OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Habitatge plurifamiliar al carrer Margarit, 34 (Barcelona)

Habitatge plurifamiliar al carrer Margarit, 34 és una obra de Barcelona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquest edifici es troba al carrer Margarit, al barri de Poble Sec. És entre mitgeres i consta de planta baixa, cinc pisos i terrat. A la planta baixa s'obren tres portes allindades; les laterals tenen la llinda decorada amb un enreixat de ferro forjat i la central té tot l'intradós decorat amb una banda de ferro forjat amb decoració floral. El parament en aquest nivell és de maó vist, fruit d'una restauració feta a principis del segle XXI. Als pisos superiors s'obren dues obertures per planta als extrems de la façana, deixant l'espai central lliure. Aquestes obertures estan emmarcades per una motllura i tenen la llinda decorada amb relleus vegetals. Al primer i cinquè pis hi ha un balcó corregut que va d'un extrem a l'altre de la façana; tenen la barana de ferro forjat i la llosana es recolza sobre mènsules, que les del primer pis estan decorades amb caps humans. Als segon, tercer i quart pis les obertures s'obren a balcons individuals, de característiques similars als anteriors, i l'espai central queda ocupat per un gran esgrafiat, emmarcat amb una motllura, on es representa una al·legoria a la indústria amb una dona que porta una roda i un paisatge amb xemeneies de fabriques al fons, tot envoltat de flors. La resta del parament de la façana està ple d'esgrafiats de temàtica floral. A l'últim pis hi ha tres semi-columnes, una al centre i dos als extrems més llargues que la central, que es recolzen sobre mènsules vegetals, tenen el fus amb acanaladures en diagonal i capitell amb motius vegetals; aquestes columnes es repeteixen en altres immobles del barri com en el número 30 del mateix carrer (fitxa 42509). Aquestes columnes aguanten una cornisa sobre la qual es recolza el coronament format per dos balcons semicirculars amb barana de ferro forjat i un frontó esglaonat al centre decorat amb l'escut de Catalunya.
El vestíbul de l'edifici està decorat amb esgrafiats de motius vegetals estilitzats i l'escala amb una sanefa d'animals fantàstics alats.

## Referències

* 1 2 «Habitatge plurifamiliar al carrer Margarit, 34». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Habitatge plurifamiliar al carrer Margarit, 34». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Hel·landita-(Ce)

La hel·landita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la hel·landita. Rep el nom per Amund Theodor Helland (11 d'octubre de 1846 - 15 de novembre de 1918), professor de geologia i geografia a la Royal Frederick University.

## Característiques

La hel·landita-(Ce) és un silicat de fórmula química (Ca,REE)₄Ce₂Al□₂(B₄Si₄O$_{22}$) (OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2001. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hel·landita-(Ce) pertany a «09.DK - Inosilicats amb 5 cadenes senzilles periòdiques» juntament amb els següents minerals: babingtonita, litiomarsturita, manganbabingtonita, marsturita, nambulita, natronambulita, rodonita, escandiobabingtonita, fowlerita, santaclaraïta, saneroïta, hellandita-(Y), tadzhikita-(Ce), mottanaïta-(Ce) i ciprianiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Campo Padella, al municipi de Capranica, dins la província de Viterbo (Laci, Itàlia). També ha estat descrita en altres indrets propers de la mateixa província de Viterbo, a la ciutat metropolitana de Roma capital i a l'estat nord-americà d'Utah.

## Referències

* ↑ «Hellandite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2020].
# Hemoaglutinació

L'hemoaglutinació és l'aglutinació dels eritròcits o glòbuls vermells. Aquesta es deu a la presència d'antígens en els eritròcits capaços de reaccionar amb anticossos o amb proteïnes específiques d'alguns microorganismes (entre les quals destaquen les hemaglutinines). Es tracta d'una resposta biològica comuna enfront de determinats microorganismes, com els virus, i es fa servir de manera rutinària en tècniques de tipat de grups sanguinis o en la determinació de càrregues virals.

## Referències

* ↑ «hemoaglutinació». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Unió Internacional de Química Pura i Aplicada; versió catalana de la tercera edició anglesa a cura d'Elisabeth Bosch i Salvador Alegret. Compendi de nomenclatura de química analítica : regles definitives de 1997. 1a ed.. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, Secció de Ciències i Tecnologia, 2007, p.751. ISBN 9788472838727 [Consulta: 17 març 2014].
# Habitatge unifamiliar al carrer Vista Alegre, 1 (Girona)

El carrer de Vista Alegre és un carrer del municipi de Girona. Hi havia almenys una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El número 1 del carrer era una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tractava d'un edifici residencial de planta rectangular que ocupava una cantonada del carrer Vista Alegre i del carrer del Carme. Es desenvolupava en planta baixa i planta pis i presentava unes façanes amb elements compositius de caràcter racionalista, si bé barrejats amb d'altres de referència més noucentista. S'hi acusava l'horitzontalitat de les obertures amb emmotllurats i textures diferenciades de la resta de la façana, en aquells trams d'obra que separaven els diferents buits. A la cantonada hi havia un balcó amb barana de malla i peces de ferro treballat. Una senzilla cornisa rematava el conjunt.

## Referències

* ↑ Text importat de: «Habitatge unifamiliar al carrer Vista Alegre, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 28 febrer 2015] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Habitatges Pau Casals

Els Habitatges Pau Casals és una obra de les darreres tendències del Palau d'Anglesola (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació lineal de vuit habitatges unifamiliars disposats en filera. Cada habitatge és tipus dúplex i s'estructura en planta baixa més dos pisos superiors i un espai sotacoberta obert a la façana posterior. Es tracta en conjunt d'un volum unitari però la individualització de cada casa s'aconsegueix amb recursos basats en el ritme i la successió: xemeneia, forats de façana, materials, etc. La composició de la façana és per franges horitzontals, diferenciant-se per planta i material. El resultat final és d'ordre i harmonia.

## Referències

* ↑ «Habitatges Pau Casals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Habitatges Barceloneta

Els Habitatges Barceloneta o Casa de la Marina és un edifici d'habitatges del barri de la Barceloneta de Barcelona. És una obra racionalista de Josep Antoni Coderch i de Sentmenat construïda el 1954. Està protegit com a bé cultural d'interès nacional, declarat el 2003.

## Descripció

L'edifici està situat en un solar amb tres façanes, en una illa de cases amb la típica tipologia del barri de la Barceloneta. Consta de planta baixa, sis pisos i àtic, a més de semisoterrani i soterrani.
La façana presenta un predomini de la verticalitat, emfatitzada per la utilització de dos elements: la ceràmica aplacada i el sistema de fusteria de persiana de llates que va ser dissenyat especialment per aquest edifici per J. A. Coderch, Manel Valls, José Llambí i Juan Llambí, i posteriorment patentat.
En la distribució en planta destaca la ubicació i funció estructural de la caixa d'escala que permet a l'estructura de parets de càrrega actuar com una estructura de pòrtics i fer grans obertures a les façanes.
Gràcies a l'originalitat de projecte i als mitjans tècnics aplicats, Coderch aconseguí realitzar uns habitatges socials de gran qualitat arquitectònica, espacial i ambiental. A aquests valors cal afegir-hi el mestratge, la influència i l'avanç en la concepció dels projectes i de la construcció d'habitatges socials que ha representat aquesta obra en la història de l'arquitectura catalana.

## Història

Edifici projectat l'any 1952 per l'arquitecte Josep Antoni Coderch de Sentmenat i construït entre els anys 1953 i 1954 per encàrrec de l'Institut Social de la Marina. Està inclòs en el Registre Ibèric del Docomomo (organisme internacional per a la Documentació i Conservació de l'arquitectura del Moviment Modern. Període 1925-1965) i en el Registre d'Arquitectura Moderna a Catalunya (1925-1965).
Només la base i una marquesina mantenen els angles de 90 graus i integren l'edifici de manera subtil amb l'entorn. Igualment, la inclusió de nombroses finestres acabades amb persianes de llibret i les rajoles taronja que recobreixen els pocs espais de mur exterior que hi queden li acaben de donar una imatge de modernitat poc habitual per a l'època. La Casa de la Marina es troba al cor del barri de la Barceloneta, al passeig Joan de Borbó, el barri de pescadors per excel·lència de Barcelona, un barri de cases baixes i carrers estrets.

## Referències

* ↑ 116 icones turístiques de Catalunya. Barcelona: Ara Llibres, s.c.c.l., 2011. ISBN B-46.2872010 [Consulta: 18 gener 2014].
* «Habitatges Barceloneta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Habitatges Barceloneta». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
* Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Edifici d'habitatges a la Barcelona. J.A. Coderch
# Halichoeres burekae

Halichoeres burekae és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf de Mèxic.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weaver, D.C. & Rocha, L.A. 2007. A New Species of Halichoeres (Teleostei: Labridae) from the Western Gulf of Mexico. Copeia, 2007 (4): 798–807.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Herba ramblera

L'andracne (Andrachne telephioides), és una planta petita del gènere Andrachne i de la família Phyllanthaceae. Aquesta planta produeix flors mascles i flors femelles.
Addicionalment pot rebre els noms d'herba ramblera i ramblera.

## Distribució i hàbitat

L'andracne es troba en tota la conca mediterrània, en zones muntanyoses de poca altitud. Aquesta planta forma part de la flora d'algunes muntanyes de vegetació semiàrida, com la serra del Montsant.
És fàcil trobar l'andracne a la vora dels camins, entre les roques i als erms. Les fulles d'aquesta planta serveixen com aliment de les erugues d'algunes papallones de la família Lycaenidae o blavetes, com la Chilades trochylus, que es troba a la zona oriental del Mediterrani.
En italià es coneix amb el nom de porcellana greca i en àrab com a لبانة (l'baana).

## Espècies relacionades

Andrachne aspera, també una espècie d'aquest gènere, conté alcaloides molt potents.

## Referències

* 1 2 «Andrachne telephioides». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ Andrachne telephioides: Male (left), and female flowers Arxivat 2011-03-20 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «Flora of Israel online - Foto». Arxivat de l'original el 2011-03-20. [Consulta: 24 febrer 2009].
* ↑ «Flora vascular de la Serra del Montsant». Arxivat de l'original el 2009-04-07. [Consulta: 24 febrer 2009].
* ↑ «Gènere Andrachne». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 24 febrer 2009].

## Enllaços externs

* «Andrachne telephioides». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
* Termcat - Noms de plantes Arxivat 2010-02-15 a Wayback Machine..
# Herba menuda

L'herba menuda o herba torçonera (Artemisia alba), és una espècie de planta amb flors del gènere Artemisia de la família de les asteràcies nativa d'Europa i del nord-oest d'Àfrica. També se l'anomena botja, botja negra, donzell, herba saüquera i torçonera.

## Morfologia

Camèfit de 30 a 100 cm d'alt. És una mata verdosa o blanquinosa ramificada, amb fulles 1-2 pinnatisectes d'1 a 3 cm de llargària i de poc més d'1 mm d'amplària; es desenvolupen de manera alterna i són glabrescents. Tiges floríferes més o menys simples i erectes, capítols de 3 a 4 mm en raïms simples o en panícules només amb algunes ramificacions a la part inferior. Les inflorescències són poc folioses. Bràctees involucrals ordinàriament tomentoses. Floreix de setembre a octubre. Fa olor camforada.

## Hàbitat

Se la pot trobar en garrigues, brolles, llocs rocosos i pastures seques. Als Països catalans es troba a Catalunya i al País Valencià, però no a les Balears, des dels 850 m fins als 1.650 m d'altitud.

## Taxonomia

Aquest tàxon va ser publicat per primer cop l'any 1764 al Giornale d'Italia spettante alla scienza naturale pel botànic italià Antonio Turra.

### Subespècies

Dins d'aquesta espècie es reconeixen les següents subespècies:
* Artemisia alba subsp. alba
* Artemisia alba subsp. chitachensis
* Artemisia alba subsp. glabrescens (Willk.) Valdés Berm.
* Artemisia alba subsp. kabylica (Chabert) Greuter

## Referències

* 1 2 «Artemisia alba». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 20 juny 2022].
* 1 2 3 «Artemisia alba» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 20 juny 2022].
* 1 2 de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon M.; Ninot, Josep M. «Compostes». A: Flora Manual dels Països Catalans (en català). 2a edició. Barcelona: Portic Natura, 1993, p. 884. ISBN 8473064003.
* ↑ «Artemisia alba» a Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. Data consulta: 07 de febrer de 2014.
* ↑ Turra, Antonio «Continuazione del Catalogo delle Piante, osservate dal Sig. Turra nel suo viaggio di Monte Baldo.». Giornale d'Italia spettante alla scienza naturale, vol. 1, 1764, pàg. 144.
# Hipèrbol

Hipèrbol (en llatí Hyperbolus, en grec antic Ὑπέρβολος) fou un polític i demagog atenenc fill d'Antífanes o potser de Cremes i germà de Caró, que va viure al segle v aC.
Apareix per primera vegada el 425 aC al setè any de la guerra del Peloponès quan els espartans van ocupar Esfactèria, moment en què Aristòfanes el menciona amb mofa i parla de les seves actuacions als tribunals "els plets legals d'Hipèrbol". Se sap, també per Aristòfanes, que era terrissaire d'ofici i fabricant de làmpades, i en va ser un gran productor i exportador. L'any 424 aC, un capità d'una trirrem va expressar la seva consternació quan va saber que se l'enviava a Calcedònia sota el comandament d'Hipèrbol. Aquest comentari potser es tracta d'una promoció de Cleó, de qui va ser oponent.
Tucídides l'anomena "un home menyspreable". Aristòfanes es burla d'Hipèrbol a Els acarnesos i a Els núvols, criticant-lo per la seva mesquinesa, però sobretot per la seva professió. Plutarc assenyala que, en general, Hipèrbol va proporcionar a tots els poetes còmics, sense excepció, una oportunitat constant d'omplir els teatres. De fet es va dedicar activament a la política i a la mort de Cleó va voler ocupar el seu lloc en la direcció del partit demòcrata, però sembla que era molt inferior a Cleó.
L'any 418 aC va demanar l'ostracisme per a Nícies i Alcibíades, amb l'esperança de desfer-se almenys d'algun dels dos, però els acusats van unir les seves forces i influències i van aconseguir que el poble expulsés a Hipèrbol per l'ostracisme, segons explica Plutarc. Després de diverses incidències es va retirar a Samos abans del 411 aC i en aquest any uns oligarques de l'illa, relacionats amb el govern dels Quatre-cents que havien suprimit la democràcia, el van matar.

## Referències

* ↑ Hyperbolus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 538
# Hexanematichthys surinamensis

Hexanematichthys surinamensis és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. Twaalfde bijdrage tot de kennis der vischfauna van Borneo. Visschen van Sinkawang. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 5 (art. 7). 1-10.
* ↑ BioLib (anglès)
# Hande Fırat

Hande Fırat (Ankara, 10 de setembre de 1974) és una periodista turca que treballa com presentadora i comentarista de notícies a CNN TÜRK, CNN en turc. És també representant de Doğan Medya, des del 2014, companyia que posseeix CNN TÜRK, i Kanal D, dos canals de TV turcs.
Hande Fırat va néixer a Ankara, capital de Turquia, on rebé tota la seva educació. És graduada del Departament de Ràdio i Televisió de la Universitat d'Ankara.
Tota a nit de 15-16 juliol 2016, durant la temptativa de cop d'estat a Turquia del 2016 narra els desenvolupaments en directe per CNN TÜRK, en un refugi, després que els soldats colpistes prenen el edifici del canal. La mateixa nit saltà al centre d'atenció publica quan connectà el President de Turquia, Recep Tayyip Erdoğan, via Facetime amb els ciutadans. Un home de negocis saudita oferí més d'un quart de milió de dolars al telèfon mòbil de Fırat, amb el qual connectà el President de Turquia amb el poble turc, la nit de la temptativa de cop d'estat. Ha publicat un llibre sobre la nit de 15-16 juliol 2016, amb el nom 24 Saat (24 Ores).
Segons una font, se la coneix com de tendència nacionalista.
Hande Fırat té una filla, Nehir, nascuda el 2005.

## Referències

* ↑ http://tv.cnnturk.com/tv-cnn-turk/ekran-yuzleri/hande-firat
* ↑ http://www.turkiyegazetesi.com.tr/yazarlar/fatih-selek/592396.aspx
* ↑ http://www.hurriyetdailynews.com/meet-the-women-in-the-spotlight-during-resistance-to-turkeys-failed-coup.aspx?pageID=238&nID=101808&NewsCatID=341
* ↑ http://www.posta.com.tr/turkiye/HaberDetay/Hande-Firat-Erdogan-la-Face-Time-gorusmesini-anlatti.htm?ArticleID=353864
* ↑ http://www.ensonhaber.com/suudi-is-adamindan-hande-firatin-telefonuna-rekor-teklif-2016-07-18.html
* ↑ http://www.kitapyurdu.com/kitap/24-saat-amp-15-temmuzun-kamera-arkasi/406476.html&manufacturer_id=191905
* ↑ http://www.ensonhaber.com/hande-firatin-yaniti-nevsin-menguyu-susturdu-2015-06-19.html
* ↑ http://www.ensonhaber.com/basbakanla-hande-firatin-3-cocuk-diyalogu-izle-2013-03-29.html

## Vegeu també

* Başak Şengül
* Tijen Karaş

## Enllaços externs

* El secret de Facetime es la meva filla de 11 anys: Entrevista amb Hande Fırat (turc)
* Imatges de Hande Fırat
# Hande Yener

Makbule Hande Özyener, més coneguda com a Hande Yener (Istanbul, 12 de gener de 1973) és una cantant, compositora i productora turca.

## Discografia

* Senden İbaret (2000)
* Extra (2001)
* Sen Yoluna... Ben Yoluma... (2002)
* Aşk Kadın Ruhundan Anlamıyor (2004)
* Apayrı (2006)
* Hande Maxi (2006)
* Nasıl Delirdim? (2007)
* Hipnoz (2008)
* Hayrola? (2009)
* Hande'ye Neler Oluyor? (2010)
* Hande'yle Yaz Bitmez (2010)
* Teşekkürler (2011)
* Rüya (2012)

## Referències

* ↑ https://www.dailysabah.com/life/2016/01/13/turkeys-top-influential-figures-and-developments-in-2015
* ↑ https://popcorntv.it/curiosita/chi-e-serkan-cayoglu/61056
* ↑ https://www.hurriyet.com.tr/kelebek/televizyon/hande-yener-kimdir-ve-kac-yasindadir-41201651

## Enllaços externs

* Hande Yener: "Nosaltres som pobres adictes al aplaudiment" (turc)
# Handbuch des Schachspiels

El Handbuch des Schachspiels (títol en alemany que significa Manual d'Escacs), sovint anomenat simplement Handbuch) és un llibre d'escacs, editat per primer cop el 1843 per Tassilo von Heydebrand und der Lasa. Pel que fa a obertures, va ser una de les més importants referències pels escacs mundials durant moltes dècades. El Handbuch havia estat un projecte de Paul Rudolf von Bilguer, qui, juntament amb von der Lasa fou membre del Club d'Escacs de Berlín i també de l'influent grup de mestres d'escacs posteriorment anomenat Plèiades de Berlín. En Bilguer va morir el 1840, quan la feina estava encara en les etapes inicials. En Von der Lasa va completar el projecte, i el va fer publicar, posant també el seu amic ja mort von Bilguer com a únic autor. L'obra contenia extenses anàlisis sobre totes les variants d'obertura llavors conegudes, i una secció sobre història i literatura dels escacs.
Von der Lasa va preparar les quatre edicions següents (1852, 1858, 1864, i 1874). La sisena edició (1880) la feu Constantin Schwede; i la setena edició (1891) fou obra d'Emil Schallopp, assistit per Louis Paulsen. Carl Schlechter, que havia empatat un matx pel Campionat del món contra Emanuel Lasker el 1910, va preparar la vuitena i última edició. Publicat en onze parts entre 1912 i 1916, totalitzava 1.040 pàgines, i incloïa contribucions de Rudolf Spielmann, Siegbert Tarrasch, Richard Teichmann, i Jacques Mieses. L'MI William Hartston va dir d'ella que era "un treball superb, potser el darrer que va reeixir en incloure en un sol volum tot el coneixement acumulat dels escacs."

## Notes i referències

* ↑ 1a ed. com a google book
* ↑ El "Handbuch de Bilguer va ser el llibre d'escacs de referència durant algun temps fins que va ser reemplaçat per una sèrie de tractats en l'àmbit internacional, que, en el món de parla anglesa, incloïen Modern Chess Openings i Practical Chess Openings." I.A. Horowitz, Chess Openings: Theory and Practice, Simon and Schuster, 1964, p. VII. Quatre anys després que fou publicada la primera edició del Handbuch, Howard Staunton en el prefaci a la seva primera edició, el juny 1847, del seu tractat The Chess-Player's Handbook, va escriure sobre el Handbuch que era "una producció - tant fa si es considera des del punt de vista de la recerca que conté, de com n'és de suggeridor, o de la completesa metòdica dels seus continguts - que és única i sense igual." Howard Staunton, The Chess-Player's Handbook, George Bell & Sons (2a ed. 1848), p. v.
* ↑ William Hartston, The Kings of Chess, Harper & Row, 1985, p. 87. ISBN 0-06-015358-X

## Vegeu també

* Modern Chess Openings

## Bibliografia

* Hooper, David i Kenneth Whyld. The Oxford Companion to Chess. Oxford University, 1996. ISBN 0-19-280049-3. «Handbuch»
# Hertz (desambiguació)

Hertz és un cognom alemany que significa: dur, valent o fort.

## Persones rellevants

Persones rellevants que tenen Hertz com a cognom:
* Hertz, Alfred (1872-1942), director d'orquestra alemany.
* Hertz, Heinrich (1857-1894), físic alemany i motiu de l'epònim de la unitat Hz.
* Hertz, Henrik (1797-1870), poeta danès.
* Hertz, Gustav (1887-1975), físic alemany.
* Hertz, John D. (1879-1961), empresari nord-americà i filantrop.
* Hertz, Saul (1905-1950), físic nord-americà que va descobrir l'ús dels isòtops del iode per al tractament de tiroides.
* Hertz, Wilhelm (1835-1902), escriptor alemany.

## Altres usos

* Hertz, unitat del Sistema Internacional d'Unitats de la freqüència.
* Hertz, empresa nord-americana del sector del lloguer de vehicles fundada l'any 1918.
* Hertz, cràter d'impacte de la Lluna.
* Experiment de Franck-Hertz, experiment científic sobre els nivells d'energia discrets als àtoms.
* Balena dels 52 Hertz, balena única per emetre cants en aquesta freqüència.

## Referències

* ↑ Hans, Patrick. Dictionary of American Family Names (en anglès). Oxford University Press, 2003. ISBN 9780199771691.