OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Telmatoscopus himachali

Telmatoscopus himachali és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* 1 2 Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ipe A., Kishore R., 1986. The Psychodidae from India. Memoirs of the School of Entomology (Agra). 10:1-151.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Mat del pastor

En escacs, l'escac i mat del pastor (o també mat del pastor, conegut en literatura escaquística en anglès com a scholar's mate) és un escac i mat que es produeix després dels moviments successius del blanc 1.e4 2.Dh5 3.Ac4 (també serveix 2.Df3) seguit de 4.Dxf7#. Hi pot haver lleugeres variacions en l'ordre de les jugades, però la idea bàsica és que la dama i l'alfil cooperin per atacar el punt f7, que és el més feble al voltant del rei, ja que està defensat només per aquesta peça. De fet, la idea d'atacar f7 és molt típica en nombroses obertures obertes, i es mostra en la seva forma més crua en aquest mat.
És habitual que les partides entre principiants acabin amb el mat del pastor. No obstant això, és fàcilment defensable. Per exemple, després de 1.e4 e5 2.Ac4, 2...Cf6 l'impedeix, ja que evita 3.Dh5 (la dama seria capturada pel cavall) i a més cobreix l'atac contra f7 si el blanc juga 3.Df3. O bé 1.e4 e5 2.Ac4 Ac5 3. Dh5?! De7, defensant alhora els peons e5 i f7 amb la dama.

## Llegenda

Aquest mat rep el seu nom d'una història popular, que narra com un rei que va sortir a caçar es va trobar amb un pastor. Aquest últim el va convidar a jugar una partida d'escacs, la qual cosa el rei va acceptar en la confiança que guanyaria fàcilment, però per sorpresa del rei, el pastor el va vèncer en només quatre jugades, justament les del mat del pastor.

## Vegeu també

* Mat del boig
* Mat de Legal

## Referències

* ↑ Cardona, Francesc Lluís: Mitología del Ajedrez, pàg. 179, ISBN 84-7672-897-2
# Tanga (numismàtica)

La tanga o tanka fou una moneda de plata encunyada a Lahore per Mahmud de Gazni, que després va esdevenir nom específic de moneda de plata i or sota Iltutmix (1210-1236). Van desaparèixer després de més d'un segle fins que en temps de Shir Shah Suri (1538-1545) es va tornar a posar en servei la tanga de plata, però amb el nom de rupia. Akbar va donar el nom de tanga a una peça de coure. Fou també una moneda de plata de timúrides, kara koyunlu, ak koyunlu, shibànides i altres dinasties menors a Pèrsia i Àsia central.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 200-201
# Sant Miquel de Castellar

Sant Miquel de Castellar és una obra del municipi d'Aguilar de Segarra (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau rectangular amb capelles laterals, construïda a finals del segle xviii, sobre la primitiva església romànica dels segles xi i xii. De l'església primitiva només es conserven les parets de la nau, la coberta i una part del campanar, de torre quadrada ornada amb arcuacions llombardes en els quatre costats.

## Història

Existeix un document del segle x, encara que una mica dubtós, que anomena el castell de Castellar. La primera notícia fiable, però de Castellar, apareix en el testament de Seguí i el seu fill de l'any 1022 on s'explica que Castellar termeneja amb Seguers i Puigfarners.
D'aquesta església en depenia com a sufragània les de Sant Julià de Puigfarners, Sant Pere i Sant Feliu de Seguers (actualment del municipi dels Prats de Rei) i la de la Mare de Déu de les Coromines.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Miquel de Castellar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Michele Serena

Michele Serena (Venècia, 10 de març de 1970) és un exfutbolista i entrenador italià. Com a futbolista ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Comença a destacar a les files del Venezia. El 1989 fitxa per la Juventus FC, tot i que només apareix en quatre partits. Posteriorment, hi recala al Monza i al Verona, abans de signar per la UC Sampdoria, on hi roman durant tres temporades.
El 1995 marxa a l'ACF Fiorentina, i després de romandre la 98/99 a l'Atlètic de Madrid, de la primera divisió espanyola, jugaria a les files de la Parma FC i de l'Inter de Milà, on es retira el 2003, en part a causa de les lesions.
El 5 de setembre de 1998 disputa el seu únic encontre amb la selecció absoluta italiana, en partit contra País de Gal·les.
Després de penjar les botes, Serena ha continuat vinculat al món del futbol com a entrenador. El 2007 es fa càrrec del juvenil del Venezia, i al març del 2008, puja al primer equip. Hi està fins al mes de novembre, quan és destituït pels mals resultats. Poc temps després, al febrer del 2009, torna a prendre les regnes dels venecians.
A la campanya 09/10 fitxa per l'AC Mantova, de la Serie B.

## Referències

* ↑ «UFFICIALE: Venezia, salta D'Adderio ecco Michele Serena» (en italian). TuttoMercatoWeb, 11-03-2008 [Consulta: 11 març 2008].
* ↑ «UFFICIALE: Venezia, Cuoghi nuovo allenatore» (en italian). TuttoMercatoWeb, 10-11-2008 [Consulta: 11 novembre 2008].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Hermenches

Hermenches és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, situat al districte de Broye-Vully.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Marc Ebuci Helva (triumvir)

Marc Ebuci Helva (llatí: Marcus Aebutius Helva) va ser un magistrat romà.
Va exercir diverses magistratures, però només consta la de triumviri coloniae deducendae, que va exercir l'any 442 aC per fundar la colònia llatina d'Ardea decretada pel seu parent el cònsol Pòstum Ebuci Helva Còrnicen.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 11.
# Telangana Nagara Samithi

Telangana Nagara Samithi és un partit de l'estat de Telangana a l'Índia, de tendència moderada; fou partidari de crear l'estat de Telangana. La seva bandera era color safrà amb el mapa de Telangana en verd. Fou fundat per Nagam Janardhan Reddy (ex primer ministre d'Andhra Pradesh) l'agost de 2011, després d'escindir-se del Telugu Desam. El 2013 Reddy va anunciar que es fusionava amb el Bharatiya Janata

## Referències

* ↑ Zee News
# L'Horta (Sóller)

L'Horta és una barriada de Sóller, a mig camí entre la ciutat i el seu port, el Port de Sóller. Celebra les festes patronals per la Mare de Déu de la Victòria, el segon diumenge de juliol. El 2005 tenia una població de 1.411 habitants.
# Sant Miquel de Castelltallat

Sant Miquel de Castelltallat és una església del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós, una església alçada dalt d'un turó en el centre de Castelltallat.
Construïda amb les pedres del castell que hi havia al cim. Presenta una nau central i una lateral esquerra. L'exterior està com emmurallat i voltada tota ella d'un petit jardí i cementiri. Està alçada i s'hi accedeix per una escalinata.
L'interior està en mal estat. La nau està diferenciada del presbiteri (alçat). A la mateixa alçada i dintre la nau lateral hi ha una sagristia. Pintada. Problemes de goteres. Conserva retaules barrocs i neoclàssics i algunes peces d'orfebreria.

## Història

"Castelltallat omple a vessos l'església per inaugurar-ne els treballs de reforma interior." Regio7 28-8-2002.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Miquel de Castelltallat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Micropterix sicanella

Micropterix sicanella és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Zeller, l'any 1847.
Aquesta espècie es pot trobar a França, Còrsega, Itàlia, Sicília, Sardenya i Còrsega.
Té una envergadura de 3-3.8 mm els mascles i de 3.7-3.9 les femelles.
Exemplars adults han estat trobats alimentant-se de flors de Cistus salviifolius.

## Referències

* ↑ Micropterix sicanella at The Global Lepidoptera Names Index.
* ↑ «nkis.info». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 octubre 2012].
# Hipertròfia ventricular

La hipertròfia ventricular (HV) és l'engrossiment de les parets d'un ventricle (cambra inferior) del cor. Tot i que la hipertròfia ventricular esquerra (HVE) és més freqüent, també es pot produir una hipertròfia ventricular dreta (HVD) o d'ambdós ventricles.
La hipertròfia ventricular pot derivar de diversos trastorns, tant adaptativa com desadaptativa. Per exemple, es produeix en el que es considera un procés fisiològic i adaptatiu durant l'embaràs en resposta a l'augment del volum sanguini; però també pot ocórrer com a conseqüència de la remodelació ventricular després d'un atac de cor. És important destacar que la remodelació patològica i fisiològica implica diferents vies cel·lulars al cor i dona lloc a diferents fenotips en l'aparença macroscòpica de la hipertròfia.
# Marie-Julie Dallaire

Marie-Julie Dallaire és una directora de cinema canadenca del Quebec.
És més coneguda com una de les directores de la pel·lícula d'antologia de 1996 Cosmos, que va ser la presentació del Canadà per al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1997 i nominada al Premi Genie a la Millor pel·lícula als 18ns Premis Genie, i el documental del 2021 Comme une vague, que va guanyar el Prix Iris al Millor pel·lícula documental als 24ns Premis del Cinema de Quebec el 2022.
El 2022 va anunciar que entraria en producció de Cut Print Thank You Bye, una pel·lícula documental sobre la vida i la carrera de Jean-Marc Vallée.

## Referències

* ↑ «News Brief: Cosmos up for Oscar». Playback, November 17, 1997.
* ↑ «The 1997 Genie Awards». Playback, November 17, 1997.
* ↑ Stéphanie Nolin, "Gala Québec Cinéma 2022 : Vincent-Guillaume Otis sacré meilleur acteur". Showbizz, June 5, 2022.
* ↑ Hénia Ould-Hammou, "Un documentaire rendra hommage à Jean-Marc Vallée". La Presse, June 16, 2022.
# Thalner

Thalner és una població de Maharashtra al districte de Dhule, regió de Khandesh, situada a 21° 15′ N, 74° 58′ E﻿ / ﻿21.250°N,74.967°E﻿ / 21.250; 74.967 a la riba del riu Tapti a uns 40 km al nord-est de Dhule o Dhulia. Té uns centenars d'habitants (317 el 1901).

## Història

Fou possessió dels gaulis o ahirs el 1128. Al segle xiv Malik Raja Faruki (1370-1399) la va escollir com a capital de Khandesh. El 1498 fou atacada per Mahmud Begara de Gujarat, i després d'ocupar-la la va concedir a un dels seus cortesans. El 1509 el sultà gujaratí la va ocupar novament i va establir al seu candidat Adil Khan III al tron. A Thalner fou derrotat el sobirà de Khandesh Miran Muhammad Khan, a mans de Changez Khan de Gujarat el 1566. Va passar als mogols el 1600.
La fortalesa va quedar en mans dels peshwa el 1750, passant després a mans dels Holkar. Els britànics la van ocupar el 1818 després de la batalla anomenada de Thalner el 27 de febrer de 1818; la fortalesa va oferir ferotge resistència a Sir Thomas Hislop, enviat a ocupar-la; en la lluita van morir el major McGregor del regiment reial escocès, i el capità Gordon, i les seves tombes es conserven a Thalner. Hi ha també deu tombes musulmanes de menor interès que corresponen a reis i prínceps farúquides dels quals almenys quatre se sap que foren enterrats a Thalner: Malik Raja Ahmad (1399), Malik Nasir Khan (1437), Miran Adil Khan I (1441), i Miran Mubarak Khan I (1457).

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Safareigs d'Abrera

Els safareigs d'Abrera són una obra d'Abrera inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt de gran interès etnològic constituït per dos safareigs, una font pública, un pou i una sínia metàl·lica, coneguda com la Sínia de Cal Barnet. Construïts a base de maó i argamassa, en conjunt són obra de mitjan segle xix, tot i que el pou podria ser anterior.
Els dos safareigs tenen forma quadrangular. Aprofiten l'aigua d'una deu propera i que des de la seva construcció ha estat d'ús públic.
La font dels Peixos també està integrada en el conjunt de safareigs del carrer de la Font. La deu de la font se situa a pocs metres del brollador. L'estructura actual resta molt modificada a causa de les successives agressions que ha rebut. L'aigua surt a través d'un mecanisme de metall situat a l'interior d'una estructura de maons que sobresurt de la paret i forma una espècie d'arc de mig punt.
El pou, d'ús comunitari, està protegit per una estructura cilíndrica de maons i argamassa acabada amb volta i resguardada per una porta de fusta fermada amb una balda de ferro.
La sínia de Cal Bernet és un enginy constituït per un pou quadrangular construït amb maó i morter a sobre del qual es conserva una sínia metàl·lica destinada a elevar aigua i conduir-la a la bassa situada molt a prop seu.

## Història

Sembla que la construcció dels safareigs i la font és contemporània a l'edificació de les cases del carrer de la Font, al segle xix. No se sap si l'emplaçament dels safareigs es correspon amb alguna bassa de regadiu de cronologia anterior. És possible que el pou, restaurat l'any 1976, fos anterior a la resta del conjunt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Safareigs d'Abrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Death 'n' roll

Death 'n' roll (mot creuat de death metal i rock and roll) és un subgènere de la música death metal que incorpora elements del rock dur. L'efecte aconseguit és el de la combinació característica del death metal de veus guturals i riffs de guitarra distorsionats amb elements que recorden el hard rock i el heavy metal de la dècada del 1970. Alguns exemples de grups notables són Entombed, Gorefest, Carcass, Kaptain Sun, Six Feet Under, Pungent Stench, Fernando Colunga Ultimate Experience i Assot.
Tot i que l'etiqueta «death 'n' roll» es va emprar per primera vegada amb Entombed arran de la publicació el 1993 de Wolverine blues, el músic suec Daniel Ekeroth l'associa a l'estil d'un grup anterior anomenat Furbowl. Un altre disc de death 'n' roll destacat és Soul survivor (1996), de Gorefest. Prova d'aquesta influència va ser la gira organitzada aquell mateix any en què Gorefest va interpretar cançons d'AC/DC, Black Sabbath i Deep Purple. Dos dels seus membres toquen actualment a Live & Dangerous, un grup tribut a Thin Lizzy.

## Referències

* ↑ Cosmo Lee. «Stylus magazine review». stylusmagazine.com. Arxivat de l'original el 17 juny 2008. [Consulta: 18 juliol 2008].
* ↑ Mira, Fabio Desiderato de. «Gorefest» (en portuguès). Secrets of the Moon zine, 01-03-2006. Arxivat de l'original el 26 octubre 2009. [Consulta: 4 març 2008].
* ↑ Boydpublished, William. «10 essential Death’n’Roll albums» (en anglès), 20-07-2020. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «Entombed Interview». metalchaos.co.uk. Arxivat de l'original el 23 abril 2008. [Consulta: 14 febrer 2008].
* ↑ «ENTOMBED: Unique, Detailed Biography». MusicMight. Arxivat de l'original el 17 abril 2009. [Consulta: 26 maig 2008].
* ↑ Garcia, Robert. «Entombed - Wolverine Blues: 25º Aniversario del disco de la controversia» (en castellà). Science of Noise, 04-10-2018. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Ekeroth, Daniel (2008). Swedish Death Metal. Chapter 9: "The Dead Live On ..." Bazillion Points Books, p. 264. ISBN 978-0-9796163-1-0
* ↑ Paul the Postman. «Interview with GOREFEST :: Maelstrom :: Issue No 58». Maelstrom Zine, 01-09-2007. Arxivat de l'original el 27 febrer 2009. [Consulta: 13 febrer 2008].
* ↑ «GOREFEST: Unique, Detailed Biography». MusicMight. Arxivat de l'original el 26 setembre 2012. [Consulta: 26 maig 2008].
* ↑ «GOREFEST Members' THIN LIZZY Tribute Band; Photos Available». roadrunnerrecords.com/blabbermouth.net, 14-05-2007. Arxivat de l'original el 26 febrer 2009. [Consulta: 13 febrer 2008].
# Ian Stanley

Ian Stanley és un compositor, músic que toca el piano i productor musical anglès, nascut el 28 de febrer de 1957 a Bath, Anglaterra.
Va ser un membre actiu del grup Tears for Fears des de 1982 a 1989, abans de llançar-se definitivament a la producció.

## Referències

* ↑ «Ian Stanley». IMDb.
# Marie-Laure Ryan

Marie-Laure Ryan és una informàtica estatunidenca. És llicenciada en informàtica per la Universitat de Califòrnia i doctora en literatura per la Universitat de Utah, on també va cursar un màster en lingüística. Ha treballat com a consultora i enginyera de programari i és autora d'un centenar d'articles, traduïts a diversos idiomes i dedicats, en especial, al concepte de narrativitat digital. Entre els seus llibres destaquen Possible worlds. Artificial intelligence and narrative theory (1991) i La narración como realidad virtual: la inmersión y la interactividad en la literatura y en los medios electrónicos (2001). Així mateix, és coeditora de The Routledge encyclopedia of narrative theory (2005), també va publicar Avatars of story: narrative modes in old and new media (2006).

## Referències

* ↑ «Marie-Laure Ryan». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Thalurania

Thalurania és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae).

## Llista d'espècies

Es considera format per 4 espècies:
* colibrí nimfa frontblau (Thalurania colombica).
* colibrí nimfa cuaforcat (Thalurania furcata).
* colibrí nimfa de capell (Thalurania glaucopis).
* colibrí nimfa cuallarg (Thalurania watertonii).

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Hummingbirds» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 11 octubre 2024].
# La dama del velo

La dama del velo és una pel·lícula dramàtica mexicana de 1949 dirigida per Alfredo B. Crevenna i protagonitzada per Libertad Lamarque, Armando Calvo i Ernesto Alonso. La direcció d'art de la pel·lícula va ser a càrrec de Jesús Bracho.
La pel·lícula és la primera de les cinc produccions que Lamarque va realitzar amb Crevenna, seguida per Otra primavera (1950), Huellas del pasado (1950), La mujer sin lágrimas (1951), i Si volvieras a mí (1954).

## Argument

Andrea del Monte (Libertad Lamarque) és una cantant que s'enamora d'Esteban Navarro (Armando Calvo), un actor fracassat, alcohòlic i casat. En un arravatament, Esteban mata a la seva esposa. Sense poder renegar dels seus sentiments, Andrea decideix acudir a la presó a visitar a Esteban, però conscient del risc que corre la seva reputació en semblant acte, utilitza un vel per a ocultar la seva identitat. L'advocat defensor d'Esteban, Cristóbal (Ernesto Alonso), desitja esbrinar qui és aquesta misteriosa dama.

## Repartiment

* Libertad Lamarque com Andrea del Monte.
* Armando Calvo com Esteban Navarro.
* Ernesto Alonso com Lic. Cristóbal Gómez Peña.
* José Baviera com Fiscal.
* Bárbara Gil com Lolita - Laura Camarena.
* Tana Lynn com Teresa.
* Juan Pulido com Director d'escola.
* Miguel Córcega com Víctor Gómez Peña.
* María Gentil Arcos com Assistent d'Andrea.
* José María Pedroza
* Armando Velasco com a Detectiu de policia.
* Héctor López Portillo com Mesero.
* Ignacio Peón com a Jutge.
* Joaquín Roche com a Carceller.
* Héctor Mateos com a Mosso.
* Carmen Cabrera com a Esposa del ministre (no acreditat).
* Enrique Carrillo com a Policia (no acreditat).
* Julio Daneri com a Senyor ministre (no acreditat).
* Irma Dorantes com a Convidada a festa (no acreditada).
* Pedro Elviro com a Home en cort (no acreditat).
* José Escanero com a Jutge de tribunal de menors (no acreditat).
* Leonor Gómez com a Dona en cort (no acreditada).
* Ana María Hernández com a Convidada a festa (no acreditada).
* Ismael Larumbe (no acreditat).
* Margarito Luna com a Membre del jurat (no acreditat).
* Consuelo Monteagudo com a Convidada a festa (no acreditada).
* Salvador Quiroz com a Empresari (no acreditat).
* Hernán Vera (no acreditat).

## Producció

El rodatge de la pel·lícula va tenir lloc als Estudios Churubusco. Lamarque va gravar la música i cançons de la pel·lícula després de reposar-se d'una afecció en la gola.

## Referències

* ↑ Mujeres, cámara, acción: Empoderamiento y feminismo en el cine argentino. Ediciones Continente, 2020.
* 1 2 Más allá de las lágrimas: Espacios habitables en el cine clásico de México y Argentina. Fondo Editorial Universidad de Lima, 2019.
* 1 2 Cinémas d'Amérique latine: 1999. Presses Univ. du Mirail, 1999.
* ↑ Los Bracho: tres generaciones de cine mexicano. UNAM, 2006.
* ↑ Hoy, Temas 611-618, 1948.

## Enllaços externs

* La dama del velo a YouTube
# Ramón Úbeda

Ramón Úbeda (Jaén, 1962) és un arquitecte, dissenyador i escriptor sobre temes de disseny establert a Barcelona. Úbeda és un dels personatges que més han contribuït en els últims anys a la difusió de la cultura del disseny a Espanya.

## Biografia

Va començar en el món del disseny com a cap de redacció de les revistes De Diseño (1984-1987) i Ardi (1988-1994), sota la direcció dels arquitectes Juli Capella i Quim Larrea. Des d'aleshores, ha anat col·laborant amb les més importants publicacions nacionals i internacionals, com per exemple Diseño Interior, Experimenta, Domus o Frame, i en altres mitjans de difusió general com El País Semanal.
Va començar a col·laborar amb BD Barcelona Design el 1997 com a grafista i actualment i des de l'any 2001 és, a més, responsable de tots els dissenys de mobiliari que produeix l'editora. Ha treballat també per ArtQuitect i Metalarte com a assessor en el desenvolupament de nous dissenys i comunicació. El 2006 va iniciar una nova i fructífera col·laboració amb Camper. Ha publicat nombrosos llibres, com Sex Design (Línea Editorial, 2004), ha comissariat diverses exposicions i practica l'activisme cultural a la Fundació Signes, el BCD i el Foment de les Arts i el Disseny, des d'on ha impulsat iniciatives com Terminal B i Mater.
Juntament amb Otto Canalda, ha desenvolupat els seus propis projectes, com el seient Cultura is Cool (2013), rebatejat com Cool en la seva nova andandura dins del catàleg d'Escofet, o el llum Inout (2003) per a l'empresa d'il·luminació Metalarte.

## Referències

* 1 2 3 Galán, Julia; Gual, Jaume; Marín, Joan M.; Olucha, Jordi; Torrent, Rosalía, VIDAL, Rosario. El diseño industrial en España. Madrid: Ediciones Cátedra, 2010, p. 230.
* ↑ «Otto Canalda y Ramón Úbeda». Metalarte. Arxivat de l'original el 6 d’abril 2014. [Consulta: 20 juny 2014].
* 1 2 3 «Ramón Úbeda». Designpedia. [Consulta: 20 juny 2014].
* 1 2 «Ramón Úbeda & Otto Canalda». Escofet 1886 S.A.. Arxivat de l'original el 23 de novembre 2016. [Consulta: 20 juny 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Ramón Úbeda