OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Lande-de-Lougé

La Lande-de-Lougé és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 54 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Lande-de-Lougé era de 54 persones. Hi havia 26 famílies de les quals 9 eren unipersonals (9 homes vivint sols), 13 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 33 habitatges eren cases. Dels 27 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Lande-de-Lougé el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 37 persones, 24 eren actives i 13 eren inactives. Les 24 persones actives estaven ocupades(13 homes i 11 dones).. De les 13 persones inactives 5 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a La Lande-de-Lougé hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Lande-de-Lougé a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Lande-de-Lougé a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# La Zarza (Badajoz)

La Zarza és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Demografia

Evolución demográfica de La Zarza :
| | 1842 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 |
| Població | 2.410 | 3.002 | 3.062 | 3.294 | 3.508 | 3.849 | 4.003 | 4.410 | 4.608 |
| | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 1994 | 2000 | 2004 | 2007 |
| Població | 5.068 | 5.154 | 4.019 | 3.513 | 3.643 | 3.749 | 3.586 | 3.585 | 3.546 |

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ Població de fet segons l'INE a INE. Alteracions dels municipis als Censos de Població des de 1842 Arxivat 2009-03-11 a Wayback Machine.
# Las Aldehuelas

Las Aldehuelas és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Larimus

Larimus és un gènere de peixos de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Cos curt, oblong i comprimit.
* Dors geperut.
* Cap curt, comprimit i amb el musell curt.
* Boca grossa, de molt obliqua a vertical.
* Mandíbula inferior sortint.
* Aleta anal amb la segona espina relativament llarga i forta.
* Escates aspres en el cos i llises al cap i les aletes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les aigües tropicals i subtropicals del Nou Món.

## Taxonomia

* Larimus acclivis (Jordan & Bristol, 1898)
* Larimus argenteus (Gill, 1863)
* Larimus breviceps (Cuvier, 1830)
* Larimus effulgens (Gilbert, 1898)
* Larimus fasciatus (Holbrook, 1855)
* Larimus gulosus (Hildebrand, 1946)
* Larimus pacificus (Jordan & Bollman, 1890)

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes A., 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-xxviii + 1-499 + 4 pp.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Discover Life (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. i Robertson, D.R., 1994. Fishes of the Tropical Eastern Pacific., Crawford House Press Pty Ltd: 1-332.
* Béarez, P., 1996. Lista de los Peces Marinos del Ecuador Continental. Revista de Biología Tropical, 44:731-741.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Larimus acclivis

Larimus acclivis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 26 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment crustacis planctònics.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de la Baixa Califòrnia (Mèxic) i el Golf de Califòrnia fins al Perú.

## Ús comercial

És comú als mercats locals.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes A., 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-xxviii + 1-499 + 4 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Evermann, B. W., 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America, north of the Isthmus of Panama. Part II. Bulletin of the United States National Museum Núm. 47: i-xxx + 1241-2183.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* 1 2 Chao, L.N., 1995.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Sánchez, A.C., 1997. Listado taxonómico de las especies marinas identificadas en los océanos Pacífico y Atlántico (Caribe) de Nicaragua. Ministerio de Economía y Desarrollo. MEDE PESCA. Managua. 28 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La Masuca

«la Masuca» té aquests significats:
# La meua estimada Sunday

La meua estimada Sunday (títol original en anglès, My Gal Sunday) és un telefilm estatunidenc dirigit per Kristoffer Tabori i emès el 25 de gener de 2014 a Hallmark Movie Channel. S'ha doblat al valencià per À Punt.

## Repartiment

* Rachel Blanchard: Sandra O'Brien-Parker
* Cameron Mathison: Henry Parker
* Erica Carroll: Kim
* Elizabeth Higgins Clark: Annie
* Aaron Pearl: el fiscal
* Michael Karl Richards: Ted
* Lara Flynn Boyle: Myriam

## Referències

* ↑ «Rachel Blanchard Stars with Jack Wagner and Cameron Mathison in My Gal Sunday, a Hallmark Movie Channel Original World Premiere, January 18», 20-11-2013.
* ↑ «La meua estimada Sunday». À Punt, 28-01-2024. [Consulta: 16 febrer 2024].
# La meua xiqueta és l'ama

La meua xiqueta és l'ama és una cançó de bressol popular valenciana. Ha estat interpretada i versionada per nombrosos cantants i grups musicals, entre ells Maria del Mar Bonet, Paco Muñoz, La gossa sorda, Obrint Pas, Sva-ters, Esir i Bajoqueta Rock. Una de les diverses versions s'inclou en un dels passatges de la Cançó de bressol del disc de Pep Gimeno Botifarra Te'n cantaré més de mil (2009), interpretada per Lola de la Torre. A més a més, es pot trobar en l'obra d'alguns referents literaris il·lustres, com Vicent Andrés Estellés, que en va emprar els versos en la Cançó de bressol a la seua filla morta.

## Lletra

La versió més coneguda és la següent:
       La meua xiqueta és l'ama
       del corral i del carrer,
       de la figuera i la parra
       i la flor del taronger.
Hi ha, però, desenes de versions segons les zones. A la Marina es documenta la versió en xiquet i el canvi de "la flor del taronger" per "la flor de l'ametler"; a l'Horta, per la seua banda, hi ha una versió que promet un trenet de joguet, com també fan altres amb una samarreta, un nino o unes sabates noves; en altres llocs la figuera i la parra es transformen en la llimera i la parra, en la fulla de la parra o en la perera sucrera, mentre que la versió recollida per Joan Amades al seu Costumari català parla del fruit del mangraner, la barraca de l'horta i el sol matiner. A la Valldigna s'afegeix el vers “Ja ho sabem” després del primer vers “La meua xiqueta es l'ama”.

## Referències

* ↑ Amades, Joan. Costumari català. 2a edició facsímil. Barcelona: Salvat Editores/Edicions 62, 1983 (El curs de l'any). ISBN 84-345-3673-0.
* ↑ Estellés, Vicent Andrés. «La nit». A: Recomane tenebres. València: Tres i Quatre, 1972. ISBN 9788485211685.

## Enllaços externs

* Maria del Mar Bonet: La meua xiqueta és l'ama Arxivat 2012-11-28 a Wayback Machine., Goear.
* Bressolant les nostres cançons de bressol: La meua xiqueta és l'ama.
* La Colla Els Bíters. Les cançons: La meua xiqueta és l'ama, À Punt.
# Laura Aris

Laura Aris és una intèrpret, coreògrafa i professora de dansa catalana.
Formada a l'Institut del Teatre i a l'Escola Superior de Dansa i coreografia de Barcelona. Les seves obres com a artista independent sorgeixen de l'interès per establir un diàleg entre la dansa contemporània i altres disciplines artístiques. Al llarg de la seva trajectòria com a professional ha passat per companyies com Última Vez o General Elèctrica. Actualment desenvolupa el seu treball com a creadora independent i aposta decididament per les col·laboracions amb altres artistes.

## Referències

* ↑ «Centro Andaluz de Danza. Laura Aris Álvarez» (en anglès). [Consulta: 21 abril 2017].
# Laura Baena

Laura Baena és una traductora, editora i correctora catalana.
Formada en Traducció i Interpretació, des de l'any 2007 forma part de l'equip d'Edicions de 1984, editorial barcelonina independent que ha publicat tant autors catalans com estrangers. Com a traductora, entre altres autors, ha traduït obres de W. S. Maugham, John Berger, Irvin D. Yalom i Iris Murdoch.

## Referències

* ↑ Gregori Borrell, Magda. «“Ser editora t’esgarra el plaer d’una lectura innocent”». La Mira, 30-05-2022. Arxivat de l'original el 2022-07-01. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «Laura Baena». Kosmopolis. CCCB.
# Vladímir Kuznetsov

«Vladímir Kuznetsov» té aquests significats:
* Vladímir Kuznetsov, diplomàtic rus.
* Vladímir Kuznetsov, atleta kazakhstaní.
* Vladímir Kuznetsov, atleta rus-soviètic.
* Vladímir Kuznetsov waterpolista rus.
* Vladímir Kuznetsov Atleta rus-soviètic
* Vladímir Mikhàilovitx Kuznetsov, ciclista rus-soviètic
* Vladímir Kuznetsov, locutor de ràdio rus conegut pel seu sobrenom Vovan.
# Volta a Llombardia 1994

La Volta a Llombardia 1994 fou la 88a edició de la clàssica ciclista Volta a Llombardia. La cursa es va disputar el 8 d'octubre de 1994, sobre un recorregut de 244 km, i era la desena prova de la Copa del Món de ciclisme de 1994. El vencedor final fou el rus Vladislav Bóbrik, que s'imposà en l'arribada a Monza.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Vladislav Bóbrik (RUS) | Gewiss-Ballan | 6h 03' 21" |
| 2 | Claudio Chiappucci (ITA) | Carrera-Tassoni | + 02" |
| 3 | Pascal Richard (SUI) | GB-MG Boys Maglificio | + 03" |
| 4 | Dmitri Kónixev (RUS) | Jolly Componibili-Cage | + 25" |
| 5 | Maurizio Fondriest (ITA) | Lampre-Panaria | m. t. |
| 6 | Davide Cassani (ITA) | GB-MG Boys Maglificio | m. t. |
| 7 | Bjarne Riis (DEN) | Gewiss-Ballan | + 30" |
| 8 | Udo Bölts (GER) | Telekom-Merckx | m. t. |
| 9 | Mauro Gianetti (SUI) | Mapei-Clas | m. t. |
| 10 | Maarten den Bakker (NED) | TVM-Bison | + 36" |

## Referències

* ↑ «El gran día de Bortolami». Mundo Deportivo, 09-10-1994 [Consulta: 12 juny 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
* «Cyclisme - Tour de Lombardie - 1994» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 12 juny 2015].
# Arnau Roger de Pallars

Arnau Roger de Pallars (1408 - 16 d'agost de 1461) va ser un eclesiàstic català, bisbe d'Urgell i tretzè copríncep d'Andorra ex officio entre 1436 i 1461.
Era fill de Hug Roger II i germà de Roger Bernat I. Va ser conseller d'Alfons el Magnànim a Itàlia, ambaixador a Roma (1455) i patriarca d'Alexandria (1457).

## Referències

* ↑ «Arnau Roger de Pallars». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bandera de Cubelles

La bandera oficial de Cubelles té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida horitzontalment en dues parts iguals, la part superior de color verd fosc, amb el castell groc tancat de vermell de l'escut, al centre, d'una altura de 8/18 de la del drap, i separat dels extrems inferior i superior per 1/36 de la mateixa altura; i la inferior parlada, amb cinc pals grocs i quatre de vermells.
Va ser aprovada el 22 de desembre de 1999 i es va publicar en el DOGC el 17 de gener del 2000 amb el número 3057. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Garraf
* Escut de Cubelles

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 22 de desembre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Cubelles.» (pdf). DOGC num. 3057, 17-01-2000. [Consulta: 17 maig 2010].
# Charles Bruck

Charles Bruck (Timișoara, 2 de maig de 1911 - Hancock, 16 de juliol de 1995) va ser un director d'orquestra i pedagog franco-americà, un jueu originari del Banat, i un destacat deixeble de Pierre Monteux.

## Biografia

Va néixer en una família de jueus ashkenazis de parla hongaresa a la ciutat de Timișoara, després a l'Imperi Austrohongarès. Va deixar la seva ciutat natal l'any 1928 per estudiar piano i composició al Conservatori de Viena, després va assistir a classes a lÉcole Normale de Musique de París com a alumne de Alfred Cortot, Nadia Boulanger i Vlado Perlemuter, estudiant de dret en paral·lel (doctor en dret, 1936). Va estudiar direcció amb Pierre Monteux a partir de 1934 i a partir de 1936 va dirigir l'Orquestra Simfònica de París. Durant un temps va ser director en cap de l'Orquestra d'Opera d'Opera d'Amsterdam (1950–1954), de la Filharmònica d'Estrasburg (1955–1965) i de l'Orquestra Filharmònica de Radiodifusió francesa (ORTF) de París (1965–1970). El 1939 va obtenir la ciutadania francesa i a la Segona Guerra Mundial va participar en la Resistència francesa. Es va establir a Baus Provença-Alps-Costa Blava. A partir de 1969 es va fer càrrec de la direcció de l'escola (com a director musical i primer director) que Pierre Monteux va establir a l'estat americà del Maine, Escola Pierre Monteux per a directors i músics d'orquestra, treballant-hi durant 26 anys, fins a la seva mort per càncer als 84 anys.
També va impartir classes a "The Hartt School of Music" on va exercir de director d'activitats orquestrals. Va ser professor visitant a la Universitat de Princeton el 1992. Una obra sobre la seva carrera com a Mestre de l'Escola Pierre Monteux, anomenada Muse of Fire, escrita per David Katz, un dels seus estudiants, es va estrenar a Maine el 2005 i des de llavors ha tingut un ampli recorregut.
Les seves cendres van ser dipositades a Jerusalem.
També és conegut pels enregistraments i interpretacions de moltes obres musicals del segle xx, algunes de les primeres audicions, també va dirigir, entre d'altres, música clàssica francesa (Berlioz), però també la música de compositors de l'Europa Central i de l'Est: Beethoven, Brahms, Stravinski, Béla Bartók, Leoš Janáček, George Enescu, Sergei Prokofiev, György Ligeti, Iannis Xenakis, Olivier Messiaen, Pierre Boulez.

## Referències

* ↑ Charles Bruck”, Gemeinsame Normdatei, accesat în 14 august 2015
* ↑ Autoritatea BnF, accesat în 10 octombrie 2015
* ↑ Charles Bruck, Discogs, accesat în 9 octombrie 2017

## Bibliografia

* http://www.nytimes.com/1995/07/22/obituaries/charles-bruck-84-european-conductor-and-music-teacher.html
* http://museoffireplay.squarespace.com/charles-bruck/
# Maletoyvayamita

La maletoyvayamita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de la localitat tipus, el camp de Maletoyvayam, a Rússia.

## Característiques

La maletoyvayamita és un tel·lurur de fórmula química Au₃Se₄Te₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema triclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5369/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al jaciment de Gaching del camp de Maletoyvayam, al krai de Kamtxatka (Rússia), on es troba en forma de grans anèdrics d'entre 10 a 50 μm, tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Maletoyvayamite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r agost 2021].
# Malevizi

Malevizi (grec Μαλεβίζι) és un municipi de la Unitat perifèrica d'Iràklio, a l'illa de Creta. La capital és Gazi. El municipi té una àrea de 291,9 km².
Fou establert per la reforma del pla Kalikratis, per la fusió dels municipis anteriors de Gazi, Krussonas (Krousonas), i Tilissos (Tylisos).
Entre els jaciments arqueològics al territori municipal hi ha el de Tílissos.

## Referències

* 1 2 «ΦΕΚ A 87/2010, Kallikratis reform law text» (en grec).
* ↑ «Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)» (en grec). National Statistical Service of Greece. Arxivat de l'original el 2015-09-21.
# Mark Nelson Paston

Mark Nelson Paston (Hastings, 13 de desembre de 1976) és un exfutbolista neozelandès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Nova Zelanda amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 2010.
Pel que fa a clubs, destacà a Bradford City, Walsall i St Johnstone.

## Referències

* ↑ «A-International Lineups». The Ultimate New Zealand Soccer Website. [Consulta: 30 març 2009].
* ↑ Grantley Bernard. «Moss Sees Red». Herald Sun, 05-11-2009. [Consulta: 10 novembre 2009].
* ↑ «All Whites World Cup squad named». Stuff.co.nz, 10-05-2010. [Consulta: 10 maig 2010].
* ↑ «Mark Nelson Paston». us.soccerway.com. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ Mark Nelson Paston a National-Football-Teams.com (anglès)
Ryan Nelsen – Plantilles de navegació amb la selecció neozelandesa :
Selecció de futbol de Nova Zelanda – Copa Confederacions 2003
1 Batty •
2 Oughton •
3 Mulligan •
4 Zoricich (c) •
5 Hay •
6 Wilkinson •
7 Vicelich •
8 Lines •
9 Burton •
10 Jackson •
11 Killen •
12 Elliott •
13 Bouckenooghe •
14 Nelsen •
15 Smeltz •
16 Coveny •
17 De Gregorio •
18 Smith •
19 Utting •
20 Davis •
21 Hickey •
22 Wilson •
23 Paston •
Seleccionador: Waitt
Selecció de futbol de Nova Zelanda – Copa de Nacions de l'OFC de 2004
1 Paston •
2 Oughton •
3 Mulligan •
4 Old •
5 Bunce •
6 Lochhead •
7 Vicelich •
8 Lines •
9 Hickey •
10 Brown •
11 Bertos •
12 Elliott •
13 Fisher •
14 Nelsen (c) •
15 Wilson •
16 Coveny •
17 De Gregorio •
18 Smeltz •
19 Jones •
20 Boyens •
21 Puna •
22 Moss •
23 Williams •
Seleccionador: Waitt
Selecció de futbol de Nova Zelanda – Copa de Nacions de l'OFC de 2008
1 Bannatyne •
2 Barbarouses •
3 Bertos •
4 Boyens •
5 Bright •
6 Brockie •
7 Brown •
8 Campbell •
9 Christie •
10 Draper •
11 Ellensohn •
12 Elliott •
13 James •
14 Killen •
15 Lochhead •
16 Moss •
17 Mulligan •
18 Nelsen •
19 Old •
20 Oughton •
21 Paston •
22 Pearce •
23 Peverley •
24 Pritchett •
25 Scott •
26 Sigmund •
27 Smeltz •
28 Smith •
29 Spoonley •
30 Vicelich •
Seleccionador: Herbert
Selecció de futbol de Nova Zelanda – Copa Confederacions 2009
1 Paston •
2 Scott •
3 Lochhead •
4 Oughton •
5 Sigmund •
6 Vicelich •
7 Elliott •
8 Brown (c) •
9 Smeltz •
10 Killen •
11 Bertos •
12 Moss •
13 Barron •
14 Christie •
15 Brockie •
16 James •
17 Mulligan •
18 Boyens •
19 Old •
20 Wood •
21 Bright •
22 Smith •
23 Bannatyne •
Seleccionador: Herbert
Selecció de futbol de Nova Zelanda – Copa del Món de Futbol de 2010
1 Paston •
2 Sigmund •
3 Lochhead •
4 Reid •
5 Vicelich •
6 Nelsen (c) •
7 Elliott •
8 Brown •
9 Smeltz •
10 Killen •
11 Bertos •
12 Moss •
13 Barron •
14 Fallon •
15 McGlinchey •
16 Clapham •
17 Mulligan •
18 Boyens •
19 Smith •
20 Wood •
21 Christie •
22 Brockie •
23 Bannatyne •
Seleccionador: Herbert
Selecció de futbol de Nova Zelanda – Copa de Nacions de l'OFC de 2012
1 Paston •
2 Myers •
3 Lochhead •
4 Sigmund •
5 Smith (c) •
6 Hogg •
7 Bertos •
8 McGlinchey •
9 Smeltz •
10 Killen •
11 Rojas •
12 Moss •
13 Gleeson •
14 Fallon •
15 Vicelich •
16 Brockie •
17 Barbarouses •
18 Clapham •
19 Boxall •
20 Wood •
21 Howieson •
22 Payne •
23 McGeorge •
Seleccionador: Herbert :
# Mariano Blazquez de Villacampa

Mariano Blazquez de Villacampa (Madrid, 1854 - […?]), fou un compositor espanyol.
Estudià a l'Escola Nacional de Música i Declamació on va aconseguir el primer premi de composició el 1875.
Va publicar: Las ciencias (marxa), Esperanza (simfonia), Vexilla Regis (cor), i el tractat Manual de Música (Madrid, 1879).

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada : Europeo-Americana (en castellà). 8. Repr. [Ausg.] Madrid 1908-1923. Madrid: Espasa-Calpe, 1974-1979, p. 1139. ISBN 84-239-4500-6.
# Mallomys rothschildi

Mallomys rothschildi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.200 i 3.700 msnm a Indonèsia i Papua Nova Guinea. Es tracta d'un animal arborícola que s'alimenta de brots. El seu hàbitat natural són els boscos humits tropicals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Aquest tàxon fou anomenat en honor del banquer i zoòleg britànic Lionel Walter Rothschild.

## Referències

* ↑ Aplin, K. Mallomys rothschildi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 18 febrer 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 350. ISBN 978-0801893049.