OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa al carrer de Vic, 11 (Caldes de Montbui)

Casa al carrer de Vic, 11 és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos.
Estructura tradicional de gruixudes parets de càrrega, de materials diversos (tapial, maçoneria i maó) degut a la gran quantitat de modificacions al llarg de la història. Els forjats són unidireccionals, formats per bigues i biguetes de fusta.
Coberta inclinada a dues vessants formada per teula àrab.
Típica composició no simètrica en la façana, però muntada al llarg de dos eixos verticals. De fet, si no fos per la situació de la porta, l'alçat seria quasi completament simètric respecte d'un eix central. Hi ha un gran ordre, tant en vertical com en horitzontal, en la disposició, alineació i en el tipus de forats, de composicions quasi quadrangulars. Les llindes, brancals i ampits de les finestres són de pedra treballada, amb petites motllures.
L'accés a la planta baixa està format per una arcada de mig punt de grans dovelles de pedra. L'acabat del pla de la façana és arrebossat.
L'edifici està rematat per un ràfec a manera de cornisa i per un canaló ceràmic.

## Història

Probablement l'edifici sigui dels segles XVII-XVIII.
Està situat al mig del nucli antic de Caldes, al carrer de Vic, antigament camí de Vic.
La història del nom del carrer és molt antiga, anomenat a partir del 1386 carrer de Vic, encara que possiblement és d'origen medieval.
L'arquitectura que el conforma actualment data dels segles xvii i XIX, amb molts elements anteriors però també moltes modificacions del segle xx, ja que últimament ha sofert importants transformacions de rehabilitació, així com una nova alineació de carrer. Tot i així és en una de les zones més monumentals de l'actual vila de Caldes, per la seva singularitat, ja que es conserven façanes i elements de gran interès.
És el carrer més uniforme i homogeni de l'actual Centre Històric.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Casa al carrer de Vic, 11». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Joeri Stallaert

Joeri Stallaert (Dendermonde, 25 de gener de 1991) és un ciclista belga, professional des del 2011. Actualment corre a l'equip Cibel-Cebon.

## Palmarès

* 2009
** 1r al Tour de Flandes júnior
** 1r a la Gant-Menin
* 2010
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Brabant flamenc
* 2012
** 1r a la Fletxa del port d'Anvers
* 2015
** 1r als Dos dies del Gaverstreek i vencedor d'una etapa
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Kreiz Breizh Elites

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Todor Veselinović

Todor "Toza" Veselinović (en serbi: Тодор "Тоза" Веселиновић), 22 d'octubre de 1930 - 17 de maig de 2017) fou un futbolista serbi de la dècada de 1950 i entrenador.
Fou 37 cops internacional amb la selecció iugoslava amb la qual disputà els Mundials de 1954 i 1958.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Vojvodina, Partizan Belgrad, Sampdoria o First Vienna, entre d'altres.
També fou un destacat entrenador a clubs com Independiente Santa Fe, Olympiacos, i Fenerbahçe SK o la selecció de Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ Perfil a reprezentacija.rs
* ↑ Todor Veselinović a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Todor Veselinović Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. at mackolik.com (turc)
# Mariano Calviño de Sabucedo Gras

Mariano Calviño de Sabucedo Gras (Manresa, 25 de setembre de 1907 - 1980) fou un empresari i polític falangista català. Era fill d'un tinent coronel d'artilleria i de la filla dels amos dels magatzems Gras. Es casà amb Enriqueta Manén Maynou, copropietària de Manufacturas Manén SA i cosina d'un cunyat de José Ribas Seva.
Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona i exercí a Barcelona i Manresa. Fou secretari de la Cambra Oficial de Comerç i Indústria de Manresa, assessor de la Unió Mercantil, advocat de la Mútua Patronal i de l'Associació de Propietaris Rústics de Manresa i Berga. Durant la Dictadura de Primo de Rivera fou president de la Joventut d'Unión Patriótica a Manresa, però en proclamar-se la Segona República va ingressar un temps a Acció Catalana. Cap al 1933, però, fundà la Unión Social Hispánica, amb la qual el 1934 s'integrà al nucli barceloní de la Falange Española.
Tot i que no participà directament en l'aixecament del 18 de juliol, s'amagà i fugí a Barcelona, d'on escapà en un vaixell gràcies al consolat d'Itàlia i passà a zona nacional. Manuel Hedilla l'envià a Portugal a recollir fons i el març de 1937 s'establí a Burgos, on va substituir Carlos Trías Bertran com a secretari territorial de la Falange catalana. El març de 1939 Raimundo Fernández Cuesta el designà Cap Provincial del Movimiento Nacional a Barcelona, però fou destituït el novembre de 1939 per pressions de Trías i Luys Santa Marina. De juny a octubre de 1943 va lluitar amb la División Azul.
Tot i això, fou un dels 40 de Ayete, consellers directes de Francisco Franco. Va fer d'intermediari del festeig entre el marques de Villaverde i Carmen Franco, es va moure en cercle de Luis Carrero Blanco i va fer una considerable fortuna. També fou valedor de la candidatura d'Alfons de Borbó i Dampierre a la corona de Rei d'Espanya, contra la del futur Joan Carles I. El 1976 fou un dels procuradors en Corts que votà contra la Llei de Reforma Política. Quan al sector empresarial, fou president de la Societat General d'Aigües de Barcelona, del Comité Sindical del Cacao, vicepresident de la Sociedad Anónoma CROS SA, i conseller del Banco Español de Crédito, entre altres càrrecs.

## Bibliografia

* Thomàs, Joan Maria. Feixistes! Viatge a l'interior del feixisme català. Barcelona: Esfera dels Llibres, 2008.
# Mar de Champlain

La Mar de Champlain va ser una badia temporal a l'oceà Atlàntic creada per la retirada d'una glacera durant el final de la darrera glaciació. Aquesta mar havia inclòs terres dels actuals Quebec i Ontario al Canadà com també parts de l'Estat de Nova York i de Vermont.
Al final de la glaciació, les valls del riu Sant Llorenç i del riu Ottawa com també el modern Llac Champlain, estaven sota el nivell del mar. A mesura que la terra gradualment es va anar aixecant pel procés isostàtic, el litoral es va retirar al lloc que ocupa actualment.
Aquesta mar va durar entre 13.000 i 10.000 anys i quan va arribar a ser més extens arribava fins a l'actual ciutat d'Ottawa.
La millor evidència de l'existència antiga d'aquesta mar és la plana amb argila dipositada al llarg dels rius Sant Llrenç i Ottawa. Va donar com a resultat tipus de boscos distintius, una altra evidència són els fòssils de balenes com la beluga i d'altres, i les conquilles marines.

## Referències

* ↑ L.J. Chapman and D.F. Putnam. 1951. The Physiography of Southern Ontario. University of Toronto Press, Toronto. 284 p. plus map in four sections.
* ↑ Anderson, T.W. 1989. Vegetation changes over 12,000 years. Geos 18:39–47.
* ↑ «Lake Champlain Basin Atlas: Geology Page». Arxivat de l'original el 2008-07-20. [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ «Paleoceanography of the Champlain Sea, Hanover Park, Canada». Arxivat de l'original el 2004-12-21. [Consulta: 20 agost 2015].
* 1 2 Barnett, P.J. 1988. History of the northwestern arm of the Champlain Sea. Pp 25–36 in Gadd, N.R. (ed.) The Late Quaternary Development of the Champlain Sea Basin. Geological Association of Canada, Special Paper 36. Map 5.
* ↑ Chapman, L.J. and D.F. Putnam. 1984. The Physiography of Southern Ontario. Third edition. Ontario Geological Survey, Special Volume No.2. Government of Ontario, Toronto.
* ↑ Keddy, C.J. 1993. Forest History of Eastern Ontario. A report prepared for the Eastern Ontario Forest Group.
* ↑ «Paleobiology database: Daveluyville collection». Arxivat de l'original el 2012-10-21. [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ «University of Calgary: Champlain Sea fossils». Arxivat de l'original el 2013-03-13. [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ McAllister, D.E., C.R. Harrington, S.L. Cumbaa, and C.B. Renaud. 1988. "Paleoenvironmental and biogeographic analyses of fossil fishes in peri-Champlain Sea deposits in Eastern Canada". Pp 241–258 in Gadd, N.R. (ed.) The Late Quaternary Development of the Champlain Sea Basin. Geological Association of Canada, Special Paper 36.
* ↑ "Residents seek reassurance in wake of deadly slide" The Globe and Mail, May 12, 2010.
Gadd, N.R. (ed.) 1988. The Late Quaternary Development of the Champlain Sea Basin. Geological Association of Canada, Special Paper 36.

## Enllaços externs

* History of the Champlain Sea.
* Charlotte, The Vermont Whale
* http://www.lesaventuresdupatrimoine.com/joly/gardiens/gar14.html Arxivat 2007-05-13 a Wayback Machine.
* http://www.civilization.ca/cmc/archeo/kichisibi/champlain/f3-0.htm
* http://www.ggl.ulaval.ca/personnel/bourque/s3/retrait.glaces.html
# Ca Eloi (Tivissa)

Ca Eloi també anomenat Ca Magrinyà és un edifici de Tivissa (Ribera d'Ebre) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat al carrer d'Avall, prop de la seva confluència amb la plaça del Mercat. És un edifici entre mitgeres de tres crugies. Consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Al centre del frontis hi ha el portal d'accés, d'arc de mig punt adovellat amb escut a la clau, que incorpora un motiu en forma d'arbre amb les lletres «FARGA» intercalades. Sota el camper hi ha la data «1570». Al seu voltant s'hi distribueixen les finestres de forma aleatòria, totes elles d'arc pla arrebossat i algunes de factura moderna. El primer pis té tres finestrals amb sortida a balcons de baranes forjades i base motllurada. Més amunt hi ha un rellotge de sol pintat, de forma ovalada i escut superior. La façana queda rematada amb un ràfec dentat. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. A l'interior s'hi conserven els sostres originals, de volta catalana ceràmica i d'arcs de mig punt de pedra a la planta baixa, i de cairats de fusta i canyís als pisos superiors. Sota les bigues s'hi conserva una mènsula, que podria haver suportat un artesonat o bé un altre tipus de sostre.

## Història

Antigament era coneguda com a Ca Jardí i avui se la coneix com a Ca Magrinyà o Ca Eloi, tot i dir-se el propietari Jardí. La casa es va salvar de l'incendi i destrucció promogut per les forces de Napoleó el 16 de juliol de 1810 perquè s'hi establí el general francès, mentre es cremaven els arxius de Ca la Vila i l'Abadia. Malauradament, l'antic arxiu d'aquesta casa, salvat de la Guerra del Francès, va ésser confiscat i destruït per les Brigades Internacionals el 1938. Fill d'aquesta casa és en Ramon de Magrinyà, que lliberà la Vila dels malfactors de la partida de la Porra, després de la Guerra del Francès.

## Referències

* ↑ «Ca l'Eloi» (en català, anglès). Recorregut històric per Tivissa. Ajuntament de Tivissa, s.d. Arxivat de l'original el 2018-10-01. [Consulta: 1r octubre 2018].
* 1 2 «Ca Magrinyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Xavier Díaz-Latorre

Xavier Díaz-Latorre (Barcelona, 1968), és intèrpret i especialista en instruments històrics de corda polsada, entre ells la guitarra i el llaüt.
Va cursar els estudis superiors de guitarra amb Oscar Ghiglia al Musikhochschule, Basel, graduant-se el 1993. Més tard l'interès per la música antiga el va portar a estudiar llaüt amb Hopkinson Smith a la Schola Cantorum Basiliensis. Ha realitzat diversos cursos de direcció coral i orquestral i ha rebut diversos premis internacionals d'interpretació tant a França com a Espanya.
Des de 1995 ha estat activament implicat en el món de l'òpera barroca, havent participat en produccions importants com Semele (Handel) a la Berlin State Opera amb l'Akademie für Alte Musik Berlin, dirigida per René Jacobs; L'Orfeo (Monteverdi) al Goldoni Theatre (Florència), al Théâtre de la Monnaie (Brussel·les), Covent Garden (Londres), el Gran Théâtre de Provence (Aix-en-Provence), el Théâtre des Champs-Élysées, Paris, i el BAM, Nova York, un altre cop sota René Jacobs però amb Concert Vocale; L'Orfeo un altre cop, però amb Le Concert des Nacions i Jordi Savall al Teatro Real (Madrid) i el Liceu (Barcelona); Solimano (Johann Adolph Hasse) a les òperes estatals de Berlín i Dresden amb el Concert Köln i René Jacobs; La Serva Padrona (Pergolesi) al Philharmonie (Berlín), entre moltes altres.
Té el seu propi conjunt vocal i instrumental, Laberintos Ingeniosos, especialitzat en la interpretació de la música del segle d'or espanyol.

## Referències

* 1 2 «Xavier Díaz Latorre». La Opinión. El Correo de Zamora, 17-02-2016. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2020 [Consulta: 23 febrer 2020]. Arxivat 23 de febrer 2020 a Wayback Machine.
* ↑ «CD: La Guitarra dels Lleons». Museu de la Música de Barcelona. [Consulta: 2 juliol 2015].
* 1 2 «Folías & romanescas». Auditorio Miguel Delibes. [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ cduniverse.com
* ↑ «Laberintos Ingeniosos, 10 años de la propuesta musical de Xavier Díaz-Latorre y Pedro Estevan». Música antigua. [Consulta: 15 abril 2015].

## Enllaços externs

* Xavier Diaz-Latorre pàgina oficial
* Xavier Diaz-Latorre, entrevista de vídeo a underyourskin
* Discografia de Xavier Díaz-Latorre
# Mombrier

Mombrier és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 377 | 399 | 425 | 374 | 363 | 343 | 357 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Nicolas Madrelle | |
| 2008- | Jean-Michel Bault | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 15 gener 2011].
# Mariano Buxó Martín

Mariano Buxó Martín (Olmedo, c. 1886) va ser un militar espanyol.

## Biografia

Militar professional, pertanyia a l'arma de cavalleria. Va arribar a participar en la Guerra del Rif, on va tenir una actuació destacada.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República. Va participar en l'ofensiva de Saragossa al capdavant de la 4a Brigada autònoma de cavalleria., L'abril del 1938 va assumir el comandament de la 72a Divisió,integrada en el XVIII Cos d'Exèrcit. Va arribar aconseguir el rang de tinent coronel. Més endavant va manar el XXIV Cos d'Exèrcit, amb el qual va intervenir en la campanya de Catalunya. Al final de la contesa va passar a l'exili. Posteriorment es traslladaria a Mèxic, junt a d'altres militars republicans.

## Referències

* ↑ «ABC en la Zona occidental. Oficiales distinguidos», ABC (27 de octubre de 1925), pág. 8.
* ↑ Joaquim Nadal (2000). Historia de España del siglo XX. Vergara, pág. 184.
* ↑ Carlos Engel (2005) [1999]. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, pág. 231.
* ↑ Carlos Engel (2005) [1999]. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, pág. 279.
* ↑ Jorge Martínez Reverte (2006). La caída de Cataluña. Barcelona: Crítica, pág. 33.
* ↑ Rafael Segovia (2000). Misión de Luis I. Rodríguez en Francia. La protección de los refugiados españoles, julio a diciembre de 1940. Colegio de México, pág. 70.
# Mallomys aroaensis

Mallomys aroaensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Papua Nova Guinea, on viu a altituds d'entre 1.100 i 2.700 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos humits, els boscos degradats, els boscos secundaris i els jardins rurals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, aroaensis, significa 'de l'Aroa' en llatí.

## Referències

* ↑ Helgen, K. Mallomys aroaensis. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 17 febrer 2018.
* ↑ Entrada «Mallomys» d'Animalia (en anglès).
# Casa del Dau

La Casa del Dau, és una casa antiga de Xirivella situada al carrer de la Pilota, anomenada així per la llosa que hi havia a terra, de metre i mig a dos metres, que feia de dau (on bota la pilota per fer el servei en el joc de pilota). Ha estat restaurada recentment (2000) i és una bona mostra de casa rurals medievals.

## Referències

* ↑ Agustí, Xavier. «Xirivella, la identitat renovada d'un poble vell». Institut d'Estudis Comarcals l'Horta Sud, 2001. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2014. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ Ferrer Escrivà, Vicenta. Història de Xirivella. València: Ajuntament de Xirivella, 2001. ISBN 84-95802-07-4 [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ «Ruta histórica por el centro de Xirivella». Valenciaterraimar.org. Arxivat de l'original el 21 de desembre 2014. [Consulta: 21 desembre 2014].
# Joesmithita

La joesmithita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al subgrup dels amfíbols amb calci. Rep el seu nom del professor Joseph Victor Smith (1929-2007), mineralogista i petròleg de la Universitat de Chicago, a Illinois (Estats Units).

## Característiques

La joesmithita és un inosilicat de fórmula química {Pb}{Ca₂}{Mg₃Fe₂$^{3+}$}(Be₂Si₆O$_{22}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la joesmithita pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, ferrifluoroleakeïta, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, fluorcannilloïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, sadanagaïta, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferro-taramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferrikatophorita, ferrobarroisita, ferrorichterita, ferrowinchita, ferrokatophorita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, katophorita, potassicfluororichterita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, ferroferrifluoroleakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, fluoronyboïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1968 a Långban, una zona minera que es troba al municipi de Filipstad, a la província sueca de Värmland, l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral. Sol trobar-se associada a altres minerals com: hematites, magnetita, aegirina, quars, barita i calcita.

## Referències

* ↑ «Joesmithite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «Joesmithite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 30 octubre 2016].
# Topovka

Topovka (en rus: Топовка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 84 habitants. Pertany al districte municipal de Líssie Gori.

## Referències

* ↑ PROвинциальный TOURистъ. «Посёлок Барсучий, Лысогорский район» (en rus). Яндекс Дзен, 2020. Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П» (en rus). docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Bufo cryptotympanicus

Bufo cryptotympanicus és una espècie d'amfibi que viu a la Xina i al Vietnam.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Bain. R., Ohler, A., Lau, M.W.N. & Zhigang, Y. 2004. Bufo cryptotympanicus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Línia Mollerussa-Balaguer

Mapa línia Mollerussa-Balaguer :
La línia Mollerussa-Balaguer era una línia de ferrocarril que unia les ciutats de Mollerussa i Balaguer. La línia va ser construïda i explotada per la companyia Ferrocarril de Mollerussa a Balaguer fins al 1951 que va ser clausurada.

## Descripció

La línia de 18 quilòmetres de longitud era d'ample ferroviari mètric amb vuit estacions, tenia dos ramals un de 2 km a Menàrguens i un d'1,3 a la finca el Merlet. Va ser utilitzada per al transport de materials de construcció destinats al pantà de Camarasa.

## Història

En els seus orígens, es va projectar per a poder fer el transport de la remolatxa cap a la fàbrica de sucre de Menàrguens. Les plantacions de remolatxa sucrera ocupaven grans extensions de terreny a la Noguera, l'Urgell el Segrià, les Garrigues i la Llitera. Va començar a ser construït l'any 1899 per la societat Manuel Bertran i Cia., un industrial de Barcelona, i la seva inauguració definitiva no va ser fins a l'any 1905.

### Cronologia

* 1899: Inici de la construcció de la línia
* 1905: La línia inicia el servei.
* 1950: Clausura del ramal de Menàrguens.
* 1951: Clausura definitiva de la línia.
* Sortida de Mollerussa al tren inaugural de 1905
* Arribada a Balaguer al tren inaugural de 1905

## Referències

* ↑ «Línia Mollerussa-Balaguer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Salmeron i Bosch, Carles. El Tren de Mollerussa: Historia del ferrocarril Mollerussa-Balaguer. Terminus, 1988, p. 195. ISBN 978-8440416254 [Consulta: 26 març 2014].
Línies de ferrocarril a Catalunya :
1.668 mm :
1.435 mm :
Ample estret :
Altres :
Vegeu Història del ferrocarril a Catalunya i Xarxa ferroviària de Catalunya :