OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claudio Scimone

Claudio Scimone (Pàdua (Itàlia), 23 de desembre de 1934 - idem. 6 de setembre de 2018) va ser un director d'orquestra italià.
Scimone va estudiar direcció amb Dimitri Mitropoulos i Franco Ferrara. Va establir una reputació internacional com a director d'orquestra, així com com a compositor. Va reviure moltes obres barroques i renaixentistes. La seva discografia inclou més de 150 títols, i va guanyar nombrosos premis, inclòs el "Grand Prix du Disque" de l'"Académie Charles Cros".
Claudio Scimone va ser el fundador de "I Solisti Veneti" (el conjunt amb el qual es van fer la majoria dels seus enregistraments) i en el moment de la seva mort era el director honorari de l'Orquestra Gulbenkian de Lisboa, Portugal.
Amb la Philharmonia de Londres, va dirigir el primer enregistrament de les Simfonies de Muzio Clementi.
Scimone va portar el món a descobrir la importància de les obres teatrals de Vivaldi, començant amb la primera representació moderna dOrlando furioso, amb Marilyn Horne i Victòria dels Àngels.
A la renascuda Fenice, Claudio Scimone va dirigir el primer revival modern de la versió veneciana de Maometto secondo de Rossini.
També va oferir les estrenes modernes de Mosè in Egitto i Èdip a Colonos de Rossini, i El judici final de Salieri.
Claudio Scimone va ser guardonat amb el títol de Cavaller Gran Creu de l'Ordre del Mèrit de la República Italiana (l'honor de més alt rang de la República). També va rebre un títol honorífic de dret per la Universitat de Pàdua.

## Referències

* ↑ Stevenson, Joseph./https://www.allmusic.com/artist/claudio-scimone-mn0000682369/Retrieved%5BEnllaç+no+actiu%5D 3 May 2010.
* ↑ https://www.discogs.com/it/artist/861942-Claudio-Scimone/accessed 14 October 2018
* ↑ https://web.archive.org/web/20100218122448/http://www.musica.gulbenkian.pt/orquestra/index.html.en/Archived from the original on 2009-09-26. Retrieved 2016-01-20.
* ↑ https://gulbenkian.pt/musica/biography/claudio-scimone/accessed%5BEnllaç+no+actiu%5D 14 October 2018
* 1 2 3 http://tartinifestival.org/i-solisti-veneti-claudio-scimone/Archived%5BEnllaç+no+actiu%5D 2016-04-05/https://en.wikipedia.org/wiki/Wayback_Machine/accessed 14 October 2018
* ↑ www.discogs.com/it/release/5297785-Clementi-Philharmonia-Orchestra-Claudio-Scimone-Symphonies-1-4/14 October 2018
# Palau de Penya-serrada

El palau de Penya-serrada, construït al segle xviii, se situa a la plaça Poble Nou de la ciutat de Mutxamel (l'Alacantí, País Valencià). Penya-serrada és un lloc del nucli urbà de Mutxamel constituït per un nucli urbà, un palau i jardí articulats mitjançant una plaça quadrada. Fins a 1789, Penya-serrada era una entitat municipal pròpia, però va quedar assimilada per Mutxamel en les reformes administratives del segle xix.
Encara que es manca de documentació, l'origen de la casa pot situar-se al començament de l'època moderna. El seu aspecte actual data de reformes i ampliacions efectuades a la fi del set-cents. L'habitatge adquireix caràcter palatí. S'introdueixen nous aspectes urbans en la realització d'una plaça quadrada, amb els carrers d'accés situats a les mediatrius de tres dels costats. Al quart se situa el palau, que després de la reforma i ampliació s'adequa als nous corrents arquitectònics del barroc tardà. L'enfilada d'habitacions disposades en successió, suposa la renovació més significativa. A això cal afegir el canvi de relació social, la casa deixa de ser exclusivament una peça destinada a donar cabuda a les collites del camp i es transforma en un element per al gaudi i comoditat dels usuaris. Com a resultat, les peces es dimensionen en funció de les necessitats de relació familiar, oci o activitats socials; la decoració aconsegueix un grau eloqüent de refinament. La planta del palau es desenvolupa en "L".
La major novetat ve determinada pel jardí, resultat de les importants reformes dutes a terme al començament del segle xix. En ell es distingeixen les tres tipologies més difoses dels jardins europeus. Cadascun dels tipus, francés, anglés, italià, queden perfectament diferenciats entre si. Es troben espècies arbòries variades, estàtues, balustrades i fonts.

## Vegeu també

* Penya-serrada

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1703.
* ↑ «Palacio de Peñacerrada». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «DECRET 169/2007, de 28 de setembre, del Consell, pel qual es culmina la primera fase d'actualització i adaptació de la Secció Primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià amb la declaració com Béns d'Interés Cultural de determinats béns immobles. [2007/11945]». DOGV.
* 1 2 «EL PALACIO Y LOS JARDINES DE PEÑACERRADA». [Consulta: 8 maig 2020].
# José María del Río

José María del Río (Madrid, 25 de novembre de 1942) és un actor de doblatge i locutor radiofònic espanyol. És un veterà doblador de pel·lícules i documentals, amb més de 200 doblatges en el seu haver-hi.
Entre els seus molts treballs es compta l'haver doblegat al castellà en la TV espanyola a Carl Sagan, en la sèrie documental de televisió Cosmos: Un viatge personal o simplement Cosmos, així com un gran nombre de documentals de naturalesa emesos en horari de sobretaula per la segona cadena de TVE durant els anys 80 i 90, com A vista de pájaro o pel·lícules com American Beauty, posant veu a Kevin Spacey. També és narrador en la sèrie infantil d'animació Pocoyó i narrador ocasional en alguns dels relats contats en el programa Cuarto Milenio de la cadena espanyola Cuatro
Va rebre un dels Premis Ondas 1971 al millor actor radiofònic pel conjunt de la seva participació en serials i programes en Ràdio Nacional d'Espanya.

## Referències

* ↑ «José María del Río» (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2017].
* ↑ «¿Te suena esta voz de documentales y alguna que otra icónica película?» (en español). [Consulta: 30 octubre 2017].
* ↑ «Ficha de doblaje.com» (en español). [Consulta: 30 octubre 2017].
* ↑ «Esto me suena. Las tardes del Ciudadano García» (en español). [Consulta: 30 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Relació de doblatges fets i mostra de veu
* Mostra de veu de la pel·lícula American Beauty
# Wazata (cràter)

Wazata és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 13,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim haussa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Wazata». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Iñigo Larrainzar Santamaria

Iñigo Larrainzar Santamaría, també conegut com a Larrainzar II atès que el seu germà Txomin també ha estat jugador professional, és un jugador de futbol, nascut a Pamplona, Navarra, el 5 de juny de 1971.

## Trajectòria

Es forma a les categories inferiors de l'Osasuna, fins a arribar al filial, l'Osasuna Promesas, a la campanya 89/90. Al gener d'eixe any debuta en Primera Divisió amb el primer equip. En total, l'any del debut disputa deu partits de lliga i marca un gol.
Ja a la campanya següent es aconsegueix un lloc titular en l'Osasuna, i l'ajuda a complir una de les millores temporades de la seua història, la 90/91, on queda quart. A Navarra és titular fins a l'any 93, quan l'Athletic Club de Bilbao el fitxa.
A San Mamés no li costa aconseguir la titularitat. El primer any, hi juga 37 partits de lliga. A la temporada 1998/99 el seu rendiment comença a baixar i ja no supera la vintena de partits, fins que a la 2002/2003, tot just disputa cinc matx amb els lleons. Això suposa la seua sortida del club basc, després d'onze temporades.
Recala en el Córdoba CF, aleshores a la Segona Divisió. El gener del 2005 anuncia la seua retirada.

## Internacional

Larrainzar va disputar un amistós de preparació per a la Copa del Món de 1994 amb la selecció espanyola el 19 de gener de 1994 a Balaídos davant Portugal.

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera divisió - LFP (castellà)
# Gorsachius magnificus

Gorsachius magnificus és el nom científic d'un ocell de la família dels ardèids (Ardeidae), conegut en algunes llengües com martinet de nit magnífic (espanyol: martinete magnífico; francès: bihoreau superbe). Habita al bosc dens de les terres altes de l'illa d'Hainan i zones properes de la Xina i el Vietnam.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 208. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Medalla de Rhodèsia

La Medalla de Rhodèsia (anglès: Rhodesia Medal) és una medalla de campanya britànica, creada a l'agost de 1980 per la Reina Elisabet II.
Va ser atorgada per almenys 14 dies de servei entre l'1 de desembre de 1979 i el 20 de març de 1980 als membres de les forces militars i de policia, així com als funcionaris que van participar en les tasques de la independència de Zimbàbue. Va ser iniciada pel govern britànic, en consultes i d'acord amb els d'Austràlia, Nova Zelanda, Fiji i Kenya, països que també van participar en l'Operació Agila (Operació Midford a Nova Zelanda) El paper de la força multinacional va ser mantenir la pau entre els 22.000 combatents de la guerrilla i les forces de Rhodèsia durant l'alto el foc portat a terme durant les eleccions de 1980. Cadascun dels països té la medalla com a part del seu propi sistema honorífic.
Se'n van atorgar 144.

## Disseny

Una medalla circular. A l'anvers apareix la imatge coronada de la Reina Elisabet II amb la inscripció "ElizabethII Dei Gratia REgina Fid Def" (Elisabet II Reina Per la gràcia de Déu Defensora de la Fe) A l'anvers apareix un antílop amb la inscripció "The Rhodesia Medal 1980". Penja d'una cinta blau cel amb tres franges centrals d'igual amplada, en vermell, blanc i blau.
# Palau de Hampton Court

El Palau de Hampton Court, en anglès: Hampton Court Palace és un palau reial ubicat al London Borough of Richmond upon Thames, Greater London, al comtat històric d'Anglaterra de Middlesex i dins el codi postal (postal town) d'East Molesey a Surrey; no hi viu la família reial britànica (British Royal Family) des del segle xviii. Aquest palau es troba a 7 km alsud-oest de Charing Cross un rierol del riu Thames al central London. Originàriament va ser construït pel Cardenal Thomas Wolsey, un favorit (favourite) del rei Enric VIII, aproximadament l'any 1514; l'any 1529, quan Wolsey va perdre la seva condició de favorit, aquest palau va passar al rei, qui l'engrandí.
Al segle següent, el rei Guillem III el va refer i el va expandir molt, tot tractant de rivalitzar amb el recent construït de Versailles. Els treballs s'acabaren el 1694, deixant el palau de Hampton Court amb dos estils arquitectònics, l'estil Tudor i el Barroc. Malgrat haver-hi en el palau dos estils el que el fa més característic és l'ús de maons rosats i un equilibri simètric en les ales de l'edifici.
Junt amb el St. James's Palace, aquest és l'únic dels dos palaus que perviuen dels molts que tenia el rei Enric VIII.
Actualment, aquest palau està obert al públic i és un atractiu turístic, s'hi arriba fàcilment per tren amb l'estació Waterloo Station del central London i per Hampton Court railway station a l'East Molesey, en la zona 6 de Transport for London. Té cura del palau la institució Historic Royal Palaces, la qual no rep fons econòmics ni del Govern ni de la Corona.
A part del mateix Palau i els seus jardins, altres punts d'interès pels visitants inclouen el famós laberint, el real tennis court i l'enorme planta de vinya, que es creu que és la més gran del món.
Al palace's Home Park cada any s'hi celebra el Hampton Court Palace Festival i la mostra de flors Hampton Court Palace Flower Show.

## Referències

* ↑ Dynes, p. 90.
* ↑ Dynes, p. 86.
* ↑ «Historic Royal Palaces > Home > About us > Who we are». Hrp.org.uk. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2011. [Consulta: 12 juliol 2011].
* Dynes, Wayne. Palaces of Europe. Londres: Hamlyn, 1968. OCLC 37658.
* Copplestone, Trewin. World Architecture. Londres: Hamlyn, 1963.
* Summerson, John. Great Palaces (Hampton Court. pp. 12–23). Londres: Hamlyn Publishing Group Ltd, 1969. ISBN 0-600-01682-X.
* Thurley, Simon. Hampton Court Palace. Londres: Historic Royal Palaces, 1996.
* Williams, Neville (1971). Royal Homes. Lutterworth Press. ISBN 0-7188-0803-7.

## Enllaços externs

* Palau de Hampton Court - Lloc web oficial
# Josep Serra i Andreu

Josep Serra i Andreu (Barcelona, 23 de juliol de 1910 - Barcelona, 4 de gener de 1997) fou un futbolista català de la dècada de 1930.
Jugava d'interior o extrem esquerre.
Havia jugat als equips inferiors de CE Europa i FC Barcelona. La temporada 1930-31 jugà a l'Iluro SC de Mataró, la temporada següent jugà a l'Sport Club Catalunya de l'Havana, a Cuba, i a final de 1932 retornà a Barcelona. Fitxà pel RCD Espanyol, jugant inicialment a l'equip reserva. La temporada 1933-34, va jugar cinc partits del Campionat de Catalunya amb el primer equip. El febrer de 1934 l'Espanyol li donà la baixa, juntament amb Josep Baldrich.
Destacà defensant els colors del FC Badalona, amb el qual jugà a la segona divisió espanyola i a la primera categoria del campionat català. L'any 1936 ingressà al CE Europa. A final d'any fitxà pel FC Vic, ja en plena guerra. Després de la guerra civil tornà a jugar al CF Badalona (1939-40 i 1941-42), Reus Deportiu (1940-41), CD Riudoms (1943-45) i UE Tàrrega (1945-46).
Era germà de Pere Serra i Andreu, jugador del CE Europa.

## Referències

* 1 2 3 «José Serra, recien llegado de La Habana...». Mundo Deportivo, 22-12-1932. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «José Serra, el ex jugador del Europa, Barcelona e Iluro en La Habana». Mundo Deportivo, 18-01-1932. [Consulta: 9 setembre 2020].
* 1 2 3 «Fitxa de Serra». Periquito.cat. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Dos Bajas». Mundo Deportivo, 01-02-1934. [Consulta: 9 setembre 2020].
* 1 2 Josep Serra i Andreu a BDFutbol
* ↑ «Sarracant y Serra del Badalona al Europa». Mundo Deportivo, 01-03-1936. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Serra ingresa y Parera II reingresa en el Vich». Mundo Deportivo, 24-10-1936. [Consulta: 9 setembre 2020].
# Iñigo Barrenetxea García

Iñigo Barrenetxea García (nascut el 10 de gener de 1994) és un futbolista basc que juga com a migcampista ofensiu al CD Quintanar del Rey.

## Trajectòria del club

Nascut a Bilbao, Biscaia, País Basc, Barrenetxea es va incorporar a la formació juvenil de l'Athletic de Bilbao el 2004. Alliberat l'any 2006, va acabar la seva carrera formativa amb el Danok Bat CF i posteriorment va tornar a l'Athletic l'estiu de 2013, sent destinat a l'equip filial CD Basconia de Tercera Divisió.
El 8 de juny de 2015 Barrenetxea va ser alliberat pels lleons, i posteriorment es va incorporar a l'equip filial de la SD Eibar, el CD Vitoria, però va passar tota la pretemporada amb el primer equip. Va debutar amb el seu primer equip i la Lliga el 7 de novembre, substituint Gonzalo Escalante en una victòria a casa per 3-1 contra el Getafe CF.
El 8 d'agost de 2016, Barrenetxea va ser cedit al Sestao River Club de Segona Divisió B, amb un contracte d'una temporada. En tornar va deixar els Armeros i va fitxar pel club de quarta divisió Bermeo FT el 18 de novembre de 2017.
El desembre de 2017, Barrenetxea va passar al Zamudio SD, també de quarta divisió. El 24 d'agost següent es va incorporar al Lorca FC també a la mateixa categoria.

## Referències

* ↑ «Dismissals in CD Basconia». Athletic Club, 08-06-2015. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Barrenetxea y Etxaburu harán la pretemporada con el Eibar» (en castellà). El Desmarque, 04-07-2015. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «El Eibar se supera» (en castellà). Marca, 07-11-2015. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Iñigo Barrenetxea jugará cedido en el Sestao River» (en castellà). SD Eibar, 08-08-2016. [Consulta: 8 agost 2016].
* ↑ «Barrenetxea ficha por el Bermeo» (en castellà). El Desmarque, 18-11-2017.
* ↑ «El Lorca FC logra doscientos abonados antes de su estreno mañana en el Artés» (en castellà). La Opinión de Murcia, 24-08-2018. [Consulta: 17 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Iñigo Barrenetxea García a BDFutbol
* Iñigo Barrenetxea García, Fitxa a Soccerway
# Guillem Colom (Germanies)

Guillem Colom (Mallorca, s. X- Ciutat de Mallorca, 1523), paraire agermanat de la Ciutat de Mallorca. El 20 de desembre del 1521 va ser designat jurat de la Ciutat de Mallorca per Joanot Colom. Fou un dels ambaixadors que s'embarcaren cap a Barcelona amb la intenció de parlar amb el rei Carles I (1522). Fou executat al castell de Bellver, a les forques dels ambaixadors, el 3 d'octubre del 1523 i els seus béns foren confiscats.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 373. ISBN 84-8661702-2.
# Ptychohyla acrochorda

Ptychohyla acrochorda és una espècie de granota que es troba a Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G. 2004. Ptychohyla acrochorda. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Miguel Santos Moliner

Miguel Santos Moliner fou un sindicalista i polític socialista valencià. Espardenyer de professió, fou dirigent de la UGT i un dels fundadors del PSOE a Castelló de la Plana, amb el qual fou escollit regidor de l'ajuntament. El 1932 fou secretari de la Federació Nacional d'Obrers Espardenyers i Oficis Annexos d'Espanya de la UGT.
Després de les eleccions generals espanyoles de 1936 fou escollit alcalde de Castelló de febrer a maig de 1936. Després de la guerra civil espanyola fou condemnat a 30 anys de presó.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* La repressió a Castelló Arxivat 2008-04-18 a Wayback Machine.
* Petita biografia Arxivat 2012-06-23 a Wayback Machine.
| Precedit per: Vicent Tirado Gimeno | Alcalde de Castelló 1936 | Succeït per: Manuel Aragonés Cucala |
# Cir d'Alexandria (patriarca)

Cir (grec antic: Κῦρος; llatí: Cyrus) va ser un egipci que va viure al segle vii. Va ser el primer bisbe de Fasis, a la Còlquida, cap a l'any 620, i després fou patriarca d'Alexandria, del 631 al 641. Va tenir el favor de l'emperador Heracli i per ell va obtenir aquest càrrec. Va morir l'any 641.

## Controvèrsia entre monofisites i ortodoxos

L'any 633 va intentar establir la pau entre els severians o monofisistes i els ortodoxos, i per això va convocar un sínode a Alexandria on va presentar un Libellus Satisfactionis, tractat que van subscriure els severians, per la qual cosa van ser admesos a la fe ortodoxa. L'obra tenia nou capítols, però el setè afavoria el monotelisme i va portar molta discussió.
El 638 Heracli va publicar l'Ectesis, una fórmula de fe inspirada per Sergi, patriarca de Constantinoble, on clarament s'establia que només hi havia una naturalesa en Crist. Cir va subscriure l'Ectesis.
Va escriure, a més del Libellus Satisfactionis, tres cartes a Sergi.

## Relacions amb els musulmans

El 22 de desembre de l'any 639 va pactar amb els musulmans, que havien envaït Egipte. Per aquest pacte reconeixia la sobirania àrab sobre tot Egipte i els egipcis s'avenien a pagar la jizya. Heracli va reaccionar destituint Cir com a governador d'Egipte, tot i que Cir es va mantenir com a cap de l'església ortodoxa d'Egipte, i ordenant al cap de les forces romanes a Egipte que expulsessin els musulmans. Podria ser que Cir acabés convertint-se en secret a l'islam.
Va ser declarat herètic en el Concili de Constantinoble III (680).

## Referències

* ↑ «Cyrus (631-641)». Previous patriarchs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 6 setembre 2023].
* ↑ Haykal, 1944, p. cap.22.
* 1 2 Butler, 2008.
* ↑ Tiemann, Frederick. The Tears of the Prophet (en anglès). Dorrance Publishing, 2011, p. 32. ISBN 1434957810.
* ↑ Denzinger, Heinrich Joseph Dominicus. Enchiridion symbolorum: definitionus et declarationus de rebus fidei et morum (en llatí), 1963, p. 238.

## Bibliografia

* Butler, Alfred J. The Arab Conquest of Egypt: And the Last Thirty Years of the Roman Dominion (en anglès). Lightning Source Incorporated, 2008. ISBN 1443727830.
* Haykal, Muhammad Husayn. al-Farouk Umar, 1944.
# Palau de Justícia (Girona)

El Palau de Justícia o Edifici judicial de Girona és una obra de les darreres tendències de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Palau de Justícia se situa al límit del nucli antic de Girona, entre el riu i les vies del tren, davant del conjunt de la Catedral.
D'aquest edifici destaca la seva complexitat programàtica donada la gran varietat d'espais. Com que és molt important la separació entre els espais públics i privats, cal una gran claredat de les circulacions i una lògica agrupació d'àrees segons les activitats i la situació respecte l'exterior.
Els arquitectes varen decidir resoldre l'atomització del conjunt a través de dues ales en forma d'L. A l'ala principal es troben les magistratures, les zones representatives i els serveis comuns. A l'altra es troben els jutjats i les sales de vista, que es troben a la planta baixa. A l'articulació entre els dos braços es troba el vestíbul, connectat a l'escalinata a partir d'un atri.
Destaca la façana principal, amb una morfologia còncava. Esdevé una prolongació de la façana classicista de l'edifici de Correus.

## Referències

* 1 2 3 4 «Palau de Justícia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# José Donato Pes Pérez

José Donato Pes Pérez (Saragossa, 7 d'abril de 1943-17 de desembre de 2022)) és un exàrbitre internacional de futbol espanyol.
Va exercir durant tretze temporades en Primera Divisió, des de la temporada 1977-78 fins a la 1989-90, dirigint un total de 128 partits, i arbitrant també matxs de la Copa d'Europa i de la Copa de la UEFA.

## Referències

* ↑ Redacción «Fallece José Donato Pes Pérez, exárbitro de Primera División». , 17-12-2022 [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ Lahoz, Raúl. «Fallece el aragonés Pes Pérez, el árbitro que expulsó a Maradona», 17 diciembre 2022. [Consulta: 18 diciembre 2022].
* ↑ Ficha de José Donato Pes Pérez en bdfutbol.com.
# Wormux

Wormux és un videojoc lliure inspirat en el joc Worms. Aquest projecte ha estat llençat el desembre de 2002 pel programador Lawrence Azzoug.
El joc actualment, encara està en desenvolupament, però ja és possible jugar amb nombroses armes (dinamita, llançacoets automàtics, pistola, teleportació, etc.). Incloent nombrosos terrenys disponibles (en diferents estils), així com a nombroses transformacions diferents.
Fins a la versió 0.79, només es podia jugar contra un altre jugador, però a partir d'aquesta versió, es pot jugar contra la intel·ligència artificial del joc, encara que l'opció per defecte està desactivada, ja que encara està en versió de proves.