OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pulaski (Tennessee)

Pulaski és una ciutat de Tennessee, EUA. Al cens de l'any 2010 la població era de 7.870 persones. La ciutat ocupa una àrea total de 17 km² (6,6 milles quadrades). És la seu del comtat de Giles.
Pulaski és tristament coneguda per ser el lloc on va ser fundat el Ku Klux Klan, l'any 1865. Malgrat això, la ciutat ha condemnat el Klan.
El nom li va ser donat per honorar l'heroi de la Guerra de la Independència, nascut a Polònia, Kazimierz Pułaski (1746-1779).

## Referències

* ↑ U.S. Census Bureau, Incorporated Places and Minor Civil Divisions Datasets: Subcounty Resident Population Estimates: April 1, 2010 to July 1, 2012
* ↑ Fleming, Walter J., Ku Klux Klan: Its Origins, Growth and Disbandment, p. 27, 1905, Neale Publishing.
# Transistor d'efecte de camp de nanotub de carboni

Un transistor d'efecte de camp de nanotub de carboni (amb acrònim anglès CNTFET) és un transistor d'efecte de camp que utilitza un únic nanotub de carboni o una sèrie de nanotubs de carboni com a material de canal en lloc de silici a l'estructura tradicional MOSFET. Demostrada per primera vegada el 1998, hi ha hagut desenvolupaments importants en els CNTFET des de llavors.
Segons la llei de Moore, les dimensions dels dispositius individuals d'un circuit integrat s'han reduït en un factor d'aproximadament dos cada dos anys. Aquesta reducció de dispositius ha estat el motor dels avenços tecnològics des de finals del segle xx. No obstant això, tal com s'indica a l'edició de l'ITRS 2009, la reducció de l'escala s'ha enfrontat a greus límits relacionats amb la tecnologia de fabricació i el rendiment dels dispositius a mesura que la dimensió crítica es va reduir al rang sub-22 nm. Els límits inclouen el túnel d'electrons a través de canals curts i pel·lícules primes aïllants, els corrents de fuga associats, la dissipació de potència passiva, els efectes de canal curt i les variacions en l'estructura del dispositiu i el dopatge. Aquests límits es poden superar fins a cert punt i facilitar una major reducció de les dimensions del dispositiu modificant el material del canal a l'estructura tradicional MOSFET amb un únic nanotub de carboni o una matriu de nanotubs de carboni.
En els contactes CNT-metall, les diferents funcions de treball del metall i del CNT donen lloc a una barrera Schottky a la font i al desguàs, que estan fetes de metalls com la plata, el titani, el pal·ladi i l'alumini. Tot i que, com els díodes de barrera Schottky, les barreres haurien fet que aquest FET transportés només un tipus de portador, el transport del portador a través de la interfície metall-CNT està dominat pel túnel mecànic quàntic a través de la barrera Schottky. Els CNTFET es poden reduir fàcilment pel camp de la porta de manera que el túnel a través d'ells produeix una contribució actual substancial. Els CNTFET són ambipolars; ja siguin electrons o forats, o es poden injectar simultàniament electrons i forats. Això fa que el gruix de la barrera Schottky sigui un factor crític.

## Referències

* ↑ Dekker, Cees; Tans, Sander J.; Verschueren, Alwin R. M. Nature, 393, 6680, 1998, pàg. 49–52. Bibcode: 1998Natur.393...49T. DOI: 10.1038/29954.
* ↑ Martel, R.; Schmidt, T.; Shea, H. R.; Hertel, T.; Avouris, Ph. Applied Physics Letters, 73, 17, 1998, pàg. 2447. Bibcode: 1998ApPhL..73.2447M. DOI: 10.1063/1.122477.
* ↑ International Technology Roadmap for Semiconductors Arxivat 25 August 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. 2009 Edition
* ↑ Avouris, P; Chen, J Materials Today, 9, 10, 2006, pàg. 46–54. DOI: 10.1016/S1369-7021(06)71653-4 [Consulta: free].
* 1 2 Avouris, Phaedon; Chen, Zhihong; Perebeinos, Vasili Nature Nanotechnology, 2, 10, 2007, pàg. 605–15. Bibcode: 2007NatNa...2..605A. DOI: 10.1038/nnano.2007.300. PMID: 18654384.
# Mariano Ozores Francés

Mariano Ozores Francès (Madrid, 17 d'octubre de 1890 - Madrid, 9 d'agost de 1976) va ser un actor espanyol.

## Biografia

Nascut al madrileny carrer de Leganitos i amb set germans petits, el seu pare va intentar apartar-lo del món artístic, forçant-lo a treballar en banca. No obstant això, el jove Mariano va imposar la seva voluntat, a través de la companyia de teatre aficionat La Farándula, on va coincidir, entre altres figures, amb Isabel Garcés i Ofelia Nieto.
Després de treballar com a meritori en el Teatre Coliseu de Madrid, debuta professionalment en 1913 en el Teatre Principal de Zamora, amb l'obra Puebla de las mujeres, dels Germans Álvarez Quintero, compartint escenari amb Ricardo Puga i Celia Ortiz.
Després de treballar amb els grans de l'escena del primer terç del segle xx, com Ernesto Vilches o Rosario Pino i provar en el gènere de l'Opereta al costat de Ramón Peña, es casa amb Luisa Puchol Butier, amb la qual forma companyia pròpia en 1919.
Després de la Guerra civil espanyola van actuar al Teatre Eslava, fins a la dissolució definitiva de la companyia el 1951.
Els seus últims anys professionals els va dedicar al cinema i la televisió. Entre els títols en els quals va intervenir poden esmentar-se Recluta con niño (1956), Manolo guardia urbano (1956), El hombre que viajaba despacito (1957) i Los jueves, milagro (1957).
En 1968 va contreure matrimoni amb la seva segona esposa Carmen Rodríguez Varona.
Pare dels actors Antonio i José Luis Ozores Puchol i del director de cinema Mariano Ozores i avi de les actrius Adriana i Emma Ozores.
Va morir a causa de leucèmia.

## Filmografia
### Cinema

* El golfo (1917)
* El bailarín y el trabajador (1936)
* El rayo (1939)
* Tierra y cielo (1941)
* Cabaret (1953)
* ¡Aquí hay petróleo! (1956)
* Recluta con niño (1956)
* Manolo guardia urbano (1956)
* El inquilino (1957)
* El hombre que viajaba despacito (1957)
* Los jueves, milagro (1957)
* Parque de Madrid (1959)
* Un bruto para Patricia (1960)
* El hombre que perdió el tren (1960)
* Un ángel tuvo la culpa (1960)
* Fray Torero (1966)
* Crónica de nueve meses (1967)
* Los hombres las prefieren viudas (1970)
* Después de los nueve meses (1970)
* A mí las mujeres ni fu ni fa (1971)
* El padre de la criatura (1972)
* Una monja y un Don Juan (1973)
* Onofre (1974)
* Odio mi cuerpo (1974)
* Un curita cañón (1974)
* Jenaro el de los 14 (1974)

### Televisió

* Estudio 1 (1968-1973)
* Remite Maribel (1970)
* Novela (1970-1974)
* Los libros (1976)
* Teatro estudio (1977)

## Referències

* Ha muerto Mariano Ozores, Diari ABC, 11 d'agost de 1976
* Ha muerto Mariano Ozores, La Vanguardia, 11 d'agost de 1976
# Morts i enterrats

Morts i enterrats (títol original: Dead & Buried) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Gary Sherman, estrenada l'any 1981. Ha estat doblada al català.

## Argument

La plàcida ciutat costanera de Potter's Bluff és el marc d'una sèrie de crims atroços. Tot comença per l'homicidi d'un fotògraf, trobat cremat viu. El xèrif de la ciutat, Dan Gillis (James Farentino), porta la investigació. Comptarà amb la preciosa l'ajuda del metge-forense, William G. Dobbs (Jack Albertson).
Descobreix ben aviat que molts estrangers de pas coneixen un final tràgic en la seva ciutat. Però els homicides no són desconeguts per l'espectador: Són respectables membres de la comunitat de Potter's Bluff ! Sense comptar que alguns dels morts reapareixen, com si res no hagués passat...
Al final d'una investigació on es barregen màgia negra i homicidis en sèrie, Dan Gillis descobreix la terrible veritat.

## Repartiment

* James Farentino: el xèrif Dan Gillis
* Melody Anderson: Janet Gillis
* Jack Albertson: William G. Dobbs
* Dennis Redfield: Ron
* Nancy Locke: Linda
* Lisa Blount: la noia a la platja / Lisa, la infermera
* Robert Englund: Harry
* Bill Quinn: Ernie
* Michael Currie: Herman
* Christopher Allport: George LeMoyne / Freddie, el fotògraf
* Joseph G. Medalis: el metge
* Macon McCalman: Ben
* Lisa Marie: el autostopista / Chance
* Estelle Omens: Betty
* Barry Corbin: Phil

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat a Mendocino, a Califòrnia.
* El duo de guionistes Dan O'Bannon i Ronald Shusett ja havien treballat junts sobre el guió de Alien (1979) i han tornat a treballar a continuació en Total Recall (1990) o Hemoglobine (1997).

## Nominacions

* Nominació al premi a la millor pel·lícula de terror i millor maquillatge per Stan Winston, per l'Acadèmia de cinema de ciència-ficció, fantàstic i terror l'any 1982.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Mort i enterrat. esadir.cat.
* ↑ «MUERTOS Y ENTERRADOS - Sitges Film Festival - Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya». [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ Dunning, Jennifer «'DEAD AND BURIED'» (en anglès). The New York Times, 10-10-1981. ISSN: 0362-4331.
# Harlow

* Aquest article tracta sobre la ciutat anglesa. Vegeu-ne altres significats a «Harlow (desambiguació)».
Harlow és un poble del districte de Harlow, Essex, Anglaterra. Té una població de 86.119 habitants i districte de 85.995. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Herlaua.

## Referències

* ↑ (anglès)«Harlow». City Population. [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ (anglès)«Harlow». City Population. [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ (anglès)«Essex D-K». The Domesday Book Online. [Consulta: 1r juny 2018].
# Carlo Carafa

Carlo Carafa (Nàpols, 29 de març de 1517 – Roma, 4 de març de 1561) va ser un cardenal italià .

## Biografia

Va ser el tercer fill de Giovanni Alfonso Carafa, comte de Montorio, i de Caterina Cantelmo, després de Giovanni i Antonio. Un dels seus oncles, Giovanni Pietro Carafa, cardenal des de 1536, el 1555 es convertiria en Papa amb el nom de Pau IV.
Va ser patge del cardenal Pompeo Colonna i, el 1534, Pau III el va fer cavaller de l'ordre de Sant Joan de Jerusalem i prior a Nàpols.
Va tenir una vida molt rebel, primer amb una dubtosa carrera com a soldat mercenari a Itàlia i Alemanya i després a l'exili de Nàpols a causa de l'assassinat i el bandolerisme. També va ser acusat de provocar la massacre de soldats espanyols en un hospital de Còrsega.
Va ser nomenat cardenal nebot pel Papa Pau IV a partir 1555 a 1559 i també secretari d'Estat, però el seu govern va ser molt infeliç perquè el papat va haver de patir una humiliant derrota per l'Espanya de Felip II (Guerra de la sal). Sembla que la seva política era, de fet, pro-francesa amb la finalitat d'obtenir un senyoriu a la Toscana, probablement a la part sud de la regió. En el seu lloc va arribar a la pace di Cave (1557) que va establir el control espanyol d'aquestes àrees.
El seu govern va ser molt impopular a Roma, sobretot per la seva avarícia, crueltat i llicenciositat; va ser acusat sovint pels seus contemporanis d'homosexualitat, tant que el gener de 1559, Pau IV el relllevà de la posició de cardenal nebot (va ser reemplaçat per Alfonso Carafa).
Al juny de 1560 el Papa Pius IV, successor de Pau IV, va fer detenir els líders de la família Carafa pels abusos de poder que van exercir en el papat anterior i Carlo Carafa va ser condemnat juntament amb el seu germà Joan,. Va ser executat per estrangulament la nit del 4 de març de 1561.

## Notes

* ↑ Lodovico Antonio Muratori, Annali d'Italia dal principio dell'era volgare sino all'anno 1750. Compilati da Lodovico Antonio Muratori colle prefazioni critiche di Giuseppe Catalani, Vol. X, Dall'anno 1501 dell'era volgare sino all'anno 1600, Lucca: per Vincenzo Giuntini: a spese di Giovanni Riccomini, 1764, p. 325 (Google libri)
* ↑ « DBI »

## Bibliografia

* Plantilla:DBI

## Enllaços externs

Fitxa a catholic-hierarchy.org
* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
# Punta de la Devesa (Cervià de les Garrigues)

* Aquest article tracta sobre la Punta de la Devesa de Cervià de les Garrigues. Vegeu-ne altres significats a «Punta de la Devesa (la Sénia)».
La Punta de la Devesa és una muntanya de 566 metres que es troba al municipi de Cervià de les Garrigues, a la comarca catalana de les Garrigues.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Agesilau (historiador)

Agesilau (grec antic: Ἀγησίλαος, Agēsílāos) fou un historiador grec que va escriure una història d'Itàlia alguns fragments de la qual foren conservats per Plutarc.

## Referències

* ↑ Mason, Charles Peter. «Agesila'us». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Michel Ey

Michel Ey (Sant Esteve del Monestir, 9 de març del 1922 - 23 d'abril del 2010) va ser un agricultor i polític rossellonès alcalde de Sant Esteve durant 36 anys (1959-1994).

## Biografia

Després d'estudiar a l'escola primària del poble, continuà la formació al liceu Aragó de Perpinyà. Als 18 anys s'enrolà als Compagnons de France i feu feines de suport a francesos empresonats per la mundial i a les seves famílies. Va ser enrolat al Servei de Treball Obligatori i al juny del 1943 hom l'envià a Múnic a treballar a la fàbrica BMW.
En acabada la guerra i de tornada al seu poble natal, compaginà la seva professió agrícola amb la participació associativa. Va ser elegit batlle de Sant Esteve el 1959, i fou reelegit successivament fins que el 1995 el reemplaçà Yves Rousselot; Ey pertanyia a la Union pour la démocratie française. Durant el seu mandat, Sant Esteve es beneficià de la seva proximitat a Perpinyà i la població passà de 1.500 a 9.000 habitants convertint-se en una de les comunes més grans del Rosselló. Entre els anys 1973 i 1994, Ey també va ser Conseller General del seu cantó (primer, quan era Perpinyà-7 i després, quan Sant Esteve se n'independitzà, del cantó de Sant Esteve). El 1990 feia vint-i-tres anys que era vicepresident de la cooperativa departamental d'Habitatges de Protecció Oficial (HLM en francès).
La seva explotació agrícola produïa el 1990 mil hectòlitres de muscat i "tones de fruita". Casat amb Jeanne Baylet, el matrimoni tingué dos fills, Georges (2 d'abril del 1948) i Gérard (16 de febrer del 1952; empresari agrícola com el seu pare).

## Bibliografia

* Élie Puigmal article a St-Esteve magazine 58 (Juillet-Août 2010) p. 3

## Notes

* ↑ Els Compagnons de France va ser un moviment juvenil impulsat pel mariscal Pétain que tingué existència entre el 1940 i el 1944 (història, al butlletí Le Maréchal 209 (1r trimestre 2003))
* ↑ Atenent que es tractava d'un moviment oficial auspiciat inicialment pel govern de Vichy, versemblantment serien soldats fets presoners durant l'ofensiva alemanya del 1940 o potser francesos de les colònies de Vichy presoners dels aliats. A mesura que la guerra avançà, el moviment anà distanciant-se de la posició del govern, que acabà dissolent-lo a començaments del 1944.
* ↑ Posteriorment esdevingué batlle honorari (necrològica)
* ↑ «api.ning.com».
* ↑ «dirigeant.societe.com».
* ↑ Élie Puigmal era alcalde de Sant Esteve al 2010
* ↑ «Hommage à Monsieur Michel EY». Arxivat de l'original el 2012-05-26. [Consulta: 28 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Cronologia Arxivat 2012-05-26 a Wayback Machine. (francès)
# Lambel

Un lambel és un moble heràldic generalment posat al cap de l'escut i sovint emprat com a brisura.
La paraula «lambel» és un terme francès derivat d'un antic mot gal, «label», que designava un manat de cintes que decoraven el casc de l'armadura.
| « | Penjava al darrere i servia per distingir els fills del seu pare, perquè només en duien aquells que no eren casats, cosa que va ocasionar que se'n fessin brisures de les armories dels fadristerns. | » |

## Aspecte

Un lambel està compost per una travessa horitzontal, anomenada fil, de la qual pengen unes peces anomenades penjants. Habitualment, el nombre de penjants és de tres, i si no és el cas cal especificar-ho en el blasonament. Segons un ampli consens, el fil no toca les vores de l'escut, i els penjants són de forma trapezoïdal (o triangular, com diuen alguns). J.B. Rietstap, en el seu Armorial General de 1887, comenta tanmateix que «A l'edat mitjana els penjants eren bastant llargs, no eren triangulars sinó que conservaven la mateixa amplada sobre tota la seva longitud, i el fil es perdia en els flancs de l'escut». Tal com assenyala Armand de Fluvià, «Antigament, i encara a l'heràldica anglesa, la travessa tocava les vores de l'escut i els penjants eren rectangulars», per la qual cosa el lambel antic es considera una peça heràldica més que no pas un moble.

## Ús

El lambel generalment està situat al cap, llevat d'excepcions. Una d'aquestes excepcions, per exemple, són les armories dels senyors de Beaujeu, on el lambel està posat a la part central de l'escut. En aquest cas, es diu que el lambel està ressaltant sobre el tot.
Com ja s'ha comentat més amunt, en l'heràldica moderna es tracta d'un moble abscís, que no toca les vores del camp heràldic.
En principi, servia de brisura per als hereus de son pare. A la mort del pare, el fill més gran, l'hereu, prenia possessió de l'herència, que incloïa les armories. El lambel anava, doncs, a l'escut del fill menor, el cabaler o fadristern. Consegüentment, les famílies descendents dels fadristerns acostumaven a portar el lambel damunt el seu escut, que va acabar sent la brisura més utilitzada a França.

## Notes i referències

* ↑ Nicolas Viton de Saint-Allais: Dictionnaire encyclopédique de la noblesse de France. París, 1816.
* ↑ Armand de Fluvià: Diccionari general d'heràldica. Barcelona: Edhasa, 1982.
* ↑ És probablement per aquesta raó que el blasó de Beaujeu n'era una excepció. L'escut va ser portat per primera vegada per Guichard IV de Beaujeu i aquestes armes són una brisura de les dels comtes de Flandes, la família de la seva esposa. Així, segurament el lambel està situat al centre, i no al cap de l'escut, per marcar que la brisura no indica que provingui d'una branca menor de la família del pare.
# Cantó de Sant Agreve

El cantó de Sant Agreve és un cantó francès del departament de l'Ardecha, situat al districte de Tornon. Té 7 municipis i el cap és Sant Agreve.

## Municipis

* Devesset
* Labatie-d'Andaure
* Mars
* Ròchapaula
* Sant Agreve
* Sant Andrieu de Vivarès
* Saint-Jeure-d'Andaure

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1952-1964 | M. Chareyron | SFIO |
| 1964-1976 | M. Tourasse | RI |
| 1976-1982 | M. Hérot | PS |
| 1982-1988 | Roger Cheynel | Divers droite |
| 1988-2002 | Jacques Dondoux | divers gauche, després PRG |
| 2002- | Maurice Weiss | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 4.451 | 4.995 | 4.576 | 4.335 | 4.124 | 4.051 | 3.967 |
# Agesípolis

Agesípolis és el nom dels següents personatges:
* Agesípolis I, rei d'Esparta de la dinastia dels agíades els anys 395-380 aC)
* Agesípolis II, rei d'Esparta els anys de la dinastia dels agíades 371-370 aC)
* Agesípolis III, (rei d'Esparta els anys de la dinastia dels agíades 219-215 aC)
# Àfdal

Afdal o Àfdal és el nom dels següents personatges:
* Àfdal (nom), nom masculí àrab
* Al-Àfdal ibn Salah-ad-Din, emir aiúbida de Damasc
* Al-Àfdal ibn Badr al-Jamalí, visir del califa fatimita
* Afdal Khan o Afzal Khan, emir de l'Afganistan
* Afdal Khan Sukrallah al-Shirazi o Afzal Khan Sukral·là al-Xirazi, primer ministre de l'emperador mogul Shah Djahan
* Al-Àfdal Kutayfat, visir del califa fatimita
# Miles (Tessàlia)

Miles (en grec antic Μυλαί) era una antiga ciutat (polis) de Perrèbia, a Tessàlia.
Titus Livi en parla quan es refereix a la Tercera Guerra Macedònica i la situa vora la ciutat de Cirètia. Perseu de Macedònia, l'any 171 aC, després d'haver atacat Cirètia es va dirigir cap a Miles, però estava molt ben fortificada i els seus habitants van resistir el setge durant tres dies. Al quart dia, quan els defensors ja quasi no podien més, els macedonis van iniciar un atac molt fort contra les muralles i contra la porta però els habitants el van rebutjar i fins i tot van fer una sortida contra els atacants. Però els defensors, davant la superioritat numèrica dels enemics, van haver de fugir de la ciutat i els macedonis van entrar per les portes que havien quedat obertes, van conquerir la ciutat, la van saquejar i van vendre els que hi quedaven com a esclaus.

## Referències

* ↑ Esteve de Bizanci. Ethnica. sub voce
* ↑ Smith, William (ed.). «Mylae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLII, 54
# Livingston (West Lothian)

Livingston al comtat de West Lothian és la quarta ciutat planejada construïda a Escòcia després de la Segona Guerra Mundial, el 1962. És a 25 km a l'oest d'Edimburg i a 50 km a l'est de Glasgow, i envoltada per les localitats de Broxburn al nord-est i Bathgate al nord-oest. Altres ciutats veïnes són Polbeth, West Calder, East Calder, Mid Calder, Uphall Station i Pumpherston.

## Població

Livingston és la ciutat més gran de West Lothian. Es va construir al voltant d'un conjunt de petits pobles, com Livingston Village, Bellsquarry o l'Estació de Livingston (avui dia Nether Dechmont o Deans). Conté diverses àrees residencials, com Craigshill, Howden, Dedridge, Ladywell, Knightsridge, Murieston, Adambrae, Deans o Eliburn. Livingston és, segons les estimacions del 2004, la setena ciutat d'Escòcia en nombre d'habitants. El cens del 2001 mostrava que Livingston tenia 50.826 habitants, i la seva àrea metropolitana 59.511. Livingston és també la segona població més gran de tots dos Lothians, després d'Edimburg.

## Història

El nom de Livingston prové d'un antic poblador flamenc, anomenat De Leving, a qui li va ser concedit el terreny, i que va construir una torre fortificada a la zona. L'assentament va passar així a anomenar-se Levingstoun, Layingston i finalment Livingston. Fins al 1963 l'àrea que envoltava l'antic poble eren terrenys agrícoles.
La moderna ciutat de Livingston va ser construïda després de l'aprovació de l'"Acta de Noves Ciutats" (New Towns Act) del 1946 (esmenada el 1959), per solucionar els problemes d'amuntegament de la població de Glasgow. Livingston va ser la quarta de les cinc ciutats que es van construir a aquest efecte (les altres van ser East Kilbride, Glenrothes, Cumbernauld i Irvine. Per construir la ciutat, es va constituir una organització semiautònoma, la Livingston Development Corporation. Aquesta corporació va estar a càrrec de Livingston fins a mitjans dels anys 1990, quan el seu mandat va expirar i el control de la ciutat va passar al West Lothian Council. L'última construcció important duta a terme per la LDC va ser l'estadi de l'anomenat Livingston FC D'ençà que depèn del WLC s'han escomès altres obres públiques d'envergadura, com la construcció d'un campus per al West Lothian College.

## Religió

En un cas únic a Escòcia, Livingston ha estat designada com "parròquia ecumènica", en una iniciativa conjunta de l'Església d'Escòcia, l'Església Episcopaliana d'Escòcia, l'Església Metodista del Regne Unit i l'Església Unida Reformada. Aquesta parròquia única té sis llocs de culte.
A més d'aquesta parròquia, hi ha una altra denominada Livingston Old Parish Church, que pertany únicament a l'Església d'Escòcia. També existeixen esglésies d'altres denominacions cristianes, especialment catòliques.

## Bibliografia

* Wills, E (1996) Livingston: the Making of a Scottish New Town
* Cowling, D (1997) An Essay for Today: the Scottish New Towns 1947-1997

## Enllaços externs

* Undiscovered Scotland- Livingston featurepage