OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camallot

El camallot (pronunciat camaiot a Mallorca i Eivissa i camot a Menorca) o cuixot (a la ciutat menorquina de Ciutadella) rep el nom de varia negra a Sóller i a altres indrets de Mallorca. És un dels embotits més característics de les Illes Balears, que constituïen fins no fa gaires dècades la base de l'alimentació dels habitants de les zones rurals.
S'elabora amb carn magra picada i carn sanguinosa de porc, mesclades amb espècies (pebre bo, pebre bord, anís) i sal. Un cop barrejat tot, es posa el farciment dins la cotna de la cama i cuixa del porc, es cusen a mà les vores i es cou llargament dins la caldera. Després es penja perquè s'assequi.
Els embotits s'elaboren principalment a l'hivern, a les matances, aprofitant el fred, de manera que així s'afavoreix la conservació de la carn. L'objectiu és que els embotits arribin fins a la següent matança o, si més no, fins a la verema. Actualment les matances (porquejades) són una tradició familiar que es manté, però la producció de sobrassada -però no del camallot- s'ha industrialitzat i ocupa tot l'any.
El camallot, juntament amb la més coneguda arreu sobrassada, la llonganissa i els botifarrons negre i blanc, es menja cru, tallat en rodanxes primes, o cuit.

## Referències

* 1 2 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Camaiot». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Rosselló, Carme. Conèixer i gaudir els aliments de les Illes Balears. Universitat de les Illes Balears, 2003. ISBN 978-84-7632-791-3.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Ca n'Escardona

Ca n'Escardona és una propietat rural de Santa Maria del Camí, Mallorca. Està situada en el límit del terme amb Marratxí, amb la Serra de Son Maiol, prop d'es Coscolls i Son Ganxo, Can Millo, Can Barona i Son Pedro a Santa Maria. Confronta amb el Camí de Muro (anomenat en aquest tram Camí des Pou des Coll) i amb el Camí de Son Ganxo. Hi ha unes cases, probablement del s. XIX, que serveixen de residència als propietaris. Actualment és un casal reformat amb una extensió d'aproximadament 7 ha.

## Referències

* ↑ Alea Serveis Professionals SL Catàleg de béns patrimonials de Santa Maria del Camí. Ajuntament de Santa Maria del Camí, 2009
# Camille Coduri

Camille Coduri (Wandsworth, Londres, 8 d'octubre del 1966 -) és una actriu anglesa. El seu paper més conegut fou el de Jackie Tyler a la sèrie britànica Doctor Who des del 2005 fins al 2006 i una vegada més el 2008.
Va aparèixer a les comèdies Nuns on the Run el 1990 i King Ralph l'any següent. També aparegué com a actriu convidada en nombroses ocasions a la televisió britànica en sèries com Rumpole of the Bailey, A Bit of Fry and Laurie, Boon, A Touch of Frost i l'adaptació de la BBC de la novel·la The History of Tom Jones, a Foundling de Henry Fielding l'any 1997. Va aparèixer assíduament a Sinchronicity que s'emeté a la BBC Three l'any 2006.
Camille està casada amb l'actor Christopher Fulford des de 1992 amb qui ha tingut dos fills Rosa (nascuda el 1993) i Santino (nascut el 1996).

## Referències

* ↑ Wise, Jon «Dr. Woo!». The People, 28-05-2006 [Consulta: 31 maig 2006].
# Cal Cardenyes (Reus)

Cal Cardenyes sovint ortografiat Cardeñas, era un antic casal, avui desaparegut, que es trobava a la plaça del Mercadal de Reus.
Va ser construïda als inicis del segle xvii, per Miquel Simó, notari i jurat del Consell de la vila, germà de Josep de Simó, comerciant i ciutadà honrat que va ser alcalde de Reus el 1721. Per això la casa va ser coneguda com a cal Simó, fins que el 1820 va passar a ser la residència de Lluís Maria de Cardeñas (o Cardenyes), un hisendat emparentat amb els Simó i els Aixemús, riques famílies reusenques. El primer Cardenyes, procedent de l'Urgell, s'havia casat amb una pubilla Simó.
Quan es va construir, era la casa més espaiosa de Reus, amb porxos a la façana que donava a la plaça del Mercadal, on tenia una entrada. Un altre accés a l'edifici, la porta principal, era pel carrer de Jesús i la casa s'estenia fins al carrer de la Galera. Als seus baixos, el 1814, Josep Brunet, que havia tornat de França on havia estat desterrat per pertànyer a la societat secreta dels "Filadelfos", va obrir una botiga, on es reunien elements progressistes de la ciutat i on es va organitzar la primera diligència que va unir Reus amb Barcelona el 1815. Güell i Mercader explica que els porxos de Cal Cardenyes es van dir durant molts anys "lo porxo dels senyors", perquè hi passejaven les persones més distingides de Reus, i es reunien a la botiga existent i a altres de veïnes a fer tertúlia.
En el segle xix a cal Cardenyes hi van néixer Josep Güell i Mercader (Reus 1839-1905) polític republicà, i Eduard Toda (Reus 1855 - Poblet 1941), diplomàtic i Bibliòfil. Una de les coses notables de l'edifici era el gran jardí arbrat al pati del primer pis. El 1870 es va instal·lar a la plaça del Mercadal, davant d'aquesta casa, el quiosc de Pau Bolart. Als darrers anys del segle xix, la planta baixa va ser botiga i escola de monges, i el pis principal la seu de la Societat La Palma i de la Lliga Catalanista. El 1898 va ser adquirida per Joaquim Navàs que la va fer fotografiar el 1901, just abans d'enderrocar-la per a construir-hi la Casa Navàs, obra emblemàtica de Domènech i Montaner.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del trme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 142 i 562. ISBN 8486387655.
* 1 2 Reus 1900: segona ciutat de Catalunya. Reus: l'Ajuntament, 1998, p. 15 i 52.
* ↑ Güell i Mercader, Josep. Cosas de Reus (recorts d'un jove que ja no ho es). Reus: Establiment tipográfich d'Eduart Navàs, 1900, p. 27-37.

## Vegeu també

* Casa Navàs
# Cal Caramet

Cal Caramet és una masia situada al municipi d'Odèn, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 589.
# Presa del castell de Gironella

La presa del castell de Gironella va ser un atac reeixit de l'Exèrcit de Catalunya de l'interior contra les forces borbòniques que defensaven el castell de Gironella, el 1714, durant la Guerra dels catalans.

## Antecedents

Després del setge de Cardona de 1713, on els borbònics serien derrotats patint nombroses baixes, l'exèrcit català de l'interior va reorganitzar-se i, després del combat de Navès, va aconseguir augmentar el territori controlat pels Tres Comuns de Catalunya.
Per altra banda, el mes de desembre de 1713, els borbònics van aplicar un nou impost: les quinzenades. La suma que s'havia de pagar era tan desorbitada que va fer esclatar l'anomenada revolta de les quinzenades, quan múltiples pobles de l'interior de Catalunya es van alçar en armes contra les forces borbòniques.
Aprofitant aquest alçament, el marquès del Poal va iniciar una campanya d'accions de guerra guerrejada, atacant posicions borbòniques.
Després d'una d'aquestes maniobres al Pont de Miralles, que va causar 200 baixes al destacament de 2.000 homes del marquès de Thouy, Antoni Desvalls i de Vergós, amb només 300 homes va retirar-se. Després de trobar-se amb el coronel de fusellers de muntanya Ermengol Amill, a la masia del Raurell, prop de Sagàs, van dirigir-se junts cap a Gironella.

## La presa del castell

Quan van arribar a Gironella, les tropes borbòniques s'havien parapetat dins del castell de Gironella. Veient-se àmpliament superats per les forces de l'Exèrcit de Catalunya, la guarnició borbònica es va entregar: 30 soldats, 2 capitans, 2 tinents i 2 alferes.
Als presoners se'ls va respectar la vida i van ser enviats a la fortalesa de Cardona captius. Per evitar que el castell tornés a caure en mans borbòniques, Manuel Desvalls va ordenar destruir-lo amb mines o «fornillos».

## Referències

* 1 2 «Abans de Barcelona, la Catalunya central». Regió 7, 11-09-2014. [Consulta: 29 març 2015].
* 1 2 Serra, 2014, p. 214.
* ↑ Busquets i Castella, Josep. Gironella i la Guerra de Successió. Gironella: El Vilatà, 1993, p. 82. ISBN 8447701891.
* ↑ Cònsul, 2014, p. 78.
* ↑ Serra, 2014, p. 212.
* ↑ Serra, 2014, p. 213-214.

## Bibliografia

* Serra, Francesc. Cardona (1705-1714). La resistència a l'interior. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2014, p. 186-187. ISBN 978-84-232-0785-5.
* Cònsul, Arnau. 1714. El combat d'Arbúcies, una victòria catalana. Arbúcies: Sàpiens Publicacions, 2014. ISBN 978-84-616-8949-1.
* Busquets i Castella, Josep. Gironella i la Guerra de Successió. Gironella: Associació Cultural el Vilatà, 1993. 82 p. ISBN 84-477-0189-1

## Vegeu també

* Combat d'Arbúcies
* Expedició del Braç Militar

## Enllaços externs

* Abans de Barcelona, la Catalunya central (català)
# Quadrangle Derain

El quadrangle Derain (identificat amb el codi H-10) és un dels 15 quadrangles definits per la cartografia de Mercuri aprovats per la Unió Astronòmica Internacional. Això inclou la porció de la superfície de Mercuri situat en latitud d'entre 22° N i 22° S, i longitud entre 288º i 360° W.
El cràter Derain és l'estructura geològica situada a l'interior del quadrangle elegida com a epònim d'aquest quadrangle. Aquest nom va ser adoptat en 2011 després que la missió MESSENGER fes disponibles suficients imatges d'aquesta part de la superfície de Mercuri. No es va assignar abans d'aquest moment, ja que era un dels sis quadrangles que no van ser mapejats quan el Mariner 10 va fer els seus sobrevols el 1974 i 1975. Abans de la missió del MESSENGER el quadrangle s'anomenava Pieria, el nom de la característica d'albedo homònima que havia estat identificada històricament en aquesta porció de la superfície.
La gran conca Skinakas se superposa a la frontera d'aquest quadrangle i el veí quadrangle Eminescu (H-9).
* La característica d'albedo Pieria en un mapa de Mercuri anterior a l'exploració del MESSENGER

## Referències

* ↑ H-10 PDF

## Vegeu també

* Borealis
* Bach
* Victoria
* Shakespeare
* Raditladi
* Hokusai
* Derain
* Eminescu
* Tolstoj
* Beethoven
* Kuiper
* Discovery
* Michelangelo
* Neruda
* Debussy
# Protonemacheilus longipectoralis

Protonemacheilus longipectoralis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i l'única del gènere Protonemacheilus.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Quint Labiè

«Quint Labiè» té aquests significats:
Onomàstica:
# Pseudobagrus chryseus

Pseudobagrus chryseus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de longitud total

## Distribució geogràfica

Es troba a Kerala (Índia).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol. 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
# Can Maubert

Can Maubert és una obra de Sant Julià de Ramis (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia allargada de dos plantes i teulat a doble vessant situada en un bancal, és a dir, com a contrafort de terres, amb dues entrades, una secundària a sud a la que s'accedeix a la planta pis i la principal a nord, a través d'una porta dovellada. A sobre hi ha dues finestres de llinda plana amb motius goticitzants, floral, i a la dreta de la façana una finestra de tipus gòtic. Sembla que hi hagi hagut dues etapes constructives per la resta de pedres cantoneres que hi ha al mig de la façana principal. A l'esquerra de la façana hi ha un cobert més actual.
El ràfec és de tres filades.

## Referències

* 1 2 «Can Maubert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Maurici

Can Maurici és un edifici modernista del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Can Maurici és un habitatge d'una única crugia, entre mitgeres i de planta baixa i pis. A la planta baixa té dues obertures, una allindanada i l'altra d'arc apuntat de maó vist dividit en tres parts per bandes també de maó. La peanya està protegida per una barana de ferro. A ambdós costats del balcó hi ha una decoració feta amb trencadís. Per damunt d'aquesta planta, hi ha una cornisa de maó i rajola i un cos de coronament amb acabament apuntat, que presenta una obertura central ovalada i amb reixa de ferro.

## Història

Aquest edifici va ser realitzat per l'arquitecte Josep Font i Gumà a principis del segle xx. Rep el nom de Can Maurici del seu propietari, un fuster que tenia el seu domicili a la planta principal i que reservava la planta baixa per a l'exposició de mobles.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sant Pere de Ribes

## Referències

* 1 2 «Can Maurici». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 abril 2015].
# Can Torroella (Ullastret)

Can Torroella és un edifici civil al municipi d'Ullastret catalogat l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia de pla rectangular, coberta a dues vessants sobre els murs més llargs; el sector meridional amb teulada a més baix nivell que la resta. A la façana principal, orientada al sud-est, hi destaquen les obertures decorades gòtico-renaixentistes. La portalada és d'arc de mig punt i grans dovelles; a la clau, dins un relleu heràldic hi figuren incises quatre eines agrícoles. Damunt la porta s'obre un gran finestral geminat, sense mainell; els dos aquests conopials tenen d'intradós un complicat arabesc calat; central al damunt hi ha un baix relleu on dos angelots simulen sostenir un ressalt heràldic dins del qual hi ha rastres d'una inscripció amb caràcters gòtics ja pràcticament esborrada. Una motllura, a manera de trencaaigües, ressegueix el contorn del llindar i acaba, a l'altura de la llum de l'obertura, amb dues mènsules que afiguren testes humanes alades: el conjunt és rematat al cim de tot, per una àguila en relleu, amb les ales esteses. Al sector oriental del mur hi ha una altra finestra d'arc de mig punt, decoració d'arabesc calat i impostes amb tema floral.
Al mur posterior nord-oest, hi destaca una finestra coronella gòtica, geminada, d'arquets de mig punt i mainell de fina columneta i capitell ornat amb fullatge i rosetes al cimaci tema que es repeteix a les impostes. A la vora hi ha una altra finestra, de simple arc conopial i l'altra d'èpoques més tardanes, uns coberts a la façana, un cos perpendicular al mur posterior i un allargament vers el sud-oest. A l'interior hi ha voltes de canó de rebles i morter. La distribució del pis se centra a la sala major, modernament compartimentada i amb el sostre reformat. Les portes que la comuniquen amb altres estances presenten senzilles ornamentacions. Una d'elles és d'arc de mig punt emmarcat per motllures amb detalls de tema vegetal. Les Finestres conserven els festejadors.

## Referències

* 1 2 «Can Torroella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Can Torrà

Can Torrà és una casa del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada a l'inici del nucli urbà de la petita població de Cabanelles, al carrer de l'Arc.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions, amb jardí lateral i format per diversos cossos adossats que li confereixen una planta més o menys rectangular. La construcció principal està formada per tres grans cossos adossats, amb les cobertes de teula de dues vessants i distribuïda en planta baixa, dos pisos i golfes. La façana principal, orientada a migdia, presenta totes les obertures rectangulars, amb els brancals fets amb carreus de pedra i les llindes planes monolítiques en el cas de la planta baixa i primer pis. El portal d'accés principal està situat a l'extrem de ponent de la façana i presenta la llinda gravada amb la data 1776. En canvi, a l'extrem de llevant del parament hi ha un arc de mig punt bastit en pedra. Al primer pis hi ha dos balcons exempts amb les baranes de ferro treballat i, al mig, una finestra. El finestral del balcó oriental, de mides més grans que l'anterior, presenta la data 1753 gravada a la llinda. Les finestres de la segona planta tenen els emmarcaments arrebossats i a les golfes hi ha una galeria oberta de quatre badius de mig punt. A la banda oest de la construcció hi ha un cos d'un sol nivell amb la coberta plana, que presenta una gran arcada tapiada a la façana principal. De la façana de llevant del conjunt destaquen les tres finestres de la primera planta, emmarcades en pedra i amb els ampits motllurats. La central presenta la data 1749 gravada a la llinda. La construcció, bastida en pedra de diverses mides i disposada irregularment, està arrebossada.

## Història

Can Torrà és una edificació que data del segle xviii amb reformes i ampliacions posteriors, tal como ho testimonien les diferents dates incises que es poden apreciar a les obertures: 1749, 1757 i 1776.
A Can Torrà hi han viscut els decendents de la Baronia de Torrà, títol nobiliari sense possessions territorials atorgat el Segle XVII.

## Referències

* 1 2 3 «Can Torrà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Estenodermatins

Els estenodermatins (Stenodermatinae) són una subfamília de ratpenats fil·lostòmids.

## Taxonomia

* Tribu Stenodermatini
** Gènere Ametrida
** Gènere Ardops
** Gènere Ariteus
** Gènere Artibeus
** Gènere Centurio
** Gènere Chiroderma
** Gènere Dermanura
** Gènere Ectophylla
** Gènere Enchisthenes
** Gènere Mesophylla
** Gènere Phyllops
** Gènere Platyrrhinus
** Gènere Pygoderma
** Gènere Sphaeronycteris
** Gènere Stenoderma
** Gènere Uroderma
** Gènere Vampyressa
** Gènere Vampyrodes
* Tribu Sturnirini
** Gènere Sturnira

## Referències

* ↑ Stenodermatinae a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Dickson (Oklahoma)

Dickson és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.139 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dickson tenia 1.139 habitants, 417 habitatges, i 334 famílies. La densitat de població era de 31,1 habitants per km².
Dels 417 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 19,9% no eren unitats familiars. En el 18,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.409 $ i la renda mediana per família de 39.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.571 $ mentre que les dones 21.188 $. La renda per capita de la població era de 14.821 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dickson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dickson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Dronten

Dronten és un municipi de la província de Flevoland, al centre dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 39.303 habitants repartits sobre una superfície de 423,86 km² (dels quals 89,74 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

* Biddinghuizen
* Dronten
* Swifterbant

## Història

Els plànols del municipi de Dronten es van fer ena la primera meitat de la dècada de 1950 i es van donar a conèixer el 1958. La ciutat es va fundar el 1960. Des del principi hi va haver una discussió de si Dronten es convertiria en un poble o un municipi. Els primers plans de poblament suposaven una població de 15.000 habitants, mentre que els plans posteriors preveien un creixement fins a 30.000 habitants. Els primers plànols del municipi assumien deu aldees petites situades al voltant de la ciutat central (en aquest cas Dronten). El nombre de llogarets es va reduir a causa de l'augment del trànsit i l'experiència adquirida en el desenvolupament de Noordoostpolder, municipi similar ja construït. Finalment es va decidir que caldria construir dos petits pobles (Biddinghuizen i Swifterbant) i un més gran de la ciutat (Dronten).
L'1 de gener de 1972 Dronten va rebre el seu nom oficial

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per A. B. L. De Jonge. El consistori consta de 25 membres, compost per:
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 7 escons
* Partit del Treball, (PvdA) 5 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 4 escons
* SP, 3 escons
* ChristenUnie,3 escons
* Leefbaar Dronten, 2 escons
* GroenLinks, 1 escó

## Vegeu també

* Walibi World.
# Vicent Martínez i Sancho

* Aquest article tracta sobre el físic teòric i expresident d'Acció Cultural del País Valencià. Si cerqueu el dissenyador i empresari, vegeu «Vicent Martínez Sancho».
Vicent Martínez i Sancho (Simat de la Valldigna, 1943) és un físic teòric i activista cultural valencià. Fou professor del Departament de Física Teòrica de la Universitat de València. Fou president d'Acció Cultural del País Valencià entre 1999 i 2005.

## Referències

* ↑ «El professor Vicent Martínez Sancho explica l'energia nuclear». El Punt Avui, 19-11-2011.
* ↑ «Vicent Martínez Sancho: «És un frau dir que l'energia nuclear no emet CO2»». Mètode, 04-04-2012.