OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Massaria

La Massaria és una obra de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Massaria és una caseria situada al costat de la riera de Pontons, prop del nucli de Sant Martí Sarroca. Es tracta d'un conjunt format per diversos cossos, amb coberta a dues vessants i obra de pedra petita i irregular.
Són interessants les portes i les finestres, treballades en pedra.
Hi ha una creu dels trinitaris.

## Història

Els orígens del conjunt són medievals. Es coneix que antigament hi havia un molí.
Hi ha inscripcions a les claus d'arc amb les dates de 1761 i 1761.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Massaria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Quermesita

La quermesita (del persa qurmizg, vermell fosc) és un mineral d'antimoni escàs i que s'acostuma a confondre amb el cinabri o el realgar, però que es pot diferenciar d'aquests pel color de la ratlla i la densitat. És molt fràgil i es pot trencar amb molta facilitat.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la quermesita pertany a «02.FD - Sulfurs d'arsènic amb O, OH, H₂O» juntament amb els següents minerals: viaeneïta, erdita, coyoteïta, haapalaïta, val·leriïta, yushkinita, tochilinita, wilhelmramsayita, vyalsovita i bazhenovita.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la Collada Verda (Pardines, Ripollès) i a Mas de la Guardia (Oms, Rosselló).

## Referències

* ↑ «Kermesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ Pigetvieux, G. «Etude géologique et métallogénique des Aspres (Pyrénées-Orientales)». Thèse Faculté des Sciences Université de Franche-Comté, Besançon, 1981, pàg. 279 [Consulta: 25 gener 2024].
* Quermesita, webmineral.com.
* Manual de quermesita, Mineral Data Publishing.
# Hobart (desambiguació)

«Hobart» té aquests significats:
* Geografia:
** Hobart, capital de l'estat insular de Tasmània, Austràlia.
** Hobart (Indiana)
** Hobart (Nova York)
** Hobart (Oklahoma)
** Hobart (Washington)
** Hobart (Wisconsin)
* Miscel·lània:
** Regata Sydney Hobart, competició de vela esportiva.
** Moorilla Hobart International, torneig professional de tennis sobre pista dura.
# Marmosa perplexa

Marmosa perplexa és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. Viu al sud-oest de l'Equador i el nord-oest del Perú. El seu hàbitat natural són els boscos de diferents tipus. Té una llargada de cap a gropa de 114–151 mm, la cua de 178–204 mm i un pes de 35–43 g. El seu nom específic, perplexa, significa ‘confusa’ en llatí; el seu descriptor, Harold Elmer Anthony, destacà la dificultat de classificar-la en un grup o l'altre basant-se en el material poc satisfactori del qual disposava.

## Referències

* ↑ Voss i Giarla, 2021, p. 12.
* ↑ Voss i Giarla, 2021, p. 15–17.
* ↑ Voss i Giarla, 2021, p. 11.
* ↑ Anthony, 1922, p. 3.

## Bibliografia

* Anthony, H. E. «Preliminary report on Ecuadorean mammals. No. 2.» (en anglès). American Museum Novitates, 32, 1922, pàg. 1-6.
* Voss, R. S.; Giarla, T. C. «A Revision of the Didelphid Marsupial Genus Marmosa Part 3. A New Species from Western Amazonia, with Redescriptions of M. perplexa Anthony, 1922, and M. germana Thomas, 1904» (en anglès). American Museum Novitates, 3.969, 2021, pàg. 1–28. DOI: 10.1206/3969.1.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# La meua gran boda italiana

La meua gran boda italiana (títol original en alemany, Maria, ihm schmeckt’s nicht!) és una pel·lícula de 2009 dirigida per Neele Vollmar, basada en la novel·la homònima de Jan Weiler. S'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Referències

* ↑ «Mediaset Infinity: Programmi TV, Video, Dirette Live e Film». [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «Jan-Weiler-Verfilmung: Bei "Maria" schmeckt uns Christian Ulmen nicht - WELT» (en alemany), 03-10-2015. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «La meua gran boda italiana». À Punt, 22-05-2023. [Consulta: 24 maig 2023].
# Ramon Saladrigues i Oller

Ramon Saladrigues i Oller (Bellpuig, 1883 - Bellpuig, 1953) fou un impressor, músic, literat i periodista català. D'origen pagès, als 23 anys va decidir dedicar-se a la tipografia com a impressor, fundant, l'any 1908 la imprempta Majós - Saladrigues juntament amb Brauli Majós i Fet. L'empresa editava la revista Lo Pla d'Urgell (Bellpuig, 1908) i La veu d'Urgell (Mollerussa, 1922). L'any 1921, van començar a editar Lo Pregoner (Bellpuig), encara publicat actualment. Amb la impressió del setmanari Lo Pla d'Urgell va descobrir la seva afecció per escriure, publicant articles com a periodista i historiador però també obres com a narrador, poeta i dramaturg. A més a més, també fou un músic prolífic, tocant el contrabaix, la flauta travessera, el clarinet, el requint i el piano. Va assolir la direcció de l'Orfeó Joventut de Bellpuig l'any de la seva fundació (1919) dirigint-lo fins a la seva mort, 34 anys després.

## Llegat

* 12 caramelles festives.
* 20 partitures de sardanes i obres corals, incloent:
** Un motet de comunió dedicat al seu fill Francesc.
** Dues obres corals a sis veus: La Trista i les Boires d'Urgell.
** Cinc sardanes corals.
** Una missa.
** Un pasdoble per la Banda municipal titulat Bellpuig.
** Cinc sardanes per a cobla: Lluís Millet, Ciutat de Lleida, L'hereva d'Urgell, L'estel del dia i Pelegrinant a Montserrat.
* Obra teatral sobre Sant Savador de l'Horta i Ferran Folch de Cardona, que volia convertir en sarsuela i resta inacabada.

## Referències

* 1 2 «Ramon Saladrigues Oller». [Consulta: 28 agost 2020].
# Sakiet Ezzit

Sakiet Ezzit (àrab: ساقية الزيت, Sāqiyat az-Zīt) és una ciutat de Tunísia a la governació de Sfax, situada uns 6 km al nord-est de Sfax, de la qual de fet n'és un barri. Forma una municipalitat de 44.886 habitants, dels quals 12.613 són a la mateixa ciutat i la resta als barris de la rodalia. És la més antiga de les barriades de Sfax (des de 1957). Té estació de ferrocarril. Al nord de la ciutat, s'està construint el barri d'El Ons, destinat a acollir molts emigrants de les zones rurals que es volen establir a Sfax. És capçalera d'una delegació amb 66.510 habitants al cens del 2004.

## Economia

Les activitats industrials, les agrícoles o derivades de l'agricultura i els serveis formen la seva base econòmica.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 34 53 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en set sectors o imades:
* Sakiet Ezzit (34 53 51)
* Merkez Bouassida (34 53 52)
* Es-Sedra (34 53 53)
* Chihia (34 53 54)
* Teniour (34 53 55)
* Sidi Salah (34 53 56)
* El Ons (34 53 57)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 34 12).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 91-96. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 153-154. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Metoposàurids

Els metoposàurids (Metoposauridae) formen una família de temnospòndils. La família és coneguda a partir del període Triàsic i Juràssic. La majoria dels membres són grans, d'aproximadament 1,5 metres de llarg. Els metoposàurids es poden distingir dels mastodonsauroïdeus per la posició dels seus ulls, col·locats cap endavant en el musell.
Es coneixen diversos jaciments massives de fòssils metoposàurids al sud-oest dels Estats Units i al Marroc. Aquests sovint s'han interpretat com el resultat de morts en massa per les sequeres. Molts haurien mort en una àrea, creant un llit ossi dens una vegada fossilitzat. Aquestes acumulacions massives de metoposàurids solen estar dominades per un tàxon, com ara Koskinonodon o Metoposaurus. Estudis sedimentològics recents suggereixen que les acumulacions en massa no foren el resultat de sequeres, sinó dels corrents dels rius que portaven les restes. La majoria dels esquelets en aquestes acumulacions són desarticulats, el que suggereix que foren transportats per l'aigua als llocs de deposició. Les grans reunions de metoposàurids poden haver estat els llocs de cria, i eren probablement comuns a través de les planes d'inundació en el Triàsic superior (Pangea).

## Referències

* ↑ Murry, P.A «Notes on the stratigraphy and paleontology of the Upper Triassic Dockum Group». Journal of the Arizona-Nevada Academy of Science, 22, 1, 1987, pàg. 73–84.
* ↑ Lucas, S.G.; Rinehart, L.F.; Krainer, K.; Spielmann, J.A.; Heckert, A.B. «Taphonomy of the Lamy amphibian quarry: A Late Triassic bonebed in New Mexico, U.S.A.». Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology, 298, 4, 2010, pàg. 388–398. DOI: 10.1016/j.palaeo.2010.10.025.

## Enllaços externs

* Metoposauridae a The Paleobiology Database Arxivat 2012-10-12 a Wayback Machine.
# Daw (Núbia)

Daw és una ciutat de Núbia, avui desapareguda sota les aigües del Llac Nasser, prop d'Abu Simbel, però a l'altre costat del Nil. Fou la capital d'un regne vers els segles XII al XV. Alguns pensen que foren els reis de Mukurra els que van traslladar la capital des de Dongola a Daw. Altres pensen que Daw és el mateix que Djebel Adda on estava la capital d'un altre regne cristià de la regió anomenat Dotawo (entre el sud d'Egipte i el nord del Sudan).
# Laura Baix

Laura Baix (Banyoles, 10 de gener de 1980) és una escriptora de literatura infantil i juvenil i mestre d'educació infantil. Mare de dos fills, aficionada a la lectura i a l'escriptura des de la seva infantesa. Viu i treballa a Banyoles on exerceix de mestra.
Ha publicat diverses novel·les infantils, La pedra encantada (Barcanova, 2004), La bruixa Pallufa (Barcanova, 2008) i La Clau Apsu (Barcanova, 2010). També ha col·laborat en la confecció del conte infantil La cova del gegant (Consell Comarcal del Pla de l'Estany, 2010) per al projecte Contes de Llegenda.

## Referències

* ↑ Contratapa del seu llibre "La clau Apsu". Barcelona: Barcanova, 2010
* ↑ La pedra encantada. Barcelona: Barcanova, 2005
* ↑ «Laura Baix publica la novel·la juvenil ‘La clau Apsu'». El Punt Avui. [Consulta: 3 maig 2016].
* ↑ «Autors/es de Banyoles i comarca». Biblioteca Pública de Banyoles, 05-03-2013. [Consulta: 20 abril 2016].
# Ramon Sala i Camps

Ramon Sala i Camps (Vic, Osona, 1934 – 1997) fou un teòleg. Després dels estudis al Seminari de Vic es llicencià en teologia a la Universitat Gregoriana de Roma (1956). Ja ordenat sacerdot (1957) i havent estat vicari d'Aiguafreda (1958-1959) seguí els cursos de doctorat a la Universitat de Múnic (1959-1962), mentre feia de capellà a Wald. De retorn a Vic va ser vicari de Santa Maria d'Igualada (1962-1965). Durant el curs 1964-1965 exercí de prefecte del Col·legi Sant Miquel dels Sants. En 1965 entrà de professors al Seminari de Vic: hi ensenyà teologia moral (De virtutibus, 1967-1968) i història de la salvació (1967-1968). Amb el trasllat dels seminaristes a Barcelona s'integra a la Facultat de Teologia de Catalunya (1968), on impartí cristologia, sagraments de reconciliació i unció dels malalts. Va ser president i fundador de l'Associació d'Afàsics de Catalunya i, durant molts anys, director de l'Escola de Teologia de Vic. Va ser un personatge prou conegut dins l'àmbit cultural i eclesial de Catalunya, ja que en la serva trajectòria diguem'-ne acadèmica es comptabilitzen innombrables activitats de caràcter docent, amb les quals es va guanyar una bona fama de mestre agut i perspicaç.

## Referències

* ↑ Ramon Pou, In memoriam, “Rev. Catalana de Teologia”, 1998
* ↑ Revista Catalana de teología. «Dr Ramon Sala i Camps».

## Bibliografia

* Roviró Alemany, Ignasi. «Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del Seminari de Vic ». Gràfiques DIAC. Núm. 22-23 (Febrer del 2000)
# Sakiet Eddaier

Sakiet Eddaier o Sakiet Edaïer (àrab: ساقية الدائر, Sāqiyat ad-Dāʾir) és una ciutat de Tunísia a la governació de Sfax, situada uns 7 km al nord-est de la ciutat de Sfax, de la que de fet forma un barri. La municipalitat té 40.717 habitants. És capçalera d'una delegació amb 85.550 habitants al cens del 2004.

## Economia

El govern tunisià hi va instal·lar una zona industrial amb diverses fàbriques agroalimentàries, de mobles o objectes de fusta, de sabates i cuir, de metall, d'exportació d'oli d'oliva i d'altres.
La seva platja rep molt de turisme, sobretot nacional.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 34 54 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en vuit sectors o imades:
* Sakiet Eddaier (34 54 51)
* Khiria (34 54 52)
* Merkez Es-Sebaï (34 54 53)
* Bedarna (34 54 54)
* Sidi Mansour (34 54 55)
* Cité Bourguiba (34 54 56)
* Saltnia (34 54 57)
* Merkez Kâaniche (34 54 58)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 34 14).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 91-96. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 153-154. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Miguel Lasso de la Vega y López de Tejada

Miguel Lasso de la Vega y López de Tejada, marqués de Saltillo (Carmona, província de Sevilla, 5 de maig de 1893 - Madrid, 19 de desembre de 1957) fou un professor i historiador espanyol.

## Biografia

Des de molt jove va manifestar una decidida vocació pels estudis històrics, especialment en Genealogia i Heràldica, branques en les quals va arribar a ser autoritat indiscutible. Va cursar els estudis de Filosofia i Lletres i de Dret, en la Universitat de Sevilla, i un cop acabades ambdues carreres, va obtenir la càtedra d'Història d'Espanya en la Universitat de Sevilla el 1919.
Posteriorment i successivament va exercir la mateixa càtedra a les Universitats d'Oviedo el 1923, Saragossa el 1938 i Madrid el 1949. El 1922 va ingressar en l'Acadèmia Sevillana de Bones Lletres amb l'estudi titulat "Piedras sevillanas". Fou membre de nombre de la Reial Acadèmia de la Història, va ingressar el 1942, dissertant sobre Doña Mencía de Mendoza. També ho fou de la Hispanic Society of America, amb seu a Nova York.
Degà de la Facultat de Lletres de Barcelona; del Consell Nacional d'Educació; Vicepresident de la Societat Espanyola d'Amics de l'Art; del Consell Superior d'Investigacions Científiques i de la Societat Menéndez Pelayo.

## Obres

* Doña Mencía de Mendoza, Marquesa de Cenete. Madrid, 1942.
* Catálogo de la exposición de la heráldica en el arte. Madrid, 1947.
* El Patronato de Castilla y la presentación de diócesis en tiempo de Felipe II, Madrid 1948.
* Discurso leído en el acto de su recepción por el Excmo. Sr. D. Miguel Lasso, 1942
* La embajada en Alemania del conde de Oñate y la elección de Fernando II. Madrid, 1929.

## Bibliografia

* Rodríguez Moñino, Antonio. Bibliografía del Marqués de Saltillo. (1913-1955), Valencia, Castalia, 1955.

## Enllaços externs

* Necrològica ABC de Sevilla, 24 de desembre de 1957
* Ministeri de Cultura
* Los modernos nomenclátores de España. pag. 78
# Martinček

Martinček és un municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina a la riba dreta del Váh. El 2019 tenia 450 habitants.

## Història

Al territori del municipi es van trobar traces d'una fortificació de la cultura Puchau al mont Mních. El 1914 s'hi van trobar catorze espases de bronze i altres objectes de la primera edat del bronze al veïnat de Hlinisko. El primer esment escrit del poble actual es troba a un document sense data del regnat del rei d'Hongria Ladislau IV (1272–1290), citat el 1391. L'assentament es va desenvolupar a l'entorn de l'església de Martí de Tours, construïda vers 1260 i que va donar el nom al poble. Fins al 1848 Martinček pertanyia al castell de Likava.

## Llocs d'interés

* Església de sant Martí (des del segle xiii) en estil de transició romànic-gòtic. Segons la llegenda hauria pertangut a un monestir templer, però no hi ha cap arugment històric que confirma aquesta teoria. Conté murals de principi del segle xiv que van ser descoberts durant unes obres de restauració entre 2000 i 2002.

## Referències

* 1 2 3 «Informácie o obci» (en eslòvac). Ajuntament de Martinček. Arxivat de l'original el 2020-07-04. [Consulta: 4 juliol 2020].
# Teatro de Cristóbal Colón (Bogotà)

El Teatro de Cristóbal Colón o Teatro Colón de Bogotà és el teatre nacional de Colòmbia, construït en una àrea de 2.400 metres quadrats. El seu estil és neoclàssic i la seva façana d'ordre dòric, en pedra tallada. Fou dissenyat per l'arquitecte italià Pietro Cantini, que aleshores treballava en la construcció del Capitolio Nacional. El 5 d'octubre de 1885 fou col·locada la primera pedra i inaugurat el 12 d'octubre de 1892 en commemoració del Quart centenari del descomiment d'Amèrica. Disposa de tres espais: la Sala Principal amb un aforament de 908 seients, la Sala Foyer ubicada en el segon nivell on es fan concerts amb orquestres petites i grups de cambra. Té una capacitat per a 150-200 espectadors i la Sala Víctor Mallarino on es va desenvolupar l'Escuela Nacional de Arte Dramático de Colombia.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine.
# Laura Angel

Laura Angel (Lenka Gorgesova, 16 d'octubre de 1974) és una antiga actriu pornogràfica i directora de pel·lícules X txeca.

## Biografia

Laura Angel va començar la seva carrera a la indústria de la pel·lícula pornogràfica l'any 1998. Forma part de la generació d'actrius de l'Europa de l'Est que va començar la seva carrera després de la caiguda del comunisme. Ha treballat a pel·lícules produïdes a diversos països europeus, on va treballar per a estudis com Private, Marc Dorcel o Blue One.
A la dècada de 2000, es va convertir en directora de pel·lícules pornogràfiques amb la sèrie Angelmania. Després va posar fi a la seva carrera el 2005.

## Premis

* 2000 Hot d'Or a la millor actriu europea;
* 2001 FICEB Premi a la millor escena lesbiana per La provocación;
* 2002 FICEB Premi a la millor actriu per Angelmania - Interselección;
* 2003 Venus Award Millor esperança femenina europea.

## Filmografia selectiva

* Alexia & Cie (Marc Dorcel)
* Angelmania 1,2,3,4,5
* Best Of Laura Angel
* Chiennes de rêves 2
* Cleopatra I & II: The Legend of Eros
* Euro Angels 12
* L'Emmerdeuse de Fred Coppula (Blue One) 2000
* Max, portrait d'un serial-niqueur, de Fred Coppula (Blue One) 2000
* Harcèlement au féminin (Marc Dorcel)
* Hells Belles
* Jeannie
* La veuve sans pudeur (Marc Dorcel)
* Lingerie
* Machos (1999)
* Pulp
* Scandale de Fred Coppula
* Sexe à la carte (Marc Dorcel)
* Sexshot
* Tessie
* True Anal Stories 5
* Une nuit choc (Marc Dorcel)
* Wild'n wet
* China Box
* Call girl de luxe (Marc Dorcel)

## Referències

* ↑ Laura Angel a l'Internet Adult Film Database
* ↑ «Hot Stuff at Hot d'Or Awards» (en anglès). AVN.com, 19-05-2000. Arxivat de l'original el 2010-01-20. [Consulta: 16 juny 2010].
* 1 2 «Awards Won». Festival Internacional de Cine Erótico de Barcelona. [Consulta: 23 juny 2010].
* ↑ (anglès) Tim Connelly «Private and Americans Win Big at Venus Fair». AVN.com, 22-10-2003. Arxivat de l'original el 2010-05-04. [Consulta: 16 febrer 2010].
# Refugi de les Clotes

El Refugi de les Clotes, és un refugi de muntanya, que està situat a 968 m d'altitud, al terme municipal d'Horta de Sant Joan, a la comarca de la Terra Alta. Està situat a la capçalera del riu dels Estrets i a l'inici de les Rases del Maraco, al vessant sud de la punta de la Serena, al nord-oest del massís dels Ports, i dins del Parc Natural dels Ports. És un petit maset cedit per l'Ajuntament d'Horta de Sant Joan a la Unió Excursionista de Catalunya (UEC) i habilitat com a refugi lliure (no guardat) amb una capacitat de 20 places.
Es troba dins del circuit de la travessa Estels del Sud, també és un lloc de pas del sender de gran recorregut GR 7 i constitueix una base de travesses pel massís dels Ports i d'excursions cap a la punta de la Serena (1.035 m) i l'Espina (1.181 m). Des del refugi també es pot realitzar espeleologia i rutes en bicicleta de muntanya pel Parc Natural dels Ports.

## Accés

L'accés al refugi només es pot fer a peu i dependrà del punt d'inici:
* Des de l'Àrea Recreativa de la Franqueta.
* Des del Toscar. 2 hores.

## Història

El 1967 l'Ajuntament d'Horta de Sant Joan cedí un mas a les Clotes de Clementet a la Unió Excursionista de Catalunya per arranjar-lo com a refugi de muntanya lliure i fou inaugurat oficialment el 14 de juliol de 1968.
El pas del temps i l'ús poc controlat del refugi lliure va fer que a principis dels anys noranta el refugi de les Clotes presentés un aspecte deplorable. La manca de finançament en la seva reforma deixà el refugi sense sostre un llarg temps. Finalment la UEC de Tortosa l'any 2004 finalitzà les obres de reforma que van permetre tornar a gaudir del refugi lliure.

## Ascensions i travessies

* Ascensió Punta de la Serena (1.035 m).
* Ascensió l'Espina (1.181 m).
* Sender de llarg recorregut: GR 7 punt de pas de l'etapa 23, de Paüls al Refugi de Caro.
* Travessa Estels del Sud, punt de pas de l'etapa Paüls, Ca les Barberes – Refugi Caro.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Unió Excursionista de Catalunya : 75 anys de la història de l'excursionisme català. 1. ed. Barcelona: Publicacions de la UEC, 2007, p. 193 i 194. ISBN 978-84-85678-41-9.
* 1 2 3 4 5 «refugi de les Clotes | enciclopedia.cat». Enciclopèdia de l'Esport Català. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 desembre 2022].
* 1 2 «Refugis – Unió Excursionista de Catalunya». [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ «GR® 7 Etapa 23». FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ «Etapes Estels del Sud - Travessa Circular al Parc Natural dels Ports», 03-06-2018. [Consulta: 16 desembre 2022].