OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yorkshire pudding

El Yorkshire pudding o púding de Yorkshire és un plat d'acompanyament anglès habitual, un púding al forn fet amb una massa d'ous, farina i llet o aigua. És un aliment versàtil que es pot servir de moltes maneres en funció de l'elecció dels ingredients, la mida del púding i els components del plat que l'acompanyen. Com a primer plat, es pot servir amb gravy de ceba; per a un plat principal, es pot servir amb vedella i gravy, i forma part del Sunday roast tradicional, però també es pot omplir d'altres aliments, com ara bangers and mash per fer un àpat.
Es cuina abocant una pasta feta de llet (o aigua), farina i ous en una paella, ramekin o safata per a muffins (si fem púdings en miniatura) preescalfada i untada amb oli. Una fórmula bàsica fa servir 1/3 de tassa de farina i 1/3 de tassa de líquid per cada ou emprat. L'aigua fa un púding més lleuger, més cruixent, però menys dolç que si s'utilitza llet. També es poden coure en paelles de ferro colat o similars. Segons una recepta de 1926, cal cobrir el púding amb paper resistent al greix per coure'l al vapor i després servir-lo amb melmelada, mantega i sucre.
L'escriptora Hannah Glasse, en el llibre The Art of Cookery made Plain and Easy (1747), s'hi refereix amb el nom de "Yorkshire pudding". Va ser ella qui va canviar el nom de la versió original, coneguda com "Dripping Pudding", que s'havia cuinat a Anglaterra des de feia segles, tot i que aquests púdings eren molt més plans que les versions inflades realitzades a l'època moderna. William Sitwell suggereix que el púding va rebre el nom de "Yorkshire" a causa de l'associació de la regió amb el carbó i les temperatures més altes que aquest produïa, cosa que ajudava a fer la pasta més cruixent.

## Referències

* ↑ Siciliano-Rosen, Laura. «Yorkshire Pudding». A: Encyclopaedia Britannica, 22 octubre 2014.
* ↑ Clay, Xanthe. «Yorkshire puds aren't just for roasts – they're a cracking dessert, too». The Daily Telegraph, 30-01-2015.
* ↑ «Best Yorkshire Puddings». BBC Good Food, 01-02-2009.
* ↑ «1926 Recipes – Puddings and Pastry». Recipes Past and Present. Arxivat de l'original el 17 de maig 2018.
* ↑ Glasse, Hannah. The Art of Cookery Made Plain and Easy. Applewood Books, 1998. ISBN 978-1-55709-462-9.
* ↑ Sitwell, William. A History of Food in 100 Recipes. William Collins, 2015, p. 136. ISBN 978-0-00-741200-6.

## Vegeu també

* Gastronomia d'Anglaterra
# Yorkshire i Humber

Yorkshire i Humber (en anglès: Yorkshire and the Humber) és una de les nou àrees administratives d'Anglaterra. Té una població de 5.284.000 habitants. Ocupa la major part del comtat històric de Yorkshire, juntament amb la part nord de Lincolnshire que fou, des del 1974 fins al 1996, part de l'antic comtat de Humberside. L'assemblea regional de Yorkshire i Humber va deixar d'existir després de la dissolució del parlament l'abril del 2010. Les oficines governamentals van ser finalment abolides el 2011.

## Referències

* ↑ Department of the Official Report (Hansard), House of Commons, Westminster. «House of Commons Hansard Debates for 27 May 2010 (pt 0001)». Publications.parliament.uk, 27-05-2010. [Consulta: 24 novembre 2010].
# Xemeneia de la pista d'atletisme de les Bòbiles

La Xemeneia de la pista d'atletisme de les Bòbiles és una obra del municipi de Gavà (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una xemeneia situada enmig de les grades de l'Estadi de la Bòbila, exemple de les antigues adoberies. Es tracta d'una estructura troncopiramidal, de secció quadrada, construïda amb maó. Al llarg de tot el cos no presenta cap mena de decoració, sols en el coronament, on s'hi emplacen diferents motllures.

## Referències

* ↑ «Xemeneia de la pista d'atletisme de les Bòbiles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Xemeneia de la fàbrica de licors de Manresa Alta

La Xemeneia de la fàbrica de licors de Manresa Alta és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.
És la xemeneia d'una antiga fàbrica de licors. Base quadrangular i cos troncocònic. Bastida amb totxo aplantillat. Acabat clàssic amb reforços al coronament circular i motllures. Actualment es troba alliberada de construccions adossades.

## Referències

* ↑ «Xemeneia de la fàbrica de licors de Manresa Alta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Àiax

«Àiax» té aquests significats:
En mitologia grega, nom donat a dos herois:
* Àiax el Gran, o Àiax de Telamó, personatge de la Ilíada.
* Àiax el Petit, fill d'Oileu.
També és el nom donat a una obra literària:

## Paraules relacionades

Ajax (pàgina de desambiguació)
# Àngel (pel·lícula)

Àngel (originalment en anglès, Angel) és una pel·lícula de drama romàntic britànica de 2007 dirigida per François Ozon. Es basa en la novel·la homònima de 1957 d'Elizabeth Taylor, sobre la breu vida d'una jove apassionada a l'Anglaterra eduardiana per a la qual el món fals de les novel·les que escriu substitueix la realitat. El protagonista va ser interpretat per Romola Garai; altres personatges van ser interpretats per Sam Neill, Michael Fassbender i Charlotte Rampling. S'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Repartiment

* Romola Garai com a Angel Deverell.
* Sam Neill com a Theo Gilbright
* Lucy Russell com a Nora Howe-Nevinson
* Michael Fassbender com a Esmé Howe-Nevinson
* Charlotte Rampling com a Hermione Gilbright
* Jacqueline Tong com la mare Deverell
* Janine Duvitski com a tia Lottie
* Christopher Benjamin com a lord Norley
* Tom Georgeson com a Marvell
* Simon Woods com a Clive Fennelly
* Jemma Powell com Angelica
* Alison Pargeter com a Edwina
* Seymour Matthews com a Norley Doctor
* Una Stubbs com a Miss Dawson

## Referències

* ↑ «Interviews about Angel : François Ozon - Romola Garai - Michael Fassbender». Arxivat de l'original el 3 d’abril 2015. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Àngel». À Punt, 10-12-2022. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Angel (2007) directed by François Ozon • Reviews, film + cast • Letterboxd». letterboxd.com.
# Zosterop de les Salomó

El zosterop de les Salomó (Zosterops kulambangrae) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de les terres baixes de les illes de Kulambangra, Nova Geòrgia, Vangunu i altres petites illes de les Salomó centrals.

## Referències

* ↑ «Zosterop de les Salomó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Ángel Pardo

Ángel Pardo (Madrid; 2 d'abril de 1957) és un actor espanyol. Es va fer famós entre el gran públic per les seves interpretacions de Chencho i Rusti en les sèries de Farmacia de guardia i Hospital Central respectivament, encara que porta actuant en cinema i teatre des de mitjan anys 1970.

## Filmografia

* Cómo están ustedes (1975)
* La Corea (1976)
* Los placeres ocultos (1977)
* El diputado (1978)
* Quasimodo va al fanático (1985)
* Terroristas (1987)
* El Lute II: mañana seré libre (1988)
* Sin vergüenza (2001)
* Sueño de una mujer despierta (2003)

## Televisió

* Página de sucesos. Televisión Española.
* El pájaro en la tormenta. Televisión Española.
* Farmacia de guardia. Atresmedia Televisión.
* Vida y Sainete. Televisión Española.
* Hostal Royal Manzanares. Televisión Española.
* Hermanas. Mediaset España Comunicación.
* Ada Madrina. Atresmedia Televisión.
* Línea Roja. Mediaset España Comunicación.
* Hospital Central. Mediaset España Comunicación.
** Isidro Gálvez "Rusti" (Ángel Pardo, Episodis 1-153, capítols especials 200 i 283)
* Calígula. Televisión Española.
* Profesor en La Habana. Federación de Organismos de Radio y Televisión Autonómicos
* Amar en tiempos revueltos. Televisión Española.
* Centro Médico. Televisión Española.

## Teatre

* El eunuco
* Decíamos ayer
* Después de la lluvia (1996)
* Algo especial
* Los españoles bajo tierra
* Tú y yo somos tres
* La coartada
* Mala Yerba
* Alesio
* El Público
* Madre Coraje
* La celestina
* El rey ciervo
* Aquí no paga nadie (2005)
* Las cartas boca abajo
* La lozana andaluza
* Equus
* Mentiras, incienso y mirra (2008)
* Historias de un karaoke (2010)

## Referències

* ↑ Ángel Pardo: "Mi hijo pequeño me pregunta si ahora seremos pobres", 20 Minutos, 24 de maig de 2006
* ↑ Entrevista al actor Ángel Pardo "Amar me está devolviendo muchos recuerdos", rtve.es, 21 de novembre de 2008
* ↑ ‘Hospital Central' cumple veinte años: qué ha sido de sus protagonistas, divinity, 29 de novembre de 2018
* ↑ Ángel Pardo: Llegué al mundo de la farándula por casualidad, El Progreso

## Enllaços externs

* Todo lo que debes saber sobre hospital Central
* Fitxa de Ángel Pardo a ElDoblaje.
# Álvaro González de Galdeano Aranzábal

Álvaro González de Galdeano Aranzábal (Vitòria, 3 de gener de 1970) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1992 i 2004. És el germà del també ciclista Igor González de Galdeano.
Abans de passar al professionalisme va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona de 1992 en la prova de 100 km contrarellotge per equips, en què finalitzà cinquè.
Aquell mateix any va passar al camp professional. Va prendre part en 8 edicions de la Volta a Espanya, sent la 7a posició final de 1998 el seu millor resultat. El 2000 aconseguí els seus millors resultats: una etapa al Giro d'Itàlia i a la Volta a Espanya i el Campionat d'Espanya en ruta. Amb tot, aquell mateix any va donar positiu per dopatge a final de temporada, cosa que li va suposar una sanció de sis mesos. Un cop complerta la sanció no aconseguí cap altra victòria destacada.
Es retirà el 2004, passant a fer de director esportiu a l'equip Orbea, de categoria continental i filial de l'Euskaltel–Euskadi. El 2010 passarà a ser el director esportiu de l'Euskaltel–Euskadi fins a la seva desaparició al 2013.

## Palmarès

* 1994
** Vencedor d'una etapa de la Ruta a Mèxic
* 1996
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1998
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Jornal de Noticias
* 1999
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 2000
** Campionat d'Espanya en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1993. Abandona
* 1994. 95è de la classificació general
* 1995. 72è de la classificació general
* 1996. 62è de la classificació general
* 1997. Abandona
* 1998. 7è de la classificació general
* 1999. 56è de la classificació general
* 2000. Abandona. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1999. 24è de la classificació general
* 2001. Abandona (19a etapa)
* 2002. Abandona (10a etapa)
* 2003. 122è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2000. 49è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2001. 70è de la classificació general

## Referències

* ↑ L'Espagnol Alvaro Gonzalez de Galdeano positif à la nandrolone a www.radio-canada.ca (7 d'octubre de 2000) (francès)
* ↑ Six months for de Galdeano a cyclingnews.com (8 de febrer de 2001) (anglès)

## Enllaços externs

* Palmarès complet a urtekaria.com Arxivat 2007-12-12 a Wayback Machine.
* Fitxa d'Álvaro González de Galdeano a sitiodeciclismo.net
# Yves Vanderhaeghe

Yves Vanderhaeghe (30 de gener de 1970) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 2002.

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Belgium – Record International Players». RSSSF, 29-10-2009. Arxivat de l'original el 7 octubre 2009.
* ↑ Yves Vanderhaeghe a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Yves Vanderhaeghe Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Belgium stats at Eu-Football
# Yvesia

Yvesia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Yvesia madagascariensis A. Camus
# Çò des de Joan de Jaume

Çò des de Joan de Jaume és una casa de Vilamòs (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa que presenta la façana amb un arrebossat pintat de blanc i teulada força restaurades, bé que manté les estructures antigues. La façana disposada en sentit transversal a la coberta de dos vessants,s'orienta al carrer, amb obertures de fusta en les dues plantes i un "tresaigües" damunt del ràfec que assenyala "lhumarau". La borda adossada al darrer manté la porta elevada. A l'altra banda del carrer, s'hi conserva l'antiga borda tal com era, amb el xamfrà escapçat, obertures de fusta en les dues plantes i una llucana en "l'humarau",aixoplugat per una teulada de pissarra amb la "capièra" reforçada amb planxes de zinc.

## Història

Fundada al 1835 per un avantpassat de Joann Vialmates, víctima el 1937. És la casa de la rectoria.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Joan de Jaume». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 març 2019].
# Zelenga

Zelenga (en rus: Зеленга) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.834 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Refractari

El terme refractari es refereix a la qualitat de certs materials de resistir altes temperatures sense descompondre's. Els materials refractaris s'utilitzen per fer gresols i recobriments de forns i incineradores. No hi ha una frontera clara entre els materials refractaris i els que no ho són, però una de les característiques habituals que hom demana a un material per considerar-lo com a tal és que pugui suportar temperatures de més de 1100 °C sense estovar-se.

## Materials refractaris

Els materials refractaris han de mantenir la seva força i estructura a altes temperatures, resistir els xocs tèrmics, ser químicament inert, presentar una baixa conductivitat tèrmica i un baix coeficient de dilatació.
L'òxid de magnesi i l'òxid de calci són els materials refractaris més importants, tot i que també s'utilitza molt la xamota. El diòxid de zirconi s'utilitza quan cal suportar temperatures extremadament grans. El carbur de silici és un altre del materials refractaris, força fort a altes temperatures però que crema en presència d'oxigen si la seva protecció de diòxid de silici desapareix.
Els materials s'han d'escollir en funció de les condicions d'utilització, per exemple, el carboni no pot ser utilitzat si ha d'estar en contacte amb l'oxigen perquè cremaria. El materials refractaris àcids no es poden utilitzar en presència d'una base química i viceversa atès que es produiria una corrosió. El zirconi, la xamota i el diòxid de silici són àcids, la dolomita i la magnesita són bàsiques, mentre que l'òxid d'alumini, la cromita, el carbur de silici o el carboni són neutres.
També són utilitzats metalls refractaris com el tungstè, el molibdè o el tàntal.

## Referències

* ↑ «0137915.xml Refractari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Les petites hores del Duc de Berry

Les petites hores del Duc de Berry (Les Petites Heures de Jean de Berry, nom original francès) és un llibre d'hores de miniatures il·luminades encarregat per Joan I, duc de Berry, a finals de segle xiv. Actualment es conserva a la Biblioteca Nacional de França amb la referència ms. lat. 18014.
Conté 182 miniatures. Va ser creat per cinc artistes, incloent Jean Le Noir (des de 1372), i també Jacquemart de Hesdin (entre 1385 i 1390). Al voltant de 1410, el duc hi va fer afegir una miniatura feta per un dels Germans de Limburg, on es veia el duc en un pelegrinatge.

## Història

Jean de Berry va encarregar sis llibres d'hores entre 1375 i 1416. El primer, les Petites Hores, conté 182 miniatures. Les obres van començar ca. 1375, però es va interrompre el 1380 i el llibre no es va completar fins al 1385–90.
L'il·luminador Jean Le Noir, alumne de Jean Pucelle, va començar a treballar en les il·luminaciós. En el moment de la seva mort el 1380, només s'havien completat nou miniatures. El 1384 el duc es va comprometre amb Jacquemart de Hesdin. La finalització del llibre el va assumir juntament amb un ajudant conegut com el Mestre de la Trinitat, així com a un altre artista conegut com Pseudo-Jacquemart, que va pintar en alguns dels dibuixos inferiors deixats per Jean le Noir, a més de contribuir amb les seves pròpies composicions. S'han atribuït quatre petites miniatures a aquell a qui Meiss designa com el "cinquè mestre". Una sola pàgina dels germans Limbourg, el duc de Berry partint de viatge, es va afegir al manuscrit al voltant de 1412.

## Referències

* ↑ Husband, Timothy B. «The Art of Illumination: The Limbourg Brothers and the Belles Heures of Jean de France, Duc de Berry» (en anglès) p. 25. MetPublications - The Metropolitan Museum of Art, 2008. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ Garcia Marsilla, Juan Vicente. Història de l'art medieval. Universitat de València, 2011-11-28, p. 300. ISBN 978-84-370-8359-9.
* ↑ Heck, Christian «L'iconographie de l'ascension spirituelle et la dévotion des laïcs : le «Trône de charité» dans le «Psautier de Bonne de Luxembourg» et les «Petites Heures du duc de Berry»». Revue de l'Art, 110, 1, 1995, pàg. 9–22. DOI: 10.3406/rvart.1995.348230.
* ↑ Wilson, Ian. The Book of Geoffroi de Charny: With the Livre Charny (en anglès). Boydell & Brewer, 2021, p. 31. ISBN 978-1-78327-585-4.
* ↑ Jouanin, Gaëtan «Que le papegau n’est pas toujours vert. Une perruche à collier lutino à la cour du duc de Berry au début du XVe siècle» (en francès). Anthropozoologica, 55, 3, 2020, pàg. 35–41.
* ↑ Gasnault, Pierre «Review of Les Grandes heures de Jean de France, duc de Berry : Bibliothèque nationale, Paris». Bibliothèque de l’École des chartes, 130, 1, 1972, pàg. 322–324. ISSN: 0373-6237.
* ↑ Classen, Albrecht. Handbook of Medieval Culture. Volume 1 (en anglès). Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2015-08-31, p. 545. ISBN 978-3-11-026730-3.

## Enllaços externs

* Lloc web de la BNF de Les Petites Heures
# Fello Star de Labé

El Fello Star de Labé és un club de futbol guineà de la ciutat de Labé.

## Palmarès

* Lliga guineana de futbol:
** 2006, 2008, 2009
* Copa guineana de futbol:
** 2002, 2004

## Referències

* ↑ «Guinea – List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Guinea - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Eliza Carthy

Eliza Carthy (nascuda el 23 d'agost de 1975) a Scarborough, North Yorkshire, és una intèrpret de música folk anglesa coneguda per cantar i tocar el violí. És filla dels músics folk anglesos Martin Carthy, cantant i guitarrista, i de la cantant Norma Waterson.
A l'edat de tretze anys formà el grup Waterdaughters amb sa mare, tia (Lal Waterson) i cosina Maria Knight. Posteriorment ha treballat amb Nancy Kerr, amb els seus pares en el grup Waterson:Carthy, i com a part del grup Blue Murder, a més del seu treball en solitari.
Ha estat nominada dues vegades pel premi Mercury al millor àlbum de l'any del Regne Unit: el 1998 per Red Rice, i una altra vegada el 2003 per Anglicana. El 2003 Eliza va arrasar als premis de música folk BBC Radio 2 Folk Awards, guanyant el premi de Cantant Folk de l'Any, Millor Àlbum (per Anglicana) i Millor Tema Tradicional (per Worcester City, en l'àlbum Anglicana).

## Discografia en solitari

* Heat, Light & Sound (1996)
* Eliza Carthy And The Kings Of Calicutt (1997)
* Red Rice (1998)
* Angels & Cigarettes (2000)
* Anglicana (2002)
* Rough Music (2005)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Eliza Carthy (en anglès)
* Pàgina oficial de Waterson:Carthy (en anglès)
# Variable SX Arietis

Les variables SX Arietis són una classe d'estels variables. Són semblants a les variables Alfa² Canum Venaticorum però amb major temperatura, i mostren camps magnètics forts així com línies espectrals intenses d'HeI i de SiIII. Les seves fluctuacions de lluentor són aproximadament de 0,1 magnituds amb períodes de prop d'un dia.
SX Arietis, és el prototip del grup; α Sculptoris, V761 Centauri i OV Geminorum són exemples d'aquesta classe de variables.

## Referències

Samus N.N., Durlevich O.V., et al. Combined General Catalog of Variable Stars (GCVS4.2, 2004 Ed.)
# Eusebi Jover i Marquet

Eusebi Jover i Marquet (Terrassa, 1839 - Barcelona, 1919) fou un advocat i polític català, germà del regidor terrassenc Jaume Jover i Marquet.
Llicenciat en dret, milità de ben jove a les files republicanes. Participà activament en la revolució de 1868 i fou nomenat regidor de Barcelona el 1869-1870. Després fou membre de la Diputació de Barcelona el 1872-1873, i de la mà de Manuel Ruiz Zorrilla va ingressar durant la Restauració borbònica al Partit Republicà Progressista, del qual en fou el cap a Catalunya.
El 1901 va apadrinar l'establiment d'Alejandro Lerroux a Barcelona, però trencà amb ell per a incorporar-se a la Unió Republicana, que després es va adherir a la Solidaritat Catalana, amb la qual fou elegit senador per la província de Lleida el 1907.

## Referències

* ↑ «Eusebi Jover i Marquet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Benaul Berenguer, Josep M. «Política i consums. La revolució del 1868 a Terrassa». Recerques: història, economia, cultura, Núm. 17, 1985, pàg. 73-103. ISSN: 2385-4588 [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ SENADO, de España. «Jover y Marquet, Eusebio». Senadores. Senado de España. [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ Molas, Isidre «Els senadors republicans catalans durant la monarquia d'Alfons XIII (1903-1923)». WP. Institut de Ciències Polítiques i Socials (ICPS) [Barcelona], Núm. 149, 2006. ISSN: 1133-8962 [Consulta: 26 març 2017].
# Fan Qi

Fan Qi (xinès simplificat: 樊圻; xinès tradicional: 樊圻; pinyin: Fán Qí) va ser un pintor que va viure sota la dinastia Ming i la dinastia Qing. Va néixer a Jiangning, província de Jiangsu cap al 1616 i va morir vers el 1694). Es coneixen poques dades de la seva vida.
Fou un pintor paisatgista i també de figures humanes, flors i insectes. Artista precís i realista. Forma part del col·lectiu conegut com els “Vuit Mestres de Nanjing”, essent un dels més notables. Amb l'arribada d'europeus a Nanjing els pintors xinesos van conèixer l'art occidental, influència que es pot notar en obres de Fan. Entre les seves obres cal destacar: “Panorama del riu” que es conserva al “Museum für Ostasiatische Kunst”, Staatliche Museen zu Berlin (Museu d'Art Asiàtic de Berlín) i el “Paisatge al vespre” que es troba al Museu d'Art de Berkeley i del Pacífic (BAMPFA).

## Enllaços externs

* http://www.metmuseum.org/toah/works-of-art/1989.363.131
* http://www.bampfa.berkeley.edu/search/browseartcollection.php?page=14
# Estats alpins

El terme dels Estats alpins fa referència als estats associats amb la regió dels Alps. Segons fou definit per la Convenció dels Alps de 1991, la regió dels Alps comprèn el territori de 8 països. Aquest territori inclou 83 administracions regionals NUTS de tercer nivell i prop de 6.200 comunitats i municipis. Els 8 estats alpins són: Alemanya, Àustria, Eslovènia, França, Itàlia, Liechtenstein, Mònaco i Suïssa.
En sentit estricte, el terme "Estats Alpins" podria aplicar-se a Àustria, Itàlia i França, que representen el 75% del territori dels Alps. Des d'un punt de vista estrictament de vista estatal, i amb l'excepció de Liechtenstein i Mònaco, els Alps són dominants en només dos països: Àustria (65,5% del seu territori) i Suïssa (65%).

## Referències

* ↑ Convenció dels Alps Arxivat 2011-02-13 a Wayback Machine. (anglès)