OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rosa Calafat Ponsetí

Rosa Calafat Ponsetí (Ciutadella, Menorca, 28 de maig de 1970) és una exjugadora i entrenadora de rugbi menorquina.
Jugadora en la posició de mitja melé, es formà al Club Esportiu INEF Barcelona, amb el qual aconseguí un Campionat d'Espanya (1989) i tres de Catalunya (1989, 1991 i 1992). Fitxà pel Richmond Rugby Club de Londres la temporada 1994-95 i posteriorment jugà al Rugby Club L'Hospitalet, on exercí la funció d'entrenadora-jugadora i hi guanyà un Campionat d'Espanya (1995), tres Copes de la Reina (1997, 1998 i 2002) i cinc Campionats de Catalunya. Internacional amb la selecció espanyola en trenta-set ocasions entre 1995 i 2000, fou la capitana entre 1995 i 1998 i es proclamà campiona d'Europa el 1995 i subcampiona el 1996 i 2000. També participà al Campionat del Món de 1998. Amb la selecció catalana es proclamà campiona d'Espanya durant sis anys de forma consecutiva (1995-00). Després de la seva retirada, fou l'entrenadora del BUC-USAP (2002-03), l'INEFC de Barcelona (2003-04), com també de la selecció catalana absoluta i l'espanyola de rugbi VII. Entre d'altres distincions, rebé la medalla de bronze de la Federació Espanyola de Rugbi l'any 2000.

## Palmarès
### Clubs

* 5 Campionats d'Espanya de rugbi femení: 1988-89, 1994-95, 1996-97, 1997-98 i 2001-02
* 8 Campionats de Catalunya de rugbi femení: 1988-89, 1990-91, 1991-92, 1996-97, 1998-99, 1999-00, 2000-01, 2001-02

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat d'Europa de rugbi femení: 1995
* 2 medalles d'argent al Campionat d'Europa de rugbi femení: 1996, 2000

## Referències

* ↑ «Rosa Calafat Ponsetí». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Corral, Iñigo. «'Las Leonas': la capitana que tuvo 3 hijos y volvió a jugar al rugby porque "tenía mono"» (en castellà). El Español, 10-06-2020. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ Simon, Lluís. «Les pioneres a Europa». L'Esportiu, 18-09-2013. [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ «Recompensas honoríficas recibidas». Anuario Memoria 2013-2014. FER, 2014. [Consulta: 7 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Rosa Calafat Ponseti - Rugby Femenino
# Fernand Canteloube

Fernand Canteloube (Aubervilliers, 3 d'agost de 1900 - Créteil, 16 de juliol de 1976) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1922 i 1923.
Anteriorment, com a ciclista amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920, en què guanyà dues medalles: una d'or en la contrarellotge per equips, junt a Achille Souchard, Georges Detreille i Marcel Gobillot; i una de bronze en la contrarellotge individual, per darrere Harry Stenqvist i Henry Kaltenbrun.

## Palmarès

* 1920
** Medalla d'or als Jocs Olímpics en la contrarellotge per equips
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics en la contrarellotge individual
* 1922
** 1r a la Polymultipliée
* 1923
** Vencedor d'una etapa de la Madrid-Santander

## Referències

* ↑ «CANTELOUBE Fernand». [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ «Olympedia – Fernand Canteloube». [Consulta: 17 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Fernand Canteloube a sitiodeciclismo.net
# Gambusia yucatana

Gambusia yucatana és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic, Guatemala i Belize.

## Referències

* ↑ «Gambusia yucatana». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Ed. EDIPUCRS, Porto Alegre, Brasil. Any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Constel·lació de l'Escaire

Escaire (Norma) és una petita i poc llampant constel·lació de l'hemisferi sud situada entre Scorpius i Centaurus, entravessada per la Via Làctia, anomenada originalment Norma et Regula, fent referència a les eines del fuster: "Escaire i Nivell".

## Estrelles principals
### γ Normae

L'estrella més lluminosa, γ Normae és una doble òptica: γ ² Normae, la més brillant, és una subgegant de magnitud aparent 4,01 i distant 128 anys llum, γ ¹ Normae, de magnitud 4,97, és una supergegant distant uns 1.400 anys llum.

### Altres estrelles

R Normae és una estrella variable vermella del tipus Mira (o Ceti). La seva magnitud evoluciona entre 6,5 i 13,9 amb un període de 507,5 dies.
S Normae és una variable cefeida entre les magnituds 6,12 i 6,77 en 9,75 dies.

### Taula de les estrelles de Norma

| Estrella | Magnitud aparent | Magnitud absoluta | Distància (anys llum) | Tipus espectral |
| γ² Nor | 4,01 | 1,05 | 128 | G8III |
| ε Nor | 4,46 | -0,98 | 400 | B4V |
| ι¹ Nor | 4,63 | 1,46 | 140 | A7IV |
| η Nor | 4,65 | 0,53 | 218 | G8III |
| δ Nor | 4,73 | 1,84 | 124 | Am |
| μ Nor | 4,86 | -5,91 | 4660 | B0Ia |
| κ Nor | 4,95 | -0,69 | 438 | G4III |
| γ¹ Nor | 4,97 | -3,25 | 1437 | F9Ia |
| θ Nor | 5,13 | 0,35 | 295 | B8V |
| HR 6083 | 5,32 | -0,84 | 557 | B6IV |
| QU Nor | 5,35 | -2,47 | 1195 | B1.5Iap |
| HR 5798 | 5,43 | -0,3 | 458 | B9V |
| λ Nor | 5,44 | -0,34 | 468 | A3Vn |
| HR 6055 | 6,45 | -0,51 | 805 | M2IV |
Nota: Els valors numèrics provenen de les dades mesurades pel satel·lit Hipparcos.

## Objectes celestes

La Via Làctia travessa la constel·lació de Norma, enfosquida en el centre per una banda de pols interestel·lar.
Hostatja la nebulosa planetària Menzel 3, «la Nebulosa Formiga». Distant 6.800 anys llum, sembla el cap i el tòrax d'una formiga. Es tracta de matèria ejectada per una estrella gegant situada en el centre de la nebulosa.
Conté els cúmuls oberts NGC 6067, NGC 6087 (de la qual forma part S Normae), NGC 6134 i NGC 6187.
S'hi pot trobar també la nebulosa planetària NGC 6165.

## Història

La constel·lació de Norma va ser creada per Nicolas-Louis de Lacaille el 1752 per omplir els darrers trossos del cel austral sense denominació.Com moltes de les 14 altres constel·lacions creades per Lacaille porta el nom d'un aparell científic. Es va anomenar en un principi Norma et Regula, eines usades en aquella època pels fusters. També fou anomenada Triangle del sud (sense relació amb l'actual Triangle Austral) i Quadrat d'Euclides.

## Vegeu també

* NGC 6167.
* Apep (sistema estel·lar).

## Referències

* ↑ «Consulta del catàleg de resultats de la missió Hipparcos». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 abril 2006].
# Estació de la Beguda

Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
La Beguda és una estació de la línia R6 de la Línia Llobregat-Anoia de FGC situada al terme municipal de Masquefa a la comarca de l'Anoia, però que dona servei al nucli de població de la Beguda Alta de Sant Llorenç d'Hortons que està situat a la comarca de l'Alt Penedès. Aquesta estació es va inaugurar el 1893.
Línia Llobregat-Anoia de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Barcelona - Pl. Espanya | Sant Esteve Sesrovires | | Can Parellada | Igualada |

## Referències

* ↑ «La Beguda». fgc.cat. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «FGC celebra el 125 aniversario de la linea entre Martorell e Igualada». vialibre-ffe.com. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Calvet: "Avui celebrem el que va ser una demostració del caràcter emprenedor del poble català"» (en anglès). govern.cat, 12-01-2019. [Consulta: 24 març 2024].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Gartzain

Gartzain és un dels 15 llocs que conformen la Vall de Baztan, situat a 46 quilòmetres de Pamplona, a Navarra. Comprèn els barris d'Aitzano, Ariztegi i Etxerri. Al seu terme es troba el Palau d'Iturbide, que pertanyia a la família Iturbide, avantpassats de l'emperador Agustí I de Mèxic.

## Demografia

Població de Gartzain :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| 220 | 225 | 220 | 224 | 218 | 221 | 217 | 212 | 217 | 217 | 219 |

## Enllaços externs

* Web de Gartzain Arxivat 2011-09-24 a Wayback Machine.(basc) (castellà)
# Gert Claessens

Gert Claessens és un exfutbolista belga, que jugava de defensa.
Va destacar sobretot a les files del Club Brugge K.V., amb qui marcaria 23 gols en dues campanyes. Va ser internacional amb Bèlgica en quatre ocasions, tot marcant un gol.

## Referències

* ↑ «Gert Claessens». worldfootball.net. [Consulta: 15 agost 2014].
# Petronella van Woensel

Petronella van Woensel (Raalte, 14 de maig de 1785 – La Haia, 12 de novembre de 1839) fou una pintora neerlandesa.
Va ser alumna dels pintors de bodegons de flors Georgius Jacobus Johannes van Os i Jan van Os. És coneguda per les seves obres de flors i des de 1822 va ser membre d'honor de la Koninklijke Academie voor Beeldende Kunsten. Va morir en braços de la seva millor amiga i col·lega, Maria Margaretha van Os.

## Referències

* ↑ «Woensel» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie.
* ↑ «Petronella van Woensel» (en neerlandès). 1001 Vrouwen uit de Nederlandse geschiedenis. [Consulta: 24 abril 2016].
# NEE

NEE té els següents significats:
* Camins de Ferro del Nord-est d'Espanya
* necessitats educatives especials
Viccionari
# Salvador Babra i Rubinat

Salvador Babra i Rubinat (1874- Barcelona, 1 de febrer de 1930) va ser un llibreter, editor i antiquari català.
Va iniciar estudis d'arquitectura que va abandonar per dedicar-se al comerç de llibres antics. Era el propietari de la Llibreria Antiga i Moderna, situada al carrer de la Canuda de Barcelona. Se'l coneix especialment per les vendes a institucions com la Biblioteca de Catalunya o a bibliòfils com Isidre Bonsoms. Va participar en la compra del llibre Annales de la presente casa de Porta-Coeli de Joan Baptista Civera (1646), obra que contenia l'última pàgina editada de la Bíblia Valenciana.
De la seva tasca com a editor destaca la sèrie Pintura Mig-Eval Catalana, en la qual es van editar diversos volums signats per Salvador Sanpere i Miquel i Josep Gudiol i Cunill. També comercià amb art antic: el 1927 va vendre la portada de l'església de San Miguel d'Uncastillo al Museu de Belles Arts de Boston.

## Referències

* ↑ Velasco González, Antonio José «Antiquaris, Església i les vendes de patrimoni artístic al bisbat de Lleida (1875-1936)». Antiquaris, experts, col·leccionistes i museus : el comerç, l'estudi i la salvaguarda de l'art a la Catalunya del segle xx. [Bellaterra], 2013, pàg. 225-290.
* ↑ «Portal facade and sculptural elements from the church of San Miguel de Uncastillo, Spain.» (en (anglès)). Museum of Fine Arts Boston. [Consulta: 7 juliol 2017].
# Riera de l'Horta del Mas

La Riera de l'Horta del Mas és un afluent per l'esquerra de la Riera de Sanaüja que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Biosca.
Neix a poc menys de 200 metres de l'església de Sant Pere Sasserra. De direcció predominant cap a le 10 del rellotge, desguassa al seu col·lector a poc més de 500 metres al sud-est de Santa Maria de Lloberola.

## Xarxa hidrogràfica

Aquesta riera no té cap afluent.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Estació de l'Hospitalet de l'Infant

Mapa sinòptic línia R16 :
L'Hospitalet de l'Infant és una estació de ferrocarril de la línia Tarragona - Tortosa/Ulldeconai al nord de la població de l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp). Els trens de la línia R16 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora hi paren.
L'estació va entrar en servei el 13 de gener del 2020, amb l'obertura de la variant del corredor del Mediterrani amb un nou traçat entre Vandellòs i Vila-seca. Per contra, es va clausurar la secció per la costa entre Vandellòs i Port Aventura tancant la històrica i centrica estació de 1865. Fet que suposà la perdua dels serveis de rodalia del Camp de Tarragona i la desconnexió amb Montroig del Camp, el centre de Cambrils, Salou i l'enllaç directe amb Port Aventura.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Tortosa Vinaròs València-Nord | L'Ametlla de Mar | | Cambrils | Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |
| Tortosa | L'Aldea - Amposta | Avant | Cambrils | Barcelona-Sants |

## Antiga estació (1865-2020)

Aquesta estació de la línia de Tortosa, tram inclòs al Corredor Mediterrani, va entrar en servei el 12 de març de l'any 1865 en acabar-se la línia construïda per la Companyia Ferroviària d'Almansa a València i Tarragona (AVT) entre Tarragona i l'Aldea. El 2015 es va celebrar els 150 anys de l'arribada del ferrocarril.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 51.000 passatgers.
El 13 de gener del 2020 es va clausurar l'estació pel desmantellament de la línia entre Vandellòs i Port Aventura.
L'estació clausurada s'hauria de transformar en centre d'acolliment per les vianants de la via verda projectada al tram desafectat.

## Referències

* ↑ «Satisfacció a Vandellòs i l'Hospitalet per l'ampliació del servei de rodalies fins al municipi». L(Info Makis, 23-05-2014.
* ↑ «El corredor mediterrani allunya el tren dels nuclis». CCMA, 22-01-2020.
* ↑ «40 minuts que ho valen tot». Sostenible, 11-01-2020.
* ↑ «L'Hospitalet de l'Infant». Trenscat.com. [Consulta: juny 2006].
* ↑ «Conegueu la línia R16». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Cicle de cinema commemoratiu dels 150 anys de l'arribada del ferrocarril, a l'Hospitalet de l'Infant». Reusdigital.cat, 07-05-2015.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ Just, Mònica «Adif adjudica por 2 millones las obras de la nueva estación de L'Hospitalet» (en castellà). Ddiari de Tarragona, 03-07-2015. Arxivat de l'original el 2016-08-12 [Consulta: 4 juny 2016]. Arxivat 2016-08-12 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Garutiïta

La garutiïta és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom en honor del professor Giorgio Garuti (1945), de la Universitat de Leoben (Àustria), per les seves contribucions a la comprensió de la mineralogia dels elements del grup del platí.

## Característiques

La garutiïta és un aliatge de fórmula química (Ni,Fe,Ir). És l'anàleg amb níquel de l'hexaferro, l'osmi i el ruteni. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma de grans porosos botrioides de fins a 100 micres, fent intercreixements amb altres elements del grup del platí (PGE) i fases intermetàl·liques. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional com a espècie vàlida l'any 2009.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la garutiïta pertany a «01.AF: Aliatges de PGE-metall» juntament amb els següents minerals: hexaferro, atokita, rustenburgita, zviaguintsevita, taimirita-I, tatianaïta, paolovita, plumbopal·ladinita, estanopal·ladinita, cabriïta, chengdeïta, isoferroplatí, ferroniquelplatí, tetraferroplatí, tulameenita, hongshiïta, skaergaardita, yixunita, damiaoïta, niggliïta, bortnikovita i nielsenita.

## Formació i jaciments

És un mineral probablement d'origen secundari, format a baixes temperatures durant processos post-magmàtics, com la serpentinització i/o la lateritització. Es troba en concentrats de minerals pesants en dipòsits de cromitites podiformes en roques ofiolítiques. Sol trobar-se associada a altres minerals com: hexaferro, cromita férrica, minerals del grup de la clorita, minerals del grup de la serpentina, awaruïta, irarsita, laurita, ruteni natiu, zaccariniïta i altres espècies no identificades. Va ser descoberta a Loma Peguera, a Bonao (Província de Monseñor Nouel, República Dominicana), l'únic indret on se n'ha trobat fins ara.

## Referències

* ↑ «Garutiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2016].
* 1 2 3 «Garutiite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 gener 2016].
# Ghaba

Ghaba (Al-Ghaba) és un llogaret del Sudan prop de Khartum on s'han trobat restes humanes del mesolític (datades vers el 5000 aC). Els esquelets tenien algun adornament i la tomba objectes de ceràmica. En alguna de les tombes s'han trobat conquilles portades de la mar, fet que no s'havia produït anteriorment. Restes de pintura de cara, probablement usada per màgia. La societat era encara igualitària. L'excavació de Kadero, lleugerament posterior, presenta força analogies i s'acosta ja a les tombes de Kadada del quart mil·lenni, on la societat igualitària ja ha desaparegut.
# Plaça dels Països Catalans (Molins de Rei)

L'espai que ocupa aquesta plaça és resultat del trasllat, l'any 1897, del que fins aleshores havia estat el cementiri municipal, fet que va facilitar la urbanització i l'eixamplament del nucli urbà cap a aquest sector. La plaça ha rebut al llarg del temps diferents noms: plaça del Cementiri Vell, plaça Nova i plaça d'Àngel Guimerà. Va ser urbanitzada entre els anys 1924 i 1927 per convertir-la en un espai d'esbarjo. A l'entorn de la plaça s'hi aixecaren habitatges unifamiliars d'estil modernista, seguint els gustos i les pautes de decoració de l'època.
Després de l'any 1939, en un dels laterals s'hi erigí un monòlit commemoratiu i la plaça passà a anomenar-se De los Caídos por Dios y España. Aquest nom es catalanitzà i abreujà, de manera que se la coneixia per plaça dels Caiguts; posteriorment, passà a dir-se plaça dels Països Catalans. L'any 2001, aquest monòlit es desmuntà i va ser substituït, l'any 2006, per una escultura de bronze i pedra que representa Alfons I el Cast i Bernat Ferrer en una al·legoria històrica de la fundació de la vila de Molins de Rei.

## Referències

* ↑ «Guia d'espais singulars d'interès turístic». Turisme Molins de Rei. Arxivat de l'original el 28 d'abril 2018. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ Cabaleiro Manzanedo, Julia. L'activitat femenina a Molins de Rei: les dones durant la Guerra Civil. Molins de Rei: Publicacions l'Abadia de Montserrat, 2003, p. 129. ISBN 84-8415-460-2 [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «Al rei Alfons II i Bernat Ferrer». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 13 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Web Oficial Turisme Molins de Rei Arxivat 2018-04-28 a Wayback Machine.
# NEOMA Business School

NEOMA Business School és una escola de negocis europea amb seus a París, Rouen i Reims. Foi Fundada l'any 2013. NEOMA se situa entre les escoles de negocis més ben valorades del món. L'any 2019, el seu programa de Master in Management figura a la 43a posició a escala mundial. NEOMA imparteix també un programa de doctorat i diferents programes de màster d'administració especialitzats en màrqueting, finances, emprenedoria i altres disciplines. Els programes de l'escola compten amb una triple acreditació, a càrrec dels organismes AMBA, EQUIS i AACSB. Per l'escola hi han passat més de 62.500 estudiants que després han ocupat llocs de responsabilitat en el món dels negocis i la política, com ara Shi Weillang (CEO d'Huawei France) i Wilfried Guerrand (Hermès).

## Referències

* ↑ (anglès)Masters in Management 2019 Arxivat 2019-10-28 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès)Triple accredited business schools (AACSB, AMBA, EQUIS)

## Enllaços externs

* NEOMA Business School - Lloc web oficial
# Sant Miquel dels Plans

Sant Miquel dels Plans és una església antigament parroquial del veïnat nord-català dels Plans, a la comarca del Conflent, pertanyent a la comuna d'Aiguatèbia i Talau.
Està situada en el petit nucli que roman dempeus de l'antic poble o veïnat dels Plans, a l'extrem oriental del veïnat.

## Història

El lloc és esmentat des de l'any 870, com a dependència de Sant Andreu d'Eixalada, que vuit anys més tard passava a Sant Miquel de Cuixà. No és, però, fins al 1278 que és esmentada l'església de Sant Miquel, que és considerada parròquia, en aquell moment. El despoblament del lloc li feu perdre la categoria de parròquia més tard.
El 1402 ja era fusionada la parròquia de Sant Esteve de Talau amb la de Sant Miquel dels Plans. El segle xvii, Sant Miquel ja no tenia capellà propi, i per als serveis depenia del rector de Codalet o del d'Aiguatèbia (que consta que hi oficià el 1617 i el 1631); aquesta situació, però canvià posteriorment: al 17 de desembre del 1700 foren nomenats rectors per a Talau i els Plans; el 1721 es nomenà Pere Lacreu capellà dels Plans i del seu annex Sant Esteve de Talau, i el 1768 Josep Gallarde esdevenia titular de Talau i del seu annex de Sant Miquel dels Plans. A començaments del segle xx, a causa del descens de població, tota la vall era responsabilitat espiritual del rector d'Aiguatèbia.

## L'edifici

És una església no gaire gran, de nau única, capçada a llevant per un absis semicircular, en el qual es conserven les bandes, lesenes i arcuacions llombardes. Té una finestra de doble esqueixada al centre de l'absis. El frontis occidental té la porta d'accés, que és clarament modificada posteriorment, i un campanar d'espadanya d'un sol ull al capdamunt. L'església conserva l'enllosat original. Un embigat de fusta cobreix la volta de la nau. El conjunt és del segle xi.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «1 - Aiguatèbia i Talau». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Cazes, Albert. Les églises de la région d'Oleta. Prades: Imprimerie J. Legrand, 1974.
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya I. Barcelona: Generalitat de Catalunya - Editorial Claret, 1998 (Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya I). ISBN 978-84-39346-13-5.
* Gavín, Josep M. «Conf 147. Sant Miquel dels Plans». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Aiguatèbia». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Talau: Sant Miquel dels Plans». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 8477399514.

## Referències

* ↑ Sant Miquel dels Plans en els ortofotomapes de l'IGN