OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torrent de la Roca (Granera)

El torrent de la Roca és un torrent del terme municipal de Granera, al Moianès.
Es forma al sud-oest de les Roques de Caldat, al nord de l'extrem oriental de la Carena de la Roca, també a l'extrem de llevant de la Baga de la Roca. Des d'aquest lloc, el torrent davalla cap a ponent, resseguint pel nord la baga i la carena esmentades. Passa ran de la Font de la Roca, just al nord de la masia de la Roca, i en arribar a migdia dels Pins Grossos es troba amb el torrent de Font de Buc, que prové del sud, i en ajuntar-se formen el torrent de l'Om, just al límit dels termes de Granera i Monistrol de Calders.

## Enllaços externs

* El Torrent de la Roca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Hil·lebrandita

La hil·lebrandita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de William Francis Hillebrand (12 de desembre de 1853 – 7 de febrer de 1925). Va descriure cinc nous minerals i altres onze de forma conjunta.

## Característiques

La hil·lebrandita és un silicat de fórmula química Ca₂(SiO₃)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 5 i 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hil·lebrandita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural, a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: 86531.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Terneras, una mina situada a la localitat de Velardeña, al municipi de Cuencamé (Estat de Durango, Mèxic). També ha estat descrita als Estats Units, Noruega, Alemanya, Turquia, Israel, Palestina, Namíbia, l'Aràbia Saudí, Rússia, el Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Hillebrandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 gener 2020].
# Kazanskyita

La kazanskyita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la lamprofil·lita. Rep el nom en honor del professor Vadim Ivanovitx Kazansky (Вадим Иванович Казанский) (Taixkent, URSS, 1926), un destacat geòleg rus i expert en metal·logènia precàmbrica.

## Característiques

La kazanskyita és un silicat de fórmula química BaNa₃Ti₂Nb(Si₂O₇)₂O₂(OH)₂(H₂O)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema triclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina d'apatita de Kirovskii, que es troba al mont Kukisvumtxorr, dins el massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Districte Federal del Nord-oest, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kazanskyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juny 2019].
# Elma van Haren

Elma van Haren (Roosendaal, 29 d'agost 1954) és una poetesa i artista visual que escriu en neerlandès.
El 1988 va ser la primera escriptora que va rebre el Premi C. Buddingh' per al recull De reis naar het welkom (El viatge cap a la benvinguda) i el 1997 va ser guardonada amb el premi de poesia Jan Campert per la seva obra Grondstewardess. El poema «Het schitterende» (el lluent) del recull Eskimoteren (2000) va ser triat com un dels millors poemes de l'any 2000.

## Obres destacades

* De reis naar het welkom (1988) (El viatge cap a la benvinguda), Premi C. Buddingh'
* Grondstewardess (1996), premi Jan Campert 1997

## Referències

* 1 2 van Bork, G.J.. «Haren, Elma van». A: Schrijvers en dichters (dbnl biografieënproject I) (en neerlandès). Biblioteca digital de la literatura neerlandesa, febrer 20062 [Consulta: 15 abril 2019].
* ↑ «Jan Campert-prijs» (en neerlandès). Eregalerij van de Nederlandse cultuur. Stichting Dutch Heights, 2018.
* ↑ van Haren, Elma. «Het schitterende» (en neerlandès).
# Realitat artificial

«Realitat artificial» va ser el terme que va utilitzar Myron W. Krueger per a descriure els seus entorns immersius i interactius, basats en tècniques de reconeixement de vídeo, que oferien a l'usuari contacte total i sense noses amb el món digital. Va començar aquest treball a la fi dels anys 60 i és considerat una figura clau per a la innovació primerenca de la realitat virtual. El seu primer llibre, Artificial Reality, va ser publicat en 1983 i actualitzat en 1991 amb el títol d'Artificial Reality II (tots dos publicats per Addison-Wesley).
En el llenguatge modern, el terme «realitat artificial» se sol usar per a descriure una realitat virtual que és indistingible de la realitat. És el que la distingeix del terme «realitat virtual», que se sol aplicar a la tecnologia que és com la realitat però fàcilment identificable com una simulació.

## Bibliografia

* Myron Krueger. Realitat artificial 2, Addison-Wesley Professional, 1991. ISBN 0-201-52260-8
* Kalawsky, R. S. (1993). La ciència de realitat virtual i entorns virtuals : un tècnic, científic i referència d'enginyeria en entorns virtuals, Addison-Wesley, Wokingham, Anglaterra; Lectura, Massa
* Rheingold, H. (1992). Realitat virtual, Simon & Schuster, Nova York, N. I.
# Zheng Bijian

Zheng Bijian (Sichuan 1932) és un polític i estratega xinès (Han) que investiga sobre la globalització i la transparència i defensa la importància de projectar escenaris de pau i soft power. Ha treballat d'assessor estratègic pel govern xinès, i ha sigut considerat diverses vegades un dels intel·lectuals més influents del món en política exterior, creador del concepte "China's peaceful rise".

## Trajectòria

Zheng Va néixer a Sichuan. Es va unir al Partit Comunista de la Xina el 1952 i dos anys més tard va finalitzar un postgrau en economia política al Universitat Renmin. Des de llavors, ha realitzat recerca per al seu partit, pel govern xinès i per l'Acadèmia xinesa de Ciències Socials.
Inicialment, la seva recerca es va centrar en editar les obres de Mao Zedong, President del Partit Comunista de la Xina. A finals dels anys 70 fou nomenat ajudant del director general del centre de recerca d'afers internacionals al Consell Estatal xinès. El 1988 fou nomenat vicepresident de l'Acadèmia xinesa de Ciències Socials i director del centre de recerca de la mateixa acadèmia.
Des de llavors ha tingut diversos càrrecs oficials. El 2010 va crear el China Institute for Innovation and Development Strategy (CIIDS) i va esdevenir el seu primer President. L'objectiu del CIIDS és proporcionar consell estratègic a oficials de govern a través de recerca acadèmica i científica. Desenvolupa estratègies de governança social, tecnologia, i institucions militars i assessora el govern xinès. El CIIDS manté relacions cooperatives amb l'Institut Berggruen, que va organitzar les conferències "Understanding China" el 2013 i 2015, on hi van participar diversos antics caps d'Estat com Ernesto Zedillo, Ricardo Lagos, Paul Keating, Kevin Rudd, i Gordon Brown. Des del CIIDS, Zhen ha atret un número gran d'estrategs sèniors, diplomàtics, científics, generals, economistes i dirigents empresarials com participants i assessors. Aquests individus inclouen: Lu Yongxiang, Bai Chunli, Ge Zhenfeng, Fu Ying, Ye Xiaowen, Wu Jianmin, Zhou Wenzhong i Zhu Min, entre d'altres.
Posteriorment ha sigut vicepresident executiu de l'Escola del Partit del Comitè Central del Partic Comunista i president del Fòrum de Reforma de la Xina (China Reform Forum).
La feina de Zheng s'ha centrat en millorar el posicionament de la Xina en l'escena internacional, incloent la definició d'estratègies de planificació i promoció d'escenaris de pau i de prosperitat sostenible. Conegut com el Henry Kissinger xinès, les seves teories de cooperació estratègica han estat ben rebubdes per la comunitat internacional.

## Referències

* ↑ Bijian, Zheng «China's "Peaceful Rise" to Great-Power Status» (en anglès). Foreign Affairs, 15-02-2019. ISSN: 0015-7120.
* ↑ «China Vitae : Biography of Zheng Bijian». [Consulta: 4 abril 2021].
* 1 2 «Zheng Bijian-CIIDS». [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «China's "Peaceful Rise" to Great-Power Status».
* ↑ «China’s Zheng Bijian on "The Global Convergence of Interests"».
# Clot Xic

El Clot Xic, és un indret del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Gurp de la Conca.
Està situat a l'extrem nord del territori del seu antic municipi; és, per tant, al sector més septentrional de la part pallaresa de l'extens municipi de Tremp. És al sud-est de la Roca Lleuda, i al sud del Pic de Lleràs al fons de la vall del barranc de Fontfreda, sota i a migdia de la Pleta Verda. El Clot Xic queda emmarcat a ponent per la Serra de Castellnou, i a llevant pel contrafort sud-oriental del Pic de Lleràs, la Serra de Salàs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Top Gear (videojoc)

Top Gear (Top Racer al Japó), és un videojoc de curses de l'any 1992 per la Super NES, publicat per Kemco i fet per Gremlin Graphics. Aquest videojoc és el primer de la saga Top Gear. El joc va ser un dels primers títols llançats per la SNES. L'objectiu del joc és que el jugador esdevingui el conductor més ràpid del món, travessant amb els competidors diversos països.

## Jugabilitat

Quan els jugadors comencen el joc, poden escollir unes quantes opcions i modes, fins i tot poden introduir el nom del pilot, una tria de quatre sistemes de comandament, una tria entre la transmissió automàtica i manual del cotxe, i una tria de qualsevol dels quatre únics cotxes. Durant la carrera, el jugador haurà de controlar les marxes (si s'ha triat la transmissió manual). El jugador té el control de tres "nitros", que fan que el jugador pugui augmentar la velocitat momentàniament en un vehicle. El joc té un sistemes de desar les partides amb contrasenyes.

## Cotxes

Cannibal (vermell) - El Cannibal és el cotxe disponible més ràpid, això no obstant, té poca acceleració en comparació amb els altres cotxes, i té poca eficiència en l'aprofitament de la gasolina.
Sidewinder (blanc) - El Sidewinder és el cotxe disponible amb més eficiència sobre l'aprofitament del carburant, i també el més ràpid en l'acceleració.
Razor (lila) - El Razor és un cotxe mitjà en termes de velocitat màxima, i té poca acceleració, lent els canvis de marxes, i consumeix més ràpid la gasolina que el Weasel.
Weasel (blau) - El Weasel és com el Razor en termes de la velocitat màxima, però és rapid accelerant, més ràpid en els canvis de marxes, i millor eficiència en la consumició del carburant que el Razor.

## Continuacions

Super NES:
* Top Gear 2
* Top Gear 3000
Sega Mega Drive
* Top Gear 2
Commodore Amiga
* Top Gear 2
Nintendo 64:
* Top Gear Rally
* Top Gear Rally 2
* Top Gear Overdrive
* Top Gear Hyper Bike
Game Boy Color:
* Top Gear Rally
* Top Gear Pocket (Top Gear Rally a Europa)
* Top Gear Pocket 2 (Top Gear Rally 2 a Europa)
Game Boy Advance:
* Top Gear GT Championship
* Top Gear Rally
PlayStation 2:
* Top Gear Dare Devil
Xbox:
* Top Gear RPM Tuning
Nintendo DS:
* Top Gear: Downforce

## Enllaços externs

* (anglès) Top Gear a Gamespot
* (anglès) Top Gear a Amazon
* (anglès) Top Gear a IGN
# King Arthur (pel·lícula de 2004)

King Arthur (El Rei Artús en català) és una pel·lícula estatunidenca del 2004.

## Argument

La pel·lícula narra una història de ficció basada en dades arqueològiques que la llegenda del rei Artús s'havia originat en una persona real, un comandant romà de nom Arcturus. A la pel·lícula, que barreja l'evidència històrica amb elements de les llegendes artúriques, Artús i els seus cavallers (provinents de les tribus conquerides per l'Imperi Romà) s'enfronten als saxons, que envaïren Gran Bretanya, car l'Imperi Romà, en decadència, està retirant les seves legions de l'illa, deixant els habitants abandonats.
La pel·lícula se centra en les disputes polítiques, la caiguda de l'Imperi Romà, l'avanç dels bàrbars saxons, que pretenien travessar el mur d'Adrià, els conflictes religiosos entre cristians i pagans i l'intent desesperat d'Artús per mantenir una Anglaterra unida.

## Referències

* ↑ «El rey Arturo». El Punt Avui [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Solanich, Irene «Les mil i una cares del rei Artús». El cinèfil, 10-03-2019 [Consulta: 12 setembre 2020].
# Succedani del cafè

Els succedanis del cafè són productes que no són cafè, normalment sense cafeïna, que es fan servir per imitar el cafè. Els succedanis per motius mèdics, econòmics, i religiosos o simplement perquè el cafè no estigui disponible. Els grans de cereals torrats són un succedani comú pel cafè.
En la Segona Guerra Mundial, es van fer servir les glans per a fer una mena de cafè. Durant la Guerra Civil dels Estats Units el cafè era escàs als Estats del Sud dels Estats Units.
Els succedanis del cafè de vegades s'utilitzen per preparar aliment servits a infants o a gent que evita la cafeïna, o per la creença que aquests succedanis són més saludables que el cafè. Per motius religiosos els Mormons, no prenen cafè però els agrada prendre'n un succedani.
Algunes tradicions culinàries com la de Corea, inclouen begudes fetes de grans de cereals torrats en lloc de cafè o te (incloent-hi boricha, d'ordi, oksusu cha, i hyeonmi cha). Aquests no substitueixen el cafè però són begudes calentes

## Ingredients

Els grans que es poden fer torrant o per decocció. Inclouen: ametlla, gla, espàrrec ordi maltejat, llavor del faig, arrel de remolatxa, pastanaga, arrel de xicoria, moresc, llavor de cotó, dent de lleó, figa, melassa bullida, llavor d'okra, pèsol, llavor de caqui, pèla de patata, sègol, pinyols de sassafràs, moniato, segó de blat.
Els natius nord-americans del sud-est dels Estats Units feien una beguda cerimonial que contenia cafeïna, "asi", o la "beguda negra", feta de les fulles i tiges torrades de Ilex vomitoria (Yaupon holly). Els europeus colonialistes adoptaren aquesta beguda, com a substitut del cafè, i li donaren el nom de "cassina".
Les arrels torrades de la xicoria (Cichorium yntibus) es van vendre a gran escala des de 1870 als Estats Units especialment a la Luisiana. A l'Índia és popular la mescla de cafè i xicoria.

## Vegeu també

* Menengiç kahvesi

## Referències

* ↑ «Confederate Coffee Substitutes». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 8 abril 2012].
* ↑ «Potato Coffee». Arxivat de l'original el 2010-11-30. [Consulta: 8 abril 2012].
* ↑ http://www.econbot.org/_about_/06_awards/awards_morton/pdfs/a_edwards.pdf Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine. Edwards, Adam. (2002) "Variation of caffeine and related alkaloids in Ilex vomitoria Ait. (Yaupon holly): A model of intraspecific alkaloid variation".] Society for Economic Botany Julia F. Morton Award Arxivat 2019-07-21 a Wayback Machine..
# Quint Minuci Rufus (cònsol 110 aC)

Quint Minuci Rufus (en llatí: Quintus Minucius Q. f. Rufus) va ser un magistrat romà dels segles ii i i aC. Formava part de la branca plebea de la gens Minúcia.
Va ser elegit cònsol l'any 110 aC junt amb Espuri Postumi Albí. Va rebre Macedònia com a província. Va fer la guerra als bàrbars de Tràcia i va aconseguir els honors del triomf per les victòries sobre els escordiscs i els tribal·lis. Per perpetuar la memòria del seu triomf va erigir el Pòrtic Minucià prop del Circ Flamini. Aquest pòrtic servia d'espai per distribuir el blat.

## Referències

Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 675 (v. 3).
# Zla Kolata

Zla Kolata (en alfabet ciríl·lic serbi: Зла Колата; en albanès: Kollata e Keqe) és el cim més alt de Montenegro, situat a la frontera amb Albània.

## Descripció

Zla Kolata té una altitud de 2.534 metres, fet que la converteix en la muntanya més alta de Montenegro i la setzena més alta d'Albània. Es troba a la frontera entre el municipi montenegrí de Gusinje, i el districte albanès de Tropojë al comtat de Kukës. Zla Kolata té un cim enorme i és una destinació turística popular en ambdós països. A mig quilòmetre al nord-est, amb 2.528 metres, s'hi troba el Kolata e Mirë o Dobre Kolata, també localitzat a la frontera.
El cim més alt d'aquest massís es troba a un quilòmetre a l'est-sud-est del Zla Kolata, està situat completament en sòl albanès, s'anomena Rodi e Kollatës o Maja e Kollatës i s'eleva a 2.552 msnm.

## Referències

* ↑ summitpost.org Arxivat 26 January 2018 a Wayback Machine. Summitpost claims incorrectly that this peak lies entirely within Montenegro. Retrieved 27 September 2011
* ↑ Crolla, R. Europe's High Points: Reaching the summit of every country in Europe. Cicerone Press, 2014, p. 241. ISBN 978-1-84965-960-4.
* ↑ Abraham, R. The Peaks of the Balkans Trail: Montenegro, Albania and Kosovo. Cicerone Press, 2018, p. 87. ISBN 978-1-78362-556-7.
* ↑ «Retrieved 19 January 2017». Arxivat de l'original el 11 gener 2015. [Consulta: 3 setembre 2018].
# Clot d'Oriol

El Clot d'Oriol és una vall molt marcada –clot– del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, dins del territori del poble de Bóixols. Constitueix una petita partida rural.
Està situat al nord-oest de Bóixols, a la dreta del riu de Collell, al sud de lo Campanar, al nord de Collell i al nord-est de l'Obac de Carrànima. Els seus límits són al nord l'esmentada partida de lo Campanar, a llevant la de l'Obac de Carrànima, i a ponent i migdia, la de Carrànima.
Comprèn les parcel·les 331, 332, 335 i 336 del polígon 2 d'Abella de la Conca, i consta de 6,3990 hectàrees amb pastures, bosquina i conreus de secà.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: es tracta d'un clot les terres del qual pertanyien a un propietari de nom Oriol.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 4 novembre 2011].

## Enllaços externs

* El Clot d'Oriol en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Transsubstanciació

La transsubstanciació és un concepte de la teologia catòlica que afirma que les espècies de l'eucaristia, el pa i el vi, prenen la substància del cos i la sang de Crist, respectivament. D'aquesta manera, els catòlics, quan combreguen, no prenen pa i vi, sinó, literalment, el cos i la sang de Crist. Aquesta opinió s'oposa a altres grups que veuen el pa el vi només com un símbol. Va ser una font de discussions bizantines difícilment comprensibles en l'actualitat.
La transsubstanciació, tal com es va definir al Concili de Trento (1545-1563), és part de la doctrina de l'Església catòlica i s'oposa a la noció de consubstanciació, doctrina luterana segons la qual el cos i la sang de Crist coexisteixen en i amb el pa i el vi, que guarden la seva substància. El mot transsubstanciació va ser utilitzat per primera vegada per l'Església catòlica el 1215, al concili del Laterà IV. El dogma va ser confirmat pel concili de Trento, de la manera següent :
| « | Si algú digués que, durant el santíssim sagrament de l'eucaristia, la substància del pa i del vi roman amb la del cos i la sang de nostre Senyor Jesucrist, i negués aquest canvi admirable i únic de tota la substància del pa en cos seu i de tota la substància del vi en sang seva, tot i que romanguin pa i vi en aparença, canvi que l'Església catòlica anomena de manera molt apropiada "transsubstanciació", que sigui anatema. | » |
| — (Sessió 13, Canon 2) |||
L'Església Ortodoxa comparteix la mateixa doctrina sobre la presència real de Crist en l'eucaristia, tot i que no utilitzen la paraula transsubstanciació. A Anglaterra, en un Test Act els funcionaris públics havien de signar una declaració en la qual rebutjaven la idea de la transsubstanciació. El refús del dogma de la transsubstanciació era un motiu de persecució i d'execució de persones considerades com herètics. Les esglésies evangèliques refusen la idea de la transsubstanciació. Certs teòlegs van posar la qüestió de la permanència –o no– de la substància al moment de sortir de l'aparell digestiu.

## Referències

* ↑ «Transsubstanciació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Montserrat, Jiménez Sureda. Crist i la història: Els inicis de la historiografia eclesiàstica catalana en el seu context europeu. Barcelona: Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2015, p. 414. ISBN 9788449050923.
* ↑ «0092601.xml Transsubstanciació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Transsubstanciació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martínez i Seguí, Joan Alfred; Monzon i Arazo, August; Colomer Segura, Ana. Soli Deo gloria: El llegat de Joan Calví (1509-1564) i la construcció de la modernitat. València: Universitat de València, 2013-10-31. ISBN 9788437092287.
* ↑ Roder i Català, A. «La fe dels càtars, un camí vers la reforma iniciada per Martí Luter». L'Estel de Mallorca, 01-11-1996, pàg. 20.
# Iberia Express

Iberia Express és una aerolínia filial de l'International Airlines Group (IAG) que començà a operar el 25 de març de 2012. Es va fundar el 6 d'octubre de 2011. Està pensada per a operar vols de radi curt i mitjà des del hub d'Iberia a l'Aeroport de Madrid-Barajas i aportar passatgers a les línies de radi llarg d'aquesta.

## Referències

* ↑ http://uk.finance.yahoo.com/news/iberia-express-ready-takeoff-march-102700799.html
* ↑ «IAG sets up short-haul carrier Iberia Express». Reuters, 06-10-2011 [Consulta: 4 novembre 2011]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 15 febrer 2012].
# King Charles spaniel

El Toy spaniel anglès (en anglès, English Toy Spaniel), conegut com a Spaniel del Rei Carles (King Charles Spaniel) és una raça de gos d'origen anglès. La raça Cavalier King Charles spaniel és similar, però no han de confondre's.

## Origen

Probablement descendeixi de races petites asiàtiques, però va ser desenvolupada a Anglaterra, on eren animals de companyia de la reialesa. Carles II d'Anglaterra posseïa diversos exemplars i va donar el nom a la raça.
Durant el segle xix els criadors van modificar la raça, creant-los més petits, amb el cap més arrodonit i la cara més plana.

## Característiques

És un gos petit, compacte i robust de 3,6 a 6,5 quilograms. Tenen una construcció física sòlida, amb un cap amb forma característica de cúpula.
Té un petit nas negre, amb fosses nasals àmplies, i depressió fronto-nasal ben definida. Té ulls grans i rodons, orelles llargues que li cauen sobre les galtes i la mandíbula inferior és ampla i una mica sortint.
La pell és sedosa i ve en quatre varietats definides, que varien en la seva coloració:
* Rei Carles: negre brillant amb marques canyella a les galtes, al voltant de les orelles, a sobre dels ulls, a les potes i a sota de la cua. Pot presentar una marca blanca en el pit, de la grandària d'una moneda, que no és penalitzada en els concursos, però en qualsevol altre lloc és falta greu.
* Blenheim: és de color blanc amb taques vermelles distribuïdes de manera regular. Les orelles i les galtes han de ser vermelles, amb una franja blanca des del nas fins al clatell.
* Príncep Carles: és de color blanc amb taques negres, orelles negres i taques canyella a la cara, a sobre dels ulls i a sota de la cua.
* Rubí: de color vermell, però pot presentar la mateixa taca blanca en el pit que la varietat Rei Carles.

## Referències

* ↑ English Toy Spaniel Breed Standard Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.. American Kennel Club. 2009.
* ↑ King Charles Spaniel Arxivat 2009-02-24 a Wayback Machine. Via Rural. 2009.
* ↑ English Toy Spaniel (King Charles Spaniel). Doctor Breed Infocenter. 2009.

## Enllaços externs

* PDF Estàndard de la SCC Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.