OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Emili Mamerc

Luci Emili Mamerc (en llatí: Lucius Aemilius Mam. F. Mamercus) va ser un magistrat romà del segle v aC.
Va ser el primer de la família dels "Emilis Mamercs o Mamercins" que va ser elegit cònsol l'any 484 aC amb Ceso Fabi Vibulà i durant el seu consolat va derrotar els volscs i eques segons Titus Livi o va ser derrotat per ells segons Dionís d'Halicarnàs, que també diu que Mamerc va sentir vergonya i no volia entrar a Roma a celebrar els comicis.
Va ser elegit cònsol per segona vegada l'any 478 aC amb Gai Servili Estructe Ahala i va derrotar els habitants de Veïs davant les muralles de la ciutat, fent una gran matança. Poc després va acordar un tractat que el senat va rebutjar per ser massa favorable als derrotats i li va negar els honors del triomf. Va ser encara cònsol per tercera vegada l'any 473 aC amb Vopisc Juli Jul. El 470 aC va donar suport a la llei agrària favorable als plebeus, en venjança perquè el senat romà li havia negat el triomf.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 910.
* Luci Emili Mamerc, cònsol el 484, el 478 i el 473 aEC ;
** Tiberi Emili Mamerc, fils de l'anterior, cònsol en el 470 i el 467 aEC ;
* Mamerc Emili Mamercí (tribú), tribú consular en el 438 aEC, i dictador en el 437, 434 i 426 aEC ;
** Mamerc Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, censor el 418 aEC, cònsol en el 410 aEC i tribú consular en el 405, el 403 i el 401 aEC ;
** Luci Emili Mamercí (tribú), germà de l'anterior, tribú consular en el 391, el 389, el 387, el 383, el 382 i 377 aEC ;
*** Luci Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, cònsol en el 366 i el 363 aEC ;
**** Luci Emili Mamercí Privernes, fill de l'anterior, cònsol en el 341 i en el 329 aEC, dictador en el 335 i en el 316 aEC ;
* Gai Emili Mamercí, tribú consular en el 394 i el 391 aEC ;
* Luci Emili Mamercí (mestre de la cavalleria), mestre de la cavalleria en el 352 aEC ;
* Tiberi Emili Mamercí, cònsol en el 339 aEC
# Ull per ull

«Ull per ull» té aquests significats:
* «Ull per ull», expressió que recolza el càstig proporcional de la llei del talió
* Ull per ull (pel·lícula) (títol original: An Eye for an Eye), pel·lícula estatunidenca de 1981 dirigida per Steve Carver
* Ull per ull (sèrie de televisió), sèrie catalana de 2009 dirigida per Mar Targarona
# Menrva

Menrva o també Menerva va ser, segons la mitologia etrusca, una deessa de la guerra, l'art, la saviesa i la medicina. Gran part de les seves atribucions van passar a la Minerva romana. Era filla d'Uni, la deessa suprema del panteó etrusc, i de Tínia, el déu del cel.
Els etruscs hel·lenitzats veien Menrva com a equivalent a l'Atena grega, però Menrva mostrava alguns trets únics que no eren una importació de Grècia. Als artistes etruscs que treballaven sota la influència de la cultura grega, els agradava retratar Menrva amb un gorgoneion, el casc, la llança i l'escut. En una de les seves representacions surt del cap del seu pare Tínia. Era la protectora d'Hercle (Hèracles) i Pherse (Perseu). En un mirall de bronze trobat a Praeneste, cuida a Perseu, que consulta dues Grees, i en un altre, aixeca amunt el cap de Medusa, mentre ella i Perseu asseguts i Hermes dret miren sense por el seu reflex en una font que tenen al seu costat. És probable que aquestes imatges tinguin més a veure amb fonts literàries que amb qualsevol pràctica de culte. Sobre un mirall de bronze trobat a Bolsena, i datat circa el 300 aC, se la representa assistint a una cura amb Esplace (Asclepi), que està embenant el pit de Prometeu.
Menrva també es representa, en un estil més etrusc, com una llança-llamps. L'escriptor Marcià Mineu Fèlix Capel·la l'esmenta com una de les nou divinitats etrusques que tenien atribucions sobre el llamp. A Minerva, en monedes romanes també se la va representar llançant un llamp. Menrva sembla haver estat associada a fenòmens meteorològics. Els grecs mai van associar a Atena a aquests conceptes, i aquesta era una diferència important entre els dos cultes religiosos que demostra les seves característiques independents. Menrva formava part d'una triple divinitat amb Uni i Tínia, més tard reflectida en la tríada capitolina romana de Juno, Júpiter i Minerva.

## Referències

* 1 2 Thomson de Grummond, Nancy. Etruscan Myth, Sacred History and Legend. Filadèlfia: PA Univ. of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, 2006, p. 71, 76. ISBN 9781931707862.
* ↑ Van der Meer, L. B. Interpretatio Etrusca : Greek Myths On Etruscan Mirrors. Amsterdam: J.C. Gieben, 1995, p. 112, 134-135. ISBN 9789050634779.
* ↑ Bonfante, Larissa; Judith Swaddling. Etruscan myths. Austin: University of Texas Press, 2006, p. 43, 70. ISBN 9780292706064.
# Little Falls (Nova York)

Little Falls és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 5.188 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Little Falls tenia 5.188 habitants, 2.339 habitatges, i 1.277 famílies. La densitat de població era de 527,1 habitants per km².
Dels 2.339 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,4% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 45,4% no eren unitats familiars. En el 39,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 24,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.965 $ i la renda mediana per família de 34.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.807 $ mentre que les dones 21.040 $. La renda per capita de la població era de 15.139 $. Entorn del 9,3% de les famílies i el 16,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Little Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Little Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Étroubles

Étroubles (arpità Ètrobles) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 486 habitants. Limita amb els municipis d'Allein, Bourg-Saint-Pierre (Valais), Doues, Gignod, Ollomont i Saint-Oyen.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Massimo Tamone | Llista Cívica |
# Susliki

Susliki (en rus: Суслики) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6. Pertany al districte d'Arbaj.

## Referències

* ↑ Plantilla:Книга
* ↑ Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. Машкина И. Радуга над храмом газета «Вятский край», № 190 (4799) от 30.10.2010
* ↑ Репортаж об Освящении Храма в пгт Арбаж на телеканале Союз 14.09.2010 Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Iznatoraf

Iznatoraf (també conegut com a Torafe) és un municipi de la província de Jaén en la comarca de Las Villas. Està situat sobre un petit turó en la lloma d'Úbeda.
El seu terme municipal inclou Bardazoso. Integrat dins del Parc Natural de la Serra de Cazorla, aquest va ser greument afectat per l'incendi de las Villas en agost de 2005, que va arrasar més de 5.000 hectàrees dins del parc.
# Camamilla de muntanya

* Aquest article tracta sobre l'espècie Achillea ptarmica, per a d'altres espècies vegeu Camamilla de muntanya (desambiguació).
La camamilla de muntanya o cordonet (Achillea ptarmica), és una espècie de planta amb flors de la família asteràcia. També rep els noms de botons d'argent, camamilla, camamilla de Núria, camamilla de Rojà i camamilla dels Pirineus.
La seva distribució és al centre i nord d'Europa. Als Països Catalans només es troba als Pirineus, la subespècie pyrenaica, entre 1200 i 2650 m d'altitud. És una planta herbàcia perenne de 20 a 150 cm que té grups oberts de grups de flors blanques amb la forma de botons. Floreix de juny a agost.
L'epítet específic ptarmica prové del grec ptairo (πταίρω 'esternudar') i significa 'que fa esternudar'.

## Usos

Les fulles es poden menjar crues o cuites. A. ptarmica proporciona un oli essencial que es fa servir en la fitoteràpia. Les seves fulles es fan servir com a repel·lent d'insectes.
Aquesta planta és verinosa per al bestiar (boví, oví i equí).

### Cultiu

És una planta dura resistent a la secada i que prefereix el ple sol i humit però ben drenat. Es propaga per les llavors o la divisió de les plantes a la primavera. Se n'han seleccionat nombrosos cultivars per a la jardineria, incloent 'The Pearl' (una varietat clonal) i 'Aunt Stientje'.

## Referències

* 1 2 «Achillea ptarmica». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ «Achillea ptarmica», 2005.
* ↑ http://apps.rhs.org.uk/plantselector/plant?plantid=51%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://apps.rhs.org.uk/plantselector/plant?plantid=4827%5BEnllaç+no+actiu%5D
* Bailey, L. H.. Manual of Gardening (Second Edition).. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2005.
* John George Wood. Hardy Perennials and Old Fashioned Flowers. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2006.
# Lucia Perné

Lucia Perné (17 de novembre de 1900 - 28 de març de 1997) (de casada. Hvizdalek, Berdach; pseudònims Lucian Perné, Ludwig Prasch, Paul Prasch) fou una actriu, escriptora, pianista, compositora austríaca.
Va assistir a la universitat de formació de professors de Viena i de 1911 al 1916 a l'Horak-MSch (piano). De 1932 a 1935 Perné va estudiar al "MAkad" de Viena. Composició i interpretació després de prendre classes de cant durant dos anys. Va treballar com a "répétiteur" i pianista, després de la Segona Guerra Mundial va aparèixer a la ràdio (amb Heinz Sandauer). Perné es va casar amb el vicepresident de l'AKM, Rudolf Berdach (14 de juliol de 1899, Viena, 8 de juliol de 1964, Viena), en el seu segon matrimoni.

## Honors

* Títol de professor 1974.

## Obres

* 200 cançons infantils, cançons vieneses (al parc de la ciutat al vespre a les deu, Wr. Contes d'amor dolços), música lleugera (música de saló, música de ball), música per a obres de ràdio.

## Notes

* https://www.musiklexikon.ac.at/ml/musik_P/Perne_Lucia.xml
# Tractat de Toledo (1368)

El Tractat de Toledo de 1368 va ser un tractat entre els llavors reis de Castella i França. Enric II de Castella i Carles V de França van formar una aliança militar durant la Primera Guerra Civil castellana, que va donar forma a la historia europea medieval.

## Context històric
### Primera guerra civil castellana

La dinastia castellana es trobava en un estat d'inestabilitat política i social. Fa 17 anys que va esclatar la Primera Guerra Civil Castellana. Pedro I es va enfrontar al seu germanastre, Enric II. Un any abans del final de la guerra, el rei Trastàmara es va reunir amb Carles V per a firmar una aliança militar mútuament beneficiosa.

## El tractat

Les condicions d'aquest tractat van ser que, primer, Castella es compromet a oferir suport naval a França quan aquesta la precisi en la seva guerra contra els anglesos i França es compromet a fer costat a Enrique de Trastàmara en la seva guerra contra Pere I.
# Ígor Guberman

Ígor Guberman (hebreu: איגור גוברמן) (Khàrkiv, 7 de juliol de 1936), nom complet amb patronímic Ígor Mirónovitx Guberman, rus: И́горь Миро́нович Губерма́н ˈiɡərʲ mʲɪˈronəvʲɪtɕ ɡʊbʲɪrˈman (?·pàg.), hebreu: איגור מירונוביץ' גוברמן‎, és un escriptor i poeta israelià jueu que escriu en rus.
La seva poesia ha rebut una gran aclamació principalment a causa dels seus quartets aforístics i satírics que anomena "gariki", rus: гарики (singular: "garik", rus: гарик, que també és la forma diminutiva del nom de l'autor, Ígor).Aquests poemes breus (originalment Guberman els anomenava "dazibao jueu") sempre presenten un esquema de rima A-B-A-B, utilitzen diversos patrons de mètrica, i tracten una àmplia gamma de temes, com ara l'antisemitisme, la vida dels immigrants, el sentiment antireligiós i la relació d'amor-odi de l'autor amb Rússia.

## Biografia

Ígor Guberman va néixer a Khàrkiv el 7 de juliol de 1936. Després de l'escola secundària, va ingressar a la Universitat Estatal d'Enginyeria de Ferrocarrils de Moscou (MIIT)on, a diferència de les universitats russes més prestigioses, no hi havia una quota màxima per als jueus. El 1958 es va graduar al MIIT amb un diploma en enginyer elèctric. Durant diversos anys va treballar en la seva especialitat, mentre estudiava literatura.. Cap al final de la dècada del 1950, va conèixer n'Aleksandr Guínzburg, que publicava Sintaksi, un dels primers periòdics samizdat, així com a altres filòsofs, escriptors i artistes clandestins. Va escriure llibres de divulgació científica, però es va manifestar cada vegada més activament com a poeta dissident. En la seva obra "no oficial" utilitzava pseudònims, per exemple, I. Mirónov.
El 1979, Guberman va ser arrestat sota una acusació inventada(compra d'icones robades) i condemnat a cinc anys de presó. En no voler un procés polític innecessari, les autoritats van jutjar Guberman com a delinqüent comú, segons l'article sobre l'especulació.
Va acabar en un camp de treballs forçats, on escrivia diaris personals. Aleshores, ja durant el període d’exili, a partir d’aquests diaris, va escriure el llibre Passejades pels barracons, rus: Прогулки вокруг барака, Progulki vokrug baraka (escrit el 1980, publicat el 1988). El 1984 va tornar de Sibèria. Durant molt de temps no vaig poder registrar-se a la ciutat i aconseguir feina.
El 1987, Guberman va emigrar de l'URSS i des del 1988 viu a Jerusalem. Visita Rússia amb força freqüència per assistir a lectures de poesia. Guberman han venut centenars de milers d’exemplars dels seus llibres a Rússia i en països amb comunitats d’immigrants russos, amb els quals sempre són populars.

## Referències

* ↑ Gariki
* ↑ Acrònim de Moskovski Institut Ingenérov Transporta, rus: Московский институт инженеров транспорта, "Institut d’enginyers de transports de Moscou"
* ↑ (rus) Ígor Guberman a la Breu enciclopèdia jueva
* ↑ (rus) ГУБЕРМАН Игорь Миронович
* ↑ (rus) Игорь Губерман: Стареть совсем не больно и не сложно

## Enllaços externs

* Poemes d'Ígor Guberman
# Susanna Barquín i Castany

Susanna Barquín i Castany (Fraga, 1966) és una periodista, narradora i articulista franjolina.
Llicenciada en filosofia, col·labora en publicacions com Temps de Franja i el Diari AVUI. Ha publicat les novel·les Deliri d'amor (2004) i L'aventura del desig (2004), que va guanyar el Premi Guillem Nicolau. Els seus articles han estat publicats a Agricultura, aigua i alimentació: el repte de Catalunya per al segle XXI (2006).

## Referències

* ↑ «Susanna Barquín i Castany». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Invasió del Daguestan (1999)

La invasió del Daguestan, també coneguda com a Guerra del Daguestan, és un conflicte armat que comença quan un grup basat a Txetxènia, la Brigada Islàmica Internacional (IIPB), una milícia islàmica liderada pels caps militar Shamil Basayev i Ibn al-Khattab, envaeixen la república russa veïna, és a dir, el Daguestan, el 7 d'agost del 1999. La guerra acaba amb la retirada de l'IIPB, però convertint-se un l'un dels factors de provocació de la Segona Guerra de Txetxènia.

## Antecedents

Moviments islamistes radicals –el wahhabisme- s'han anat instal·lant des de finals del 1980 al Daguestan. L'un dels representants dels wahhabites daguestànics fou Bagautdin Kebede, establert durant la primera guerra de Txetxènia i en contacte estret amb els països àrabs. Després de la mort de Doudaiev i el final de la primera guerra de Txetxènia, els partidaris del wahhabisme van guanyant ràpidament terreny a Txetxènia. Entre el 1997 i 1998, Txetxènia serveis d'asil polític als islàmics del Daguestan. Alguns d'entre ells havien combatut al costat dels separatistes durant la primera guerra de Txetxènia, d'altres en canvi, van participar en la insurrecció del Daguestan salafista. El cas, però, és que després de la primera guerra txetxena la intenció és unir el Daguestan amb Txetxènia separant-los de la federació russa. El 1999 les milícies de Kebedov s'infiltren en petits grups del Daguestan, controlant-hi bases militars, magatzems d'armes i zones de muntanya més allunyades. Al juny i agost del 1999 ataquen i maten diversos policies daguestànics. El govern daguestànic apel·la les tropes federals russes del districte militar del Nord-Caucas per portar una operació militar a gran escala contra els islamistes. Amb l'atemptat contra els immobles d'habitacions a Rússia comesos durant aquesta escalada de tensió, s'inicia la invasió de Txetxènia.

## Vegeu també

* Conflictes al Caucas

## Referències

* http://www.lactualite.com/monde/daguestan-au-pays-des-insoumis/
* http://www.enciclopedia.cat/EC-GEC-0021225.xml
# Brennendes Geheimnis

Brennendes Geheimnis (alemany: 'Secret candent') és una pel·lícula dramàtica austríaco-alemanya de 1933 dirigida per Robert Siodmak i protagonitzada per Alfred Abel, Hilde Wagener i Hans Joachim Schaufuß. Es basava en la novel·la del mateix títol de Stefan Zweig. Va ser llançada per la branca alemanya d'Universal Pictures. Va ser rodada als EFA Studios a Berlín i els exteriors al voltant d'Ascona a Suïssa. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art Robert A. Dietrich.
A causa del seu tema de l'adulteri, la pel·lícula va ser atacada per Joseph Goebbels, el Ministre de Propaganda Nazi.La pel·lícula va ser refeta el 1988.

## Repartiment

* Alfred Abel com a Der Mann
* Hilde Wagener com a Die Frau
* Hans Joachim Schaufuß com a Edgar
* Lucie Höflich com a Mutter der Frau
* Willi Forst com Herr von Haller, Rennfahrer
* Ernst Dumcke com el baró Tosse
* Alfred Beierle com Müller, Hoteldetektiv
* Hans Richter com a Fritz, Page
* Rina Marsa com a Fräulein de la Roche
* Heinz Berghaus com a Hotel Porter
* Lotte Stein com a Frau Klappholz

## Referències

* ↑ Alpi p.59
* ↑ Klaus p.24
* ↑ Reimer & Reimer p. 275

## Bibliografia

* Alpi, Deborah Lazaroff. Robert Siodmak: A Biography, with Critical Analyses of His Films Noirs and a Filmography of All His Works. McFarland, 1998.
* Hake, Sabine. Popular Cinema of the Third Reich. University of Texas Press, 2001.
* Klaus, Ulrich J. Deutsche Tonfilme: Jahrgang 1933. Klaus-Archiv, 1988.
* Reimer, Robert C. & Reimer, Carol J. The A to Z of German Cinema. Scarecrow Press, 2010.

## Enllaços externs

* Brennendes Geheimnis a YouTube
# Lucia Quinciani

Lucia Quinciani (Verona, Itàlia, 1566 - 1611) fou una compositora italiana.

## Biografia

Va treballar a Verona i a Venècia, però amb prou feines se sap una mica més de la seva obra ni de la seva vida.
Només es coneix una de les seves composicions, que apareix en el llibre Affetti amorosi, de Marcantonio Negri, publicat a Venècia el 1611. Es tracta d'un llibre de monodies i duets que acaba amb una cantata sobre un text de G.B. Marino. La peça de Quinciani és l'escena "Udite lagrimosi spirti d'Averno, udite", basada en l'obra Il pastor fido (acte 3, escena VI), del dramaturg Giovanni Battista Guarini. En el seu llibre, Negri es refereix a Lucia Quinciani com a deixebla seva.
Fins on se sap, aquesta composició és la primera monodia publicada composta per una dona.

## Referències

* ↑ «Quinciani, Lucia» (en anglès). Grove Music Online. DOI: 10.1093/gmo/9781561592630.001.0001/omo-9781561592630-e-0002021295. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «Lucia Quinciani — A Modern Reveal: Songs and Stories of Women Composers» (en anglès). A Modern Reveal. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ Tomlinson, Gary. Monteverdi and the End of the Renaissance (en anglès). University of California Press, 9 de juliol de 1990. ISBN 978-0-520-06980-0.
* ↑ Bowers, Jane M.; Tick Women Making Music: The Western Art Tradition, 1150-1950 (en anglès). University of Illinois Press, 1987.

## Enllaços externs

* Partitura de "Udite lagrimosi spirti d'Averno, udite" en IMSLP
* Vídeo "Udite lagrimosi spirti" en YouTube
# Maud Wagner

Maud Stevens, més tard adoptà el cognom de Wagner en casar-se amb el seu marit Gus Wagner, (febrer de 1877 – 30 de gener de 1961) va ser la primera dona tatuadora coneguda als Estats Units.

## Vida

Wagner va néixer el 1877, al comtat de Lió, Kansas, filla de David Van Buran Stevens i Sarah Jane McGee. Wagner era una acròbata i contorsionista, que va treballar en nombrosos circs. Es va trobar amb Gus Wagner, un artista del tatuatge, que es descrivia com "l'home més artísticament marcat d'Amèrica" mentre viatjava amb circs i espectacles secundaris a l'Exposició Universal de Louisiana el 1904, on ella estava treballant com acròbata. Ella va intercanviar una cita romàntica amb ell, ja que van descobrir que a ambdós els agradaven els tatuatges. Diversos anys més tard es van casar. Junts van tenir una filla, Lotteva, que es va començar a tatuar a l'edat de nou anys i va passar a convertir-se en un artista de l'auto tatuatge. Com aprenent del seu marit, Wagner va saber com fer tatuatges tradicionals i va esdevenir un auto tatuadora; en conjunt, els Wagner van ser dos dels artistes de tatuatges que treballaven a mà, sense ajuda de màquines modernes del tatuatge. Així va ser com Maud Wagner va passar a ser la primera artista del tatuatge femení coneguda dels Estats Units. Després de deixar el circ, Maud i Gus Wagner van viatjar pels Estats Units, treballant tant com els artistes del tatuatge i "atraccions" tatuades a cases de vodevil i fires de poble. Se li atribueix haver introduït l'art del tatuatge interior, lluny de les ciutats costaneres i pobles on havia començat la pràctica.

## Mort

Maud Wagner va morir el 30 de gener de 1961 a Lawton, Oklahoma.

## Referències

* ↑ Hudson, Karen L. Chick Ink: 40 Stories of Tattoos—And the Women Who Wear Them. [[Special:BookSources/ISBN 9781440517075|ISBN ISBN 9781440517075]].
* 1 2 «Agost "Gus" Wagner». Arxivat de l'original el 2015-06-30. [Consulta: 31 març 2016].
* 1 2 A Història secreta de la Dona i tatuatge
* ↑ Chick tinta: 40 Històries dels tatuatges i les dones que fan servir ells; ISBN 9781440517075
* ↑ Enganys, humbugs i espectacles; Villard Books; 1990; ISBN 9780394585116
* ↑ Enciclopèdia d'Art Popular Americà; Routledge; 2004; ISBN 9780203644485
# Ígor Iúlievitx Oléinikov

* Per a altres significats, vegeu «Ígor Mikhàilovitx Oléinikov».
Igor Iúlievitx Oléinikov (Игорь Олейников) (Lubersty, Moscou, 4 de gener de 1953) és un il·lustrador de llibre infantil rus.
Va estudiar enginyeria química a Moscou i va treballar uns anys com a enginyer. Va entrar a treballar, el 1979, a l'estudi d'animació Soiuzmultfilm. A partir de 1986 ha treballat com a il·lustrador de llibre infantil i ha il·lustrat tant obres clàssiques (sobretot de la literatura russa, com Puixkin, Gogol, Joseph Brodsky), com contes populars en les versions d'Andersen o Grimm, com llibres infantils contemporanis.
El 2018 ha estat premiat amb el premi Hans Christian Andersen; el jurat en destacà la varietat dels personatges que dibuixa i la seva vitalitat, expressió i moviment; també les seves originals i sorprenents versions dels clàssics.
Cap dels llibres que ha il·lustrat no ha estat publicat en català.

## Algunes publicacions

* Mahalia Mouse Goes to College, John Lithgow, il. Igor Oleynikov [sobre un ratolí que va a la universitat Harvard]
* The Nightingale, H. C. Andersen, il. Igor Oleynikov [El rossinyol]
* Tiny Bear's Bible

## Referències

* ↑ http://www.ibby.org/news-calendar/media-releases/2018-hcaa-winners/?L=0

## Enllaços externs

* Entrevista als candidats al premi H. C. Andersen; minut 5'15; web oficial dels premis H. C. Andersen
* Literaryvittles
* Art admirer