OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 575 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 575 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 17 d'octubre de 1985 després de recordar les resolucions anteriors del Consell de Seguretat de les Nacions Unides sobre el tema, així com l'estudi de l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (FPNUL) aprovada a la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir ampliar el mandat de la FPNUL durant sis mesos més fins al 19 d'abril de 1986.
El Consell va reiterar el mandat de la Força i va demanar al Secretari General que informés sobre els progressos realitzats respecte a l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978).
La resolució va ser aprovada per 13 vots contra cap, amb l'abstenció de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna i la Unió Soviètica.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# El sol en el espejo

El sol en el espejo és una pel·lícula filmada en colors coproducció de l'Argentina i Espanya dirigida per Antonio Fernández-Román sobre el seu propi guió escrit en col·laboració amb Antonio Vich i José Luis Colina segons l'obra teatral Los pobrecitos, d'Alfonso Paso que va ser estrenada a Espanya el 8 de juliol de 1963, però mai va ser exhibida comercialment a l'Argentina. Va tenir com a protagonistes Ivonne de Lys, Luis Dávila, José Isbert i María Asquerino. Va formar part de la selecció oficial al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1962.

## Sinopsi

Una noia enigmàtica arriba a una miserable pensió i comença un romanç amb un escriptor frustrat.

## Repartiment

* Ivonne De Lys
* Luis Dávila
* José Isbert
* María Asquerino
* Enzo Viena
* Alberto Dalbes
* Gracita Morales
* Margarita Lozano
* Porfiria Sánchiz
* Gracita Morales

## Referències

* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1962 al web del Festival
* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 541. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre El sol en el espejo a cinenacional.com
# Mat pur

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Un mat pur és una posició d'escac i mat en escacs en la qual el rei que rep el mat, així com totes les caselles buides que tingui a tocar són atacades un sol cop, i les caselles adjacents ocupades per peces del mateix bàndol que el rei no són atacades (a menys que alguna d'aquestes unitats estigui necessàriament clavada per evitar que es pugui interposar en el xec, o capturar la peça que fa el mat).
Un mat d'aquesta mena va ocórrer a la partida Sempreviva disputada entre Adolf Anderssen i Jean Dufresne a Berlín el 1852; la posició final es mostra al diagrama de la dreta. El rei negre és atacat només per l'alfil d'e7; les caselles e7 i g7 són atacades només pel peó de f6; la casella e8 és atacada només per l'alfil de d7; i la torre de g8 i el peó de f7 que impedeixen que el rei negre s'escapi, no estan atacats per les peces blanques.
El mat put té un interès només incidental en el joc pràctic, però en canvi que és considerat sovint com un valor afegit en el camp dels problemes d'escacs.
Si totes les peces del bàndol guanyador, amb la possible excepció del rei i els peons, participen en un mat pur, llavors hom parla d'un mat modèlic; si totes les peces d'ambdós colors estan implicades en un mat pur, llavors es tracta d'un mat ideal.

## Bibliografia

* Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2nd. Oxford University Press, 1992. ISBN 0-19-280049-3. «Pure mate»
# Piotrowice

Piotrowice és un municipi del comtat d'Otwock, al gmina de Karczew, a Polònia. El seu terme municipal és de 6 km², i té 352 habitants (2013).
Se situa prop del riu Vístula. Té les carreteres 801, 799 i 805 del voivodat de Masòvia. Entre 1975 i 1988 va formar part del voivodat de Varsòvia.

## Referències

* ↑ «Central Statistical Office (GUS) – TERYT (National Register of Territorial Land Apportionment Journal)» (en polish), 01-06-2008.
# Can Flavià de les Illes

Can Flavià de les Illes és una masia de Castellbisbal (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta quadrada amb teulada a quatre aigües i torre central. Té planta baixa, primer i segon pis amb la façana principal encarada a migdia. El portal és coronat per un arc rebaixat sense cap ornamentació i les finestres són rectangulars amb coronades també amb aquest tipus d'arc. A la façana de ponent té un cos rectangular afegit que forma una galeria a nivell de la planta baixa amb arcades sobre pilars i la coberta plana és el terrat del primer pis.

## Referències

* ↑ «Can Flavià de les Illes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 1r abril 2019].
# Fikret Hakan

Fikret Hakan nascut Bumin Gaffar Çıtanak (Balıkesir, 23 d'abril de 1934- Istanbul, 11 de juliol de 2017) va ser un actor i director de cinema turc. Inicià la seva carrera com a actor de teatre l'any 1950. Entrà com a actor a Yeşilçam el 1952 amb la pel·lícula Köprüaltı Çocukları (lit. "Nens de sota el pont", Nens de carrer). Actualment està escrivint un llibre sobre el cinema turc.
Fikret Hakan ha estat "Artista de l'Estat" de Turquia el 1998 però aquest tìtol li fou cancel·lat juntament amb altres artistes el 2002.

## Referències

* ↑ Tarihi, Eklenme. «Fikret Hakan'dan 56 yıllık bilinmeyen gerçek!» (en turc), 09-12-2015. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 13 juny 2016].
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/herkes-devlet-sanatcisi-39051506
* ↑ http://www.hthayat.com/yasam/guncel/haber/1005679-sadece-30-devlet-sanatcisi-kaldi

## Enllaços externs

* Fikret Hakan a Internet Movie Database
# Vals en mi menor, op. post. (Chopin)

El Vals en mi menor és un vals per a piano de Frédéric Chopin, compost cap al 1830 i publicat de manera pòstuma el 1868. Va ser el primer dels valsos publicats pòstumament de Chopin i no va tenir un número d'opus pòstum. Apareix al catàleg Brown com a B. 56, al catàleg Kobylańska com a KK IVa/15, i al de Chomiński (pl) com a P1/15. Tot i que aquest és el darrer vals (el catorzè) en les edicions anteriors de Chopin (cal tenir present que en edicions més recents hi ha altres valsos que s'inclouen), aquest vals va ser probablement compost abans que qualsevol dels valsos publicats en vida de Chopin.
Aquesta vals en mi menor té una forma ternària modificada, amb introducció i coda. La secció central es troba en la brillant tonalitat de mi major.

## Referències

* Chopin, Frédéric. "Waltz in E minor, Op. posth., 1830". Mississauga: Frederick Harris, 2001.

## Enllaços externs

* 2009 recital a Oslo de Iskra Mantcheva. a YouTube
# Resolució 571 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 571 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 20 de setembre de 1985 després d'escoltar la representació de la República Popular d'Angola, el Consell va recordar les resolucions 387 (1976), 428 (1978), 447 (1979), 454 (1979), 475 (1980), 545 (1983), 546 (1984) i 567 (1985) i expressà la seva preocupació pels continus atacs de Sud-àfrica a través de l'ocupada Àfrica del Sud-Oest.
El Consell va exigir Sud-àfrica respectar la integritat territorial d'Angola, prenent nota que Angola té dret a la legítima defensa i a la compensació dels atacs. També fa una crida a Sud-àfrica perquè cessi l'ocupació del sud d'Angola i retiri les seves tropes. La resolució també condemna Sud-àfrica per usar el territori de Namíbia com a base dels atacs i insta els estats membres a implementar l'embargament d'armes contra Sud-àfrica imposat en la Resolució 418 (1977).
Finalment, la Resolució 571 va designar una comissió per visitar Angola per tal d'investigar les circumstàncies i l'impacte de l'atac sud-africà, informant abans del 15 de novembre de 1985 i, mentrestant va instar els Estats membres a pressionar al Govern de Sud-àfrica a complir les resolucions anteriors.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1985 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Metatiuiamunita

La metatiuiamunita o metatyuyamunita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la carnotita.

## Característiques

La metatiuiamunita és un òxid de fórmula química Ca(UO₂)₂(VO₄)₂·3H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1953 per Alice Mary Dowse Weeks, Mary E. Thompson i Raymond B. Thompson. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. Visualment no es pot distingir de la tiuiamunita o d'altres vanadats d'uranil similars. Pot deshidratar-se espontàniament a tiuiamunita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metatiuiamunita pertany a «04.HB - V[$^{5+}$, $^{6+}$] Vanadats: uranil Sorovanadats» juntament amb els següents minerals: carnotita, margaritasita, sengierita, curienita, francevillita, fritzscheïta, metavanuralita, vanuralita, tiuiamunita, strelkinita, uvanita i rauvita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides a quatre indrets dels Estats Units, un d'ells a l'estat d'Arizona: la mina Mesa Núm. 1, al districte miner de Lukachukai, i els altres tres a l'estat de Nou Mèxic: la mina Haystack, al comtat de McKinley; el districte miner de Laguna; i el districte de Shiprock, al comtat de San Juan. També ha estat descrita en altres indrets dels Estats Units, així com en diversos jaciments de tots els continents del planeta a excepció d'Oceania i l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Metatyuyamunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2021].
# Can Fligas

Can Fligas és un edifici del municipi de Sant Ferriol (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Fligues és una de les masies més properes a l'antiga església romànica de Santa Maria. És de planta rectangular i amplis teulats a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Està formada per diferents cossos d'edifici que no corresponen al mateix moment constructiu. El cos principal disposa de baixos -destinats al bestiar, amb petites obertures per la ventilació i antigues obertures de mig punt avui cegades-, planta noble o d'habitatge -amb finestres de pedra molt ben tallades i àmplia galeria de sis arcades al costat de migdia i de construcció posterior- i pis superior. Aquesta antiga masia fou construïda amb pedra del país poc treballada, llevat dels carreus cantoners i dels emprats per fer algunes de les obertures.

### Pallissa de Can Fligues

La pallissa situada al costat de la carretera C-66 -de Besalú a Girona-. És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües, sostingut per bigues, cairats, llates i teules col·locades a salt de garsa. Disposa de baixos, amb una àmplia obertura que no arriba a ser de mig punt i pis superior amb quatre badius. Conserva la següent llinda: " BUIDIC 22/ ABRIL ME FE/CIT JOSEPH FLIGAS/1797"

## Referències

* 1 2 «Can Fligas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Vari

* No s'ha de confondre amb Bari.
Vari és el nom dels següents personatges:
* Quint Vari Hibrida, magistrat romà, nadiu de Sucro al País Valencià, tribú de la plebs el 90 aC
* Marc Vari o Marc Mari, senador i militar romà
* Luci Vari Ruf, poeta romà

## Toponímia

* Vari (Rússia), poble de Rússia
Viccionari
# Resolució 579 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 579 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada per unanimitat el 18 de desembre de 1985. En una reunió convocada pels Estats Units, el Consell va expressar la seva profunda preocupació per la prevalença d'incidents de presa d'ostatges que van tenir conseqüències greus per a la comunitat internacional i les relacions entre estats.
El Consell va recordar diverses reunions de l'Assemblea General de les Nacions Unides i altres, condemnant tots els incidents de presa d'ostatges i segrestos i demanant l'alliberament segur immediat d'ostatges allà on estiguin. També va afirmar la responsabilitat dels Estats membres en el territori on es retenen els ostatges per prendre totes les mesures apropiades per assegurar l'alliberament segur d'ostatges.
La resolució també va demanar als Estats membres que no siguin part en la Convenció Internacional contra la Presa d'ostatges a formar-ne part i altres tractats. Finalment, el Consell va instar una major cooperació a l'hora d'idear i adoptar mesures efectives d'acord amb el dret internacional per facilitar el processament, la prevenció i el càstig de tots els actes de presa d'ostatges com a "manifestacions del terrorisme internacional".

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)
* Llista de crisis d'ostatges

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Michele Ruta

Michele Ruta (Caserta, 7 de febrer de 1827 - Nàpols, 24 de gener de 1896) fou un pianista i compositor italià.
El 1841 va ingressar al Conservatorio San Pietro a Majella de Nàpols, d'on en va sortir com un talentós músic el 1847. A l'any següent va participar en la Primera guerra d'independència italiana com a voluntari. Va tornar a Nàpols i es va dedicar a la composició i a l'ensenyament privat. El 1879 va ser nomenat professor a l'Escola de Música, de la qual més tard en va ser codirector i on entre els seus alumnes va tenir en l'apartat d'harmonia el famòs Ruggero Leoncavallo. Entre les seves obres de teatre: Leonilda (1854), Diana de Vitry (1859), L'impresario in progetto (1873). Va escriure intermezzi per a Don Giovanni d'Alexandre Dumas i la música per al ballet Isnelda. Va compondre música de cambra, religioses i peces de circumstàncies i obres teòriques com Trattato di armonia e il Corso completo di composizione i el volum Storia critica delle condizioni della musica in Italia i del conservatori de S. Pietro a Maiella de Nàpols, en el qual espera la fundació d'una "càtedra d'Acústica aplicada a la construcció d'instruments musicals".

## Vida privada

Amb la seva dona, la cantant anglesa Emelina Sutton, va tenir vuit fills. La seva filla gran, Gilda Ruta, també va ser pianista i compositora. Va morir a Nàpols el 1896.

## Referències

* ↑ Michele Ruta, Storia critica delle condizioni della musica in Italia e del conservatorio di S. Pietro a Maiella di Napoli, Napoli, Libreria Detken e Rocholl, 1877.
* ↑ Enrica Donisi, Istituti, bande e società. Studi sulla musica a Benevento tra il 1561 e il 1961, Benevento, Edizioni Realtà Sannita, 2012, p. 62.
* ↑ Giorgio Ruberti, RUTA, Gilda, en treccani.it. [Consulta: 25 setembre 2020]

## Enllaços externs

* (anglès) a Open Library, Internet Archive.
* (anglès) a International Music Score Library Project, Project Petrucci LLC.
* (anglès) a MusicBrainz, MetaBrainz Foundation.
# Portada/article març 11
## Colosseu

El Colosseu o Coliseu és un amfiteatre de Roma que es va construir al segle I. Està situat just a l'est del Fòrum Romà, i va ser el més gran dels que es van construir a l'Imperi Romà. Conegut originalment com Amfiteatre Flavi, passà a ser anomenat Colosseum perquè al seu costat hi havia el Colós de Neró, un monument ja desaparegut dedicat a l'emperador Neró.
Posseïa un aforament per a 50.000 espectadors asseguts. Els que estaven més a prop de la sorra eren l'emperador i els senadors i, de manera progressiva, s'anaven situant els estrats socials de classes més baixes. Es va completar l'any 80 quan governava l'emperador Tit, va ser modificat durant el regnat de Domicià i es va continuar fent servir durant gairebé 500 anys; els últims jocs s'hi celebraren durant el segle vi.
# Can Floriant

Can Floriant és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular (el nucli) amb un cos afegit a l'esquerra (on se situa el menjador-estar). La façana principal del nucli està envoltada d'un porxo de pilars rectangulars que permet que a sota s'hi fiquin les barques (tres obertures de llinda planera). El porxo segueix la composició de les obertures de la part baixa, i té la barana de ceràmica calada, que es repeteix en planta superior i unifica els dos cossos, mitjançant una terrassa on hi aboquen les estances de la planta superior. A la casa s'hi accedeix per la part dreta, donat el porxo.
El teulat és a dues aigües.
La casa està arrecerada a la muntanya i orientada a S.
Pintada de blanc menys la planta baixa.

## Història

Antigament eren dues barraques de pescadors, que el 1920 fou comprada pels seus antecessors, unificada i modificada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Floriant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Faluga Racing

Faluga Racing és una empresa catalana dedicada al kàrting amb seu a Terrassa. Creada el 1988 per Melcior Barrera (antic campió d'Espanya júnior de l'especialitat), l'entitat començà com a escuderia de competició i aviat assolí els primers èxits als Campionats d'Espanya, culminats amb el Campionat d'Europa guanyat per Jordi Surrallés el 1991. El 1997, l'escuderia es convertí en empresa dedicada a tota mena de serveis dins el kàrting, destacant especialment en la preparació de motors. Pilots com ara Nick Heidfeld, Giancarlo Fisichella o Marc Gené pilotaren karts Faluga abans de passar a la Fórmula 1.

## Referències

* ↑ «Faluga Racing». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].

## Enllaços externs

* Faluga Racing - Lloc web oficial (castellà)
# Villanueva de San Juan

Villanueva de San Juan és un municipi de la província de Sevilla, Andalusia. En l'any 2005 tenia 1.440 habitants. La seva extensió superficial és de 34 km² i té una densitat de 42,4 hab/km². Els seus coordenades geogràfiques són 37° 03′ N, 5° 10′ O. Està situada a una altitud de 466 metres i a 95 quilòmetres de la capital de província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 1.610 | 1.571 | 1.565 | 1.527 | 1.493 | 1.476 | 1.438 | 1.447 | 1.440 |

## Enllaços externs

* Villanueva de San Juan - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
# Dugesia arabica

Dugesia arabica és una espècie de triclàdide dugèsid que habita al Iemen. Es coneixen diverses poblacions d'aquesta espècie amb diferents estratègies reproductives, així com amb diferents cariologies. Se'n coneixen espècimens infectats per protozous gregarins.
Es caracteritza per presentar una papil·la peniana en forma de con, el conducte ejaculador s'hi troba en posició ventral i la seva apertura és subterminal i ventral. A més a més, presenta una secció estesa i doblegada del canal de la bursa a l'altura de l'apertura dels oviductes. No presenta una capa de músculs longitudinals ni a la bursa copulatrix ni al canal de la bursa.

## Referències

* 1 2 Harrath, Abdul Halim; Sluys, Ronald; Alsahmash, Waleed; Al-Razaki, Abdulkarim; Alwasel, Saleh «Reproductive strategies, karyology, parasites, and taxonomic status of Dugesia populations from Yemen (Platyhelminthes: Tricladida: Dugesiidae)» (en anglès). Zoological Science, 30, 2013, pàg. 502-508. DOI: 10.2108/zsj.30.502.
Espècies de Dugesia :
# Micropterix schaefferi

Micropterix schaefferi és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Heath, l'any 1975.
Aquesta espècie es pot trobar a França, Còrsega, Itàlia, Bèlgica, Països Baixos, Alemanya, Suïssa, Àustria, Hongria, República Txeca, Bulgària, Dinamarca i Polònia.

## Referències

* ↑ Micropterix schaefferi at The Global Lepidoptera Names Index.
* ↑ Micropterix schaefferi Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. at www.nkis.info.
# Plav-Gusinje

Plav-Gusinje (Serbi Ciríl·lic: Плав-Гусиње) és un nom per la regió geogràfica al nord-est de Montenegro. La regió correspon amb el territori del municipi de Plav. Les poblacions més importants de la regió són els pobles de Plav i Gusinje.

## Demografia de la regió (municipi de Plav)

El 2003 la població del municipi de Plav estava formada per:
* Bosnis (49,32%)
* Albanesos (19,70%)
* Serbis (18,93%)
* Musulmans per nacionalitat (5,71%)
* Montenegrins (5,54%)

## Enllaços externs

* Plav-Gusinje
* Municipi de Plav Arxivat 2010-02-01 a Wayback Machine.
* Gusinje Arxivat 2019-10-31 a Wayback Machine.
# Cang Jie

Cang Jie (Xinès tradicional: 倉頡, Xinès simplificat: 仓颉, pinyin: Cāngjié) （aproximadament 2667 aC—2596 aC) és una figura llegendària de l'antiga Xina, considerat un dels historiadors oficials de l'emperador Groc Huang Di, així com l'inventor dels caràcters xinesos.

## Llegenda de la creació dels caràcters

Poc després de la unificació de la Xina, l'emperador Groc estava terriblement decebut amb el sistema de comunicació de nusos en cordes, de manera que manà a Cang Jie buscar un sistema alternatiu d'escriptura. Aquest s'assegué a la vora d'un riu i es dedicà totalment a completar aquesta tasca. Per desgràcia, després de molt de temps dedicat i molta feina feta, no va aconseguir crear cap caràcter.
Un dia, Cang Jie veié un fènix que volava amb un objecte al bec. L'objecte caigué a terra des del bec del fènix just davant de Cang Jie, que veié que es tractava de la impressió d'una mena d'empremta animal. Veient-se incapaç de reconèixer a quin animal es tractava, demanà ajuda a un caçador que passava per allà. El caçador li digué que es tractava de l'empremta d'un pixiu, una empremta diferent a la de qualsevol altre animal.
De la conversa entre Cang Jie i l'emperador en sortí la idea que un sol dibuix podia representar les característiques úniques de qualsevol cosa existent al món. Així, Cang Jie començà a representar les característiques de tot allò que veia (el sol, la lluna, les estrelles, els núvols, etc.) en cada caràcter que creava, i a poc a poc, anà recopilant una llista de caràcters prou llarga com per a presentar-la com a nou sistema d'escriptura davant l'emperador Groc.

## Influència de Cang Jie

* Molts són els llocs de la Xina que tenen monuments o temples commemoratius del lloc on suposadament Cang Jie creà els caràcters xinesos, bàsicament a les províncies de Shandong, Henan, Hebei i Shaanxi.
* Un dels sistemes d'introducció de caràcters xinesos en ordinadors s'anomena Cangjie en honor d'aquest personatge.

## Referències

* ↑ Zhang, Shudong. 《中华印刷通史》 (A General History of Chinese Printing) (en xinès). Taipei: XingCai Literary Foundation, 2005, p. ch.3, sec.1. ISBN 957-99638-3-5.
# Felix Dreyschock

Felix Dreyschock (Leipzig, 27 de desembre de 1860 - Berlín, 1 d'agost de 1906) va ser un pianista alemany, fill de Raimund Dreyschock i nebot d'Alexander Dreyschock.
Va ser deixeble de Friedrich Kiel, Wilhelm Taubert i Heinrich Ehrlich a Berlín, on va començar a donar concerts el 1883. A Estocolm va actuar amb èxit el 1886 i el 1889, tant com a virtuós i com a compositor. Va escriure obres majors i menors per a piano, violí, veu, orquestra, etc.

## Referències

* 1 2 Família Nordisk. Projecte Runeberg. pàgines 853–854.
* ↑ "Ehrlich, Alfred Heinrich". El Grove Dictionary of Music & Musicists. Recuperat el 03/05/2014.