a qui no podia fer que Beorhtric els matés, enverinant els seus aliments o begudes. Segons Asser, l'any 802, Eadburh intentava enverinar a un jove favorit del rei però en comptes d'això els va matar a tots dos. El nom del jove podia ser Worr, ja que a la Crònica anglosaxona hi ha registre de la mort dels dos homes poc abans de la successió d'Egbert, l'avi d'Alfred el Gran, com a rei de Wessex.

## Exili

Eadburg subsegüentment va fugir al país dels Francs i es va refugiar al palau de Carlemany, on el successor del seu marit, Egbert, havia estat refugiat després de ser exiliat per Beorhtric. Allà Asser relata que Carlemany es va enamorar bojament de l'anterior reina i que li va portar un dels seus fills preguntant-li si preferia casar-se amb ell o amb el seu fill. Eadburh va contestar que, donada la joventut del fill, el preferia a ell. Carlemany la va respondre dient-li: "Si tu m'haguessis escollit ens hauries tingut a tots dos. Però, com l'has escollit a ell, no en tindràs a cap." En comptes d'això li va oferir una posició d'abadessa d'un convent que ella va acceptar.
Aviat però, va ser caçada en un afer sexual amb un altre home saxó, i després de ser condemnada va ser expulsada, amb ordre directe de Carlemany, sense diners, al carrer. Va viure com a captaire als carrers de Pavia la resta de la seva vida.

## Referències

* ↑ «A.D. 787 (Acleah). Offa, king of Mercia, to Ceolnoth, abbot, and his familia in the church of St Peter (Chertsey); confirmation of privileges.» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-04-14. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Eadburh [Eadburga]» (en anglès). Oxford Dictionary of National Biography. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Eleccions a l'Assemblea Nacional del Quebec (2012)

Les eleccions generals quebequeses de 2012 van tenir lloc el 4 de setembre. La data fou anunciada pel primer ministre, Jean Charest, l'1 d'agost, quan va dissoldre l'assemblea nacional.
Es tracta d'unes eleccions anticipades, atès que la 39a legislatura tenia mandat fins al desembre de 2013.

## Candidatures
### Partit Liberal del Quebec

El cap del partit –i primer ministre sortint– Jean Charest es presenta per optar a un quart mandat. Fortament castigat a les enquestes de popularitat, apel·la al manteniment de l'ordre, davant un context de conflictivitat social, com a conseqüència d'un augment en les taxes universitàries, que originà gran vaga estudiantil. A més, el Partit Liberal està esquitxat en els casos de corrupció investigats per la comissió Charbonneau.

### Parti Québécois

La cap de l'oposició, Pauline Marois, intentarà per segona vegada conquerir el poder per als independentistes de centreesquerra. A diferència de l'any 2008, les enquestes hi van a favor. Entre les seves propostes no hi ha clarament la convocatòria d'un tercer referèndum d'independència, però sí la derogació de l'augment de taxes universitàries i de la llei 78.

### Coalition Avenir Québec

El líder d'aquesta nova formació autonomista de centredreta és François Legault, exministre del darrer govern péquiste de Bernard Landry. De fet, aquesta formació és producte de la confluència de desertors del Partit Quebequès, d'homes de negocis, independents i, sobretot, de gran part dels membres de l'extinta Action démocratique du Québec.

### Québec Solidaire

Aquesta petita formació d'esquerra alternativa va obtenir en les eleccions precedents un escó per Mercier. En aquestes eleccions cercarà conquerir la veïna circumscripció mont-realesa de Gouin, en la persona de Françoise David.

### Option Nationale

Aquesta formació jove va ser fundada per un dissident del Parti Québécois, Jean-Martin Aussant, que criticava que el partit de Pauline Marois no apostava prou pel sobiranisme.

## Lemes de campanya

| Candidatures | Sigles | Lema | Traducció catalana |
| Partit Liberal del Quebec | PLQ | Pour le Québec | Pel Quebec |
| Parti Québécois | PQ | À nous de choisir | Ens toca triar |
| Coalition Avenir Québec | CAQ | C'est assez, faut que ça change! | Ja n'hi ha prou. Cal que això canviï! |
| Québec solidaire | QS | Debout | Dempeus |
| Option nationale | ON | ON peut mieux pour le Québec | Pot ser millor per al Quebec |

## Resultats per candidatura

Resum Resultats Eleccions generals quebequeses de 2012
| Candidatures | 2008 | diss. | Escons | Dif. | Vots | % |
| Parti Québécois (PQ) | 51 | 47 | 54 | +3 | 1.393.540 | 31,93 |
| Partit Liberal del Quebec (PLQ) | 66 | 64 | 50 | -16 | 1.361.618 | 31,20 |
| Coalition avenir Québec (CAQ) | | 9 | 19 | +19 | 1.180.758 | 27,05 |
| Québec solidaire (QS) | 1 | 1 | 2 | +1 | 263.233 | 6,03 |
| Option Nationale (ON) | - | 1 | - | | 82.857 | 1,90 |
| Partit Verd del Quebec (PVQ) | | | | | 43.517 | 1,00 |
# Dominique Lecrocq

Dominique Lecrocq (Reims, 7 de juliol de 1963 - Lilla, 25 d'abril de 2014) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1984 i 1987.

## Palmarès en pista

* 1985
** Campió de França en Puntuació

## Palmarès en ruta

* 1985
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Armòrica
* 1986
** 1r a la París-Bourges i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Mauléon-Moulins

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Dominique Motte

Dominique Motte (Bois-Guillaume, Sena Marítim, 22 de setembre de 1939) va ser un ciclista francès. Com amateur va guanyar la medalla d'or al Campionat del món de contrarellotge per equips de 1963.

## Palmarès

* 1963
** Campió del món amateur de contrarellotge per equips (amb Georges Chappe, Marcel-Ernest Bidault i Michel Béchet)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# El pallasso i el Führer

El pallasso i el Führer (també El pallaSSo i el Führer) és un telefilm de drama català dirigit el 2007 per Eduard Cortés i produït per Benecé Produccions i Televisió de Catalunya. Fou doblada al català i emesa per primer cop per TV3 el 7 de juny de 2008 segons esadir. tot i que la previsió era que fos estrenada en català el desembre de 2007 i en castellà el febrer de 2008. És basat en el muntatge teatral "Uuuuh!", de Gerard Vázquez, on ja hi actuaren Ferran Rañé i Jordi Martínez.

## Sinopsi

Berlín, any 1944. Her Krauss, un destacat agent de la Gestapo, obliga Charlie Rivel a actuar pel Führer el dia del seu aniversari, el 20 d'abril. Rivel porta tres anys actuant a Alemanya obligat a complir els contractes que té amb empresaris berlinesos. Her Krauss és un artista amateur però sense talent i pretén actuar davant Hitler al costat de Rivel, Alhora, però, dos membres de l'equip de Rivel, Witzi i Golo, han planejat un atemptat que podria canviar el curs de la guerra i de la història de la humanitat.

## Repartiment

* Ferran Rañé ... Charlie Rivel
* Manel Barceló ... Krauss
* Jordi Martínez Vendrell... Witzi
* Pere Arquillué ... Golo
* Martí Atance ... Krauss petit

## Recepció

Fou estrenada en el marc de la secció Punto de Encuentro de la Seminci d'aquell any. El juny de 2008 va rebre el Premi de la Crítica al IV Festival de Cinema d'Alacant. Ha rebut el premi a la Millor Pel·lícula al Festival Internacional de Cinema d'Anchorage a Alaska i també ha rebut premis al Festival Inquiet i al Zoom Igualada. També va guanyar el Gaudí a la millor pel·lícula per a televisió.

## Referències

* ↑ El pallasso i el Führer a esadir.cat
* ↑ 'El Pallasso i el Führer' combina l'holocaust nazi amb l'humor de Charlie Rivel, ccma.cat, 26 d'octubre de 2007
* ↑ Estrena a Terrassa de la pel·lícula «El pallasso i el Führer», Nació digital, 3 de desembre de 2014.
* ↑ El mundo del clown y el horror del régimen nazi convergen en la película 'El pallasso i el führer', Europa Press, 26 d'octubre de 2007.
* ↑ El pallasso i el Führer?, premiada al Festival de Cinema d'Alacant, Catalunya Press, 10 de juny de 2008
* ↑ Es presentarà aquest divendres a la nit, a les set sales del Circuit Català de Cinema Digital, radioseu.cat 14 de maig de 2008
* ↑ Guardonades - I Premis Gaudí al web de l'Acadèmia del Cinema Català

## Enllaços externs

* El pallasso i el Führer a YouTube
# Eberhard Keil

Eberhard o Bernhard Keil, també anomenat Keilhau i conegut a Itàlia com a Monsù Bernardo (1624-1687) va ser un pintor barroc danès deixeble de Rembrandt i establert a Itàlia des 1651 fins a la seva mort, on va destacar com a original pintor de gènere.

## Biografia

Nascut a Helsingør i fill d'un pintor de la cort de Cristià IV de Dinamarca, Eberhard Keil va tenir com a primer mestre el pintor danès Maarten van Steenwinckel, al taller on va ser col·locat pel seu pare a l'edat de dotze anys. El 1642 es va traslladar a Amsterdam, entrant a treballar al taller de Rembrandt on va romandre fins al 1644.
Abans de passar a Itàlia va rebre alguns encàrrecs en diverses ciutats alemanyes, dedicat primordialment a la pintura d'altar. D'aquest gènere van ser també els primers encàrrecs que va obtenir a Venècia, on es conserva una tela dedicada a la Verge i Sant Elies a l'església dels carmelites, però serà a Bèrgam, dependent en aquell moment de la República de Venècia, on s'estableixi i rebi el major nombre d'encàrrecs, travant allà amistat amb el pintor Evaristo Baschenis.
Però no serà fins després d'establir-se Roma el 1656 i després de la trobada amb l'obra dels caravaggistes i els «bamboccianti» quan comenci a produir les seves obres més característiques, preludiades a Els jugadors (Museu Cívic de Pàdua), obra de caràcter popular pintada després de sortir de Venècia de camí cap a Roma, en un llarg recorregut que el va portar a passar per Ravenna i Ferrara, on va ser cridat a retratar a la reina Cristina de Suècia, convertida al catolicisme i -com ell- en viatge a Roma.
Filippo Baldinucci, que li va dedicar una de les seves Vite a la Notizie de' professori del disegno da Cimabue in qua, va posar l'accent en la conversió del mateix pintor al catolicisme i la seva profunda devoció després abjurar dels seus orígens protestants durant la seva estada romana, en la qual no li van faltar encàrrecs per a les esglésies de la ciutat.
Va morir a Roma el 3 de febrer de 1687 a causa d'una pleuresia que segons Baldinucci el va tenir afligit durant nou dies continus.

## Obra

Els seus treballs més cèlebres, els quadres de temàtica popular, com ara les sèries dedicades a les quatre edats de l'home i els cinc sentits, resulten particularment originals. Serà, d'altra banda, gràcies a aquest llenguatge plural pel que va poder exercir una influència molt notable sobre altres pintors de gènere, com Salvator Rosa, Giacomo Ceruti i Antonio Amorosi, a qui van ser atribuïdes moltes de les obres de Monsù Bernardo abans dels estudis que li va dedicar Roberto Longhi, que van fer possible la recuperació de la seva figura.

## Bibliografia

* Heimbürger, Mina, Bernardo Keilhau detto Monsù Bernardo, Roma, 1988.
* Longhi, Roberto, Studi e ricerche sul sei e settecento, 1929-1970, Editore Sansoni, 1991.
* Longhi, Roberto, Monsù Bernardo, en «La Critica d'Arte»,1938, pp. 121–130.
* Salerno,Luigi, Nuovi studi su la natura morta italiana, Ugo Bozzi Editore, 1989.

## Enllaços externs

* Bernhard Keil a Artcyclopedia (anglès)
# Douce France (pel·lícula de 1995)

Douce France és una pel·lícula francesa de Malik Chibane feta el 1995.

## Argument

Jean-Luc i Moussa, dos amics que viuen a Seine-Saint-Denis, tenen cadascun la seva pròpia ambició: Jean-Luc vol obrir el seu despatx d'advocats, Moussa el seu propi cafè. Un dia, quan estan a la tramvia, són testimonis d'un robatori de joies. El lladre llença el seu botí a una paperera abans de ser detingut per la policia. Els dos amics veuen la paperera i agafen aquest preuat tresor, que constitueix una inversió inicial per als seus somnis. Moussa compra un cafè, Jean-Luc instal·la la seva "oficina" en un petit racó del cafè només separat de l'habitació per una cortina. Tot enmig d'un suburbi parisenc, amb els seus habitants, les seves comunitats, les seves alegries i els seus problemes...

## Repartiment

* Frédéric Diefenthal : Jean-Luc
* Hakim Sarahoui : Moussa
* Lionel Abelanski : El venedor
* Saïda Bekkouche : Mare Malouf
* Fadila Belkebla : Farida
* Mahmoud Benyacoub : Pare Benchaick
* Abder El Kebir : Pare Malouf
* Zina Elm'Barki : La perruquera
* Pierre Forest : L'inspector
* Jean Grécault : El caixer
* Seloua Hamse : Souad
* Muriel Huster : Directora del Centre Social
* Nadia Kaci : Myssad
* Malek Kateb : Propietari del cafè
* Nacer Lazizi : Nacer
* Yves Le Moign' : L'Arquitecte
* Rachida Mazit : La dona del client
* Redouane Menahbi: El col·leccionista
* Jean-Jacques Moreau: The Guardian
* Antonio Olivares: La Tanca
* Mohamed Ourdache: L'imam
* Isabelle Petit-Jacques: The Guardian
* Elisabeth Rodríguez: La cambrera
* Rachid Bouafia: client de Kabyle
* Driss El Haddaoui: El Client
* Jean-Luc Abel: policia municipal 1
* Christian Zanetti: policia municipal 2

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula descriu la vida d'un suburbi francès, amb problemàtiques ja presents el 1995: portar el hijab (vel religiós de l'Islam), el destí dels Harkis, la barreja de comunitats, llocs de pregària (amb la qüestió de la presència de minaret a les mesquites), matrimoni de conveniència, o fins i tot menjar religiós musulmà halal.

## Referències

* ↑ Douce France, a unifrance.org
* ↑ Douce France, comentari a persee.fr

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Elements del bloc g

Els elements del bloc g representen un grup hipotètic, no observat, d'elements que estarien més enllà dels transurànids actualment descoberts, i on s'ocuparia un nou orbital de tipus g. Vegeu configuració electrònica.
* Blocs d'elements
* bloc s - bloc p - bloc d - bloc f - bloc g
No se sap ben on començaria aquest bloc g dins de la taula periòdica dels elements. En principi, seria a partir de l'element de nombre atòmic 121 o 122.

## Referències

* ↑ David Griffiths, Introduction to Quantum Mechanics, Prentice Hall, 1995, pp. 190–191, ISBN 0-13-124405-1
* ↑ Ira Levine, Quantum Chemistry, 5ª ed., Prentice Hall, 2000, pp. 144–145, ISBN 0-13-685512-1.
# Dubravka

«Dubravka» té aquests significats:

## Eslovàquia

* Dúbravka (Eslovàquia), municipi d'Eslovàquia

## Rússia

* Dubravka (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Edwin Frederick O'Brien

Edwin Frederick O'Brien (Nova York, Estats Units, 8 d'abril de 1939) és un cardenal nord-americà, des del 29 d'agost del 2011 és Pro-Gran Maestre de l'Orde del Sant Sepulcre. Anteriorment va ser el quinzè Arquebisbe de Baltimore i, abans, el cinquè Arquebisbe dels serveis militars dels Estats Units, havent estat nomenat el 1997. També va ser Arquebisbe titular de Thizica de 1997 a 1998.

## Inicis

Nascut el 8 d'abril de 1939 al Bronx, Nova York, O'Brien va assistir a l'Escola Mare de Déu de Solaz i després el Seminari St.Joseph's College, on va rebre el seu Batxillerat en Arts en 1961, un Postgrau en Divinitat en 1964, i un Postgrau en Arts en 1965. Va ser ordenat prevere de l'arxidiòcesi de Nova York el 29 de maig de 1965. Va ser el vice-canceller de l'Arquidiócesis de Nova York des de 1976 a 1981.
En 1986, va ser elevat a Monsenyor. Va servir dos mandats com a rector de St Joseph's Seminary de 1985 a 1989 i de 1994 a 1997. Des 1990-1994, es va exercir com a Rector del Col·legi Pontifici d'Amèrica del Nord, a Roma.

## Bisbe

El 6 de febrer de 1996, va ser nomenat bisbe de la seu titular de Thizica. Va ser consagrat pel Cardenal John O'Connor a la Catedral de Sant Patrici de Nova York el 25 de març de 1996. El 7 d'abril de l'any següent, va ser nomenat Arquebisbe Coadjutor de l'Arquidiócesis dels Serveis Militars dels Estats Units d'Amèrica, on va supervisar a 300 capellans catòlics. El 12 d'agost de 1997, va succeir com a arquebisbe i posteriorment va abdicar la seva seu titular el 7 de març de 1998.
Durant el seu temps com a arquebisbe militar va passar aproximadament el 60% del seu temps viatjant i visitant les tropes nord-americanes. El 40% del seu temps es va dedicar a treballar per donar suport al Col·legi Pontifici d'Amèrica del Nord.

## Arquebisbe de Baltimore

El Papa Benet XVI va nomenar a O'Brien com l'arquebisbe de l'Arxidiòcesi de Baltimore el 12 de juliol de 2007. Ell va prendre possessió de l'Arxidiòcesi l'1 d'octubre. Van estar present en la seva instal·lació com a arquebisbe el cardenal William Keeler, el cardenal William Baum, el cardenal Anthony Bevilacqua, el cardenal James Francis Stafford, el cardenal Edward Egan, el cardenal Theodore McCarrick, el cardenal Justin Rigali i el cardenal Seán O'Malley, així com molts altres bisbes i sacerdots.

## Vegeu també

* Diòcesis dels Estats Units

## Enllaços externs

* Archdiocese of Baltimore
* Roman Catholic Archdiocese for the Military Services Arxivat 2007-10-14 a Wayback Machine.
* Edwin Frederick O'Brien Catholic-Hierarchy.org
# Dvorec

Dvorec és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1455.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Dvorec - Okres Bánovce nad Bebravou | Oficiálne stránky obce | História». [Consulta: 21 desembre 2021].
# Dvorianky

Dvorianky és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1245.
# El castell dels Càrpats

El castell dels Càrpats és una novel·la de Jules Verne publicada el 1892 que es considera una raresa dins la producció d'aquest autor, ja que segueix les convencions de la novel·la gòtica a diferències d'altres llibres de Verne. Existeix una traducció en català publicada per Edicions de la Magrana l'any 2000.

## Argument

El baró de Gortz segueix de manera malaltissa la cantant d'òpera Stilla, perquè s'ha enamorat de la seva veu. Ella, però, estima Telek, un comte que també acudeix a tots els seus concerts. Una nit, mentre ella sembla cantar per amor a Telek i després dels anuncis de casament i de retirada dels escenaris, el baró embogeix i s'acosta a Stilla enmig d'una representació. Ella, només veure la cara pàl·lida del seu assetjador, cau morta d'un infart, causant la desesperació dels seus dos admiradors.
El baró es retira a un castell que té a Transsilvània, del qual comencen a sortir àries cantades amb una veu majestuosa. El poble està convençut que el baró ha pogut atrapar l'esperit de Stilla. Telek se n'assabenta i s'esmuny dins del castell, decorat amb gran luxe però una ambientació força tètrica i, efectivament, sent la veu de la seva estimada. S'acosta a una cambra i la veu projectada en una paret, cantant.
Aleshores dispara al baró, que cau a terra i en aquell moment s'esvaeixen tant la veu com el rostre de Stilla. Aterrorit, intenta escapar del castell i és rescatat per uns amics. Aquests descobreixen llavors el misteri: el baró havia fet gravar la veu de Stilla en uns cilindres per reproduir-la a la seva voluntat i la imatge n'era el reflex de diversos miralls a partir d'un retrat. El tret de Telek va encertar el mecanisme del dispositiu, espatllant-lo per sempre, i d'aquí la desaparició sobtada de Stilla.

## Anàlisi

La novel·la presenta alguns dels elements propis de la novel·la gòtica, com ara el castell medieval d'ambientació de terror, la suposada presència d'elements sobrenaturals, el caràcter inquietant del protagonista (amb el rostre pàl·lid canònic) i amors turmentats. Els vilatans aterrits que propaguen la llegenda d'un senyor demoníac serà una constant en altres obres del gènere, entre aquestes la cèlebre novel·la Dràcula, que té el castell també en aquesta mateixa regió. El desig de conservar una dona estimada més enllà de la mort apareix igualment en altres obres gòtiques, en forma d'aparicions, cadàvers en tombes o simulacres.
La diferència, però, és el final absolutament racional de Verne i el seu recurs a la ciència i la tècnica per a explicar els fenòmens aparentment sobrenaturals, propis del realisme de finals del segle xix. La presència d'invents és una constant en les seves novel·les, alguns d'aquests avançant-se a la seva execució real. La bogeria dels dos homes s'explica també de manera científica, amb l'obsessió per l'amor i la veu de la cantant. També és un fet físic el que posa fi a l'embolic, un tret que trenca un cilindre, i no pas conjurs o altres recursos propis de la literatura fantàstica.

## Referències

* ↑ SORIANO, M.: "Le Cas Verne", Julliard, 1978. ISBN 2-260-00116-5