OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pirrolizidina

La pirrolizidina és un compost orgànic heterocíclic, format esquemàticament per dos cicles de pirrols enganxats. És la forma hidrogenada de la pirrolidina. També és l'estructura central d'una classe d'alcaloides anomenats alcaloides pirrolizidínics els quals són tòxics per al fetge.
Etimològicament prové de la paraula del grec: pyrrhos, "roig/vermell"

## Referències

* ↑ Micheel, Fritz; Albers, Hans «Synthesen von Pyrrolizidinderivaten (II. Mitteilung)» (en alemany). Justus Liebigs Annalen der Chemie, 581, 1, 19-06-1953, pàg. 225–237. DOI: 10.1002/jlac.19535810124.
* ↑ Hartmann, T.; Sander, H.; Adolph, R.; Toppel, G. «Metabolic links between the biosynthesis of pyrrolizidine alkaloids and polyamines in root cultures of Senecio vulgaris» (en anglès). Planta, 175, 1, 1988, pàg. 82–90. DOI: 10.1007/BF00402884. ISSN: 0032-0935.
# Pirros III

Pirros III (en llatí Pyrrhus, en grec antic Πύῤῥος) fou rei de l'Epir. Era fill de Pirros II i de la seva esposa Olímpies.
A la mort del seu oncle Ptolemeu de l'Epir (circa el 235 aC) va ser proclamat rei, però va viure poc temps i va morir aproximadament l'any 234 aC a conseqüència d'una revolta que intentava instaurar la república. La seva germana Didàmia el va substituir al tron, i va quedar com única representant de la dinastia fins a la seva mort el 232 aC, assassinada a Ambràcia al temple d'Àrtemis. Llavors es va proclamar la República.

## Referències

* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, IV, 35
* ↑ Justí. Historiarum Philippicarum XXVIII, 3
* ↑ Errington, R. Malcolm. A history of Macedonia. Nova York: Barnes & Noble, 1993, p. 174. ISBN 9781566195195.
# Pirrus I

Pirrus I (en llatí: Pirrus, en grec antic: Πύρρος) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 638 al 641, i una segona vegada l'any 654, de gener a juny.
Era seguidor del monotelisme, una doctrina cristològica que havia predicat el seu antecessor Sergi I de Constantinoble i promoguda per l'emperador Heracli. Amb el suport de l'emperador va ser elegit patriarca l'any 638. En els disturbis que van seguir a la mort d'Heracli va ser acusat d'atemptar contra la vida del nou emperador Constantí III en connivència amb l'emperadriu Martina que volia afavorir al seu fill Heraclones.
L'exèrcit i el poble es van revoltar i el general Valentí va deposar Pirrus i el va desterrar a l'Àfrica. Una mica després, Martina i Heraclones també van ser deposats i exiliats. Constant II, fill de Constantí III, va ser proclamat nou emperador.
Durant el seu exili a l'Àfrica, l'any 645, Pirrus va tenir una discussió pública amb Màxim el Confessor, publicada amb el nom de Disputatio cum Pyrrho sobre temes de fe. Després de la discussió, Pirrus va abandonar el monotelisme i va viatjar a Roma l'any 647. Des d'allà va anar a Ravenna i després a Constantinoble, on va tornar a defensar el monotelisme. Per aquest motiu el papa Teodor I el va excomunicar, però va aconseguir tornar a ser elegit patriarca de Constantinoble al gener del 654, i ho va ser fins a la seva mort el juny del mateix any. El Tercer Concili de Constantinoble va rebutjar les doctrines monotelistes i va expulsar pòstumament a Pirrus per heretge.

## Referències

* ↑ Vauchez, André (ed.). Encyclopedia of the Middle Ages, vol II. Chicago: Fitzroy Dearborn Publishers, 2000, p. 1201. ISBN 9781579582821.
* ↑ Meyendorff, John. Imperial unity and Christian divisions: the church, 450-680 AD, vol. 2. Crestwood, N.Y.: St. Vladimir's Seminary Press, 1989, p. 235-236. ISBN 9780881410563.
* ↑ «Pirros». Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 30 juny 2023].
# Plaça dels Lledoners (Vilanova i la Geltrú)

La Plaça dels Lledoners és una plaça pública de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una plaça pràcticament rectangular amb dos carrers que la travessen, un per una de les seves cares majors i l'altre, amb l'eix lleugerament desplaçat, per una de les seves cares menors.
Les façanes són força homogènies. Les cases són de finals del segle xviii i la primera meitat de segle xix.
Els lledoners que envolten la plaça li donen nom. Al centre hi ha un font que substituí un antic pou comunal. Hi ha quatre fanals de ferro colat de peu situats als angles de la plaça.
La fornícula amb la imatge de Sant Cristòfol ens recorda l'antic camí que sortia cap a l'ermita d'aquest sant.

## Història

A finals del segle xv la plaça es troba dins del recinte fortificat, prop de la porta d'en Balla, a la que hi donava el camí de Sant Cristòfor. Antigament aquesta plaça rebia el nom de plaça del pou, per l'existència d'un pou públic.
L'any 1931 es fan obres d'urbanització de la plaça i es col·loca la font central segons projecte de l'arquitecte municipal Josep M. Miró i Guibernau.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Plaça dels Lledoners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Plutó

«Plutó» té aquests significats:
* Mitologia romana: el déu dels inferns. Vegeu Plutó (mitologia).
* Astronomia: abans novè planeta del sistema solar, ara reduït a la categoria de planeta nan. Vegeu (134340) Plutó.
* Geologia: Un tipus d'intrusió de roques volcàniques. Vegeu Plutó (geologia).
# Plutoni 240

El plutoni 240 ($^{240}$Pu o Pu-240) és un isòtop del plutoni que es forma quan el plutoni 239 captura un neutró. Al voltant d'un 62% al 73% de les vegades que el Pu-239 captura un neutró pateix fissió nuclear; la resta de les vegades forma Pu-240. Com més temps roman el combustible nuclear en un reactor nuclear, més gran esdevé el percentatge relatiu de Pu-240. Per a ús militar, la quantitat de Pu-240 en el combustible ha de ser la menor possible, normalment de menys del 7% del plutoni total (això és perquè el Pu-240 de vegades pateix fissió espontània, cosa que causa que l'arma nuclear detoni prematurament), però això s'aconsegueix reprocessant el combustible després de 90 dies d'ús. Aquests cicles de combustible tan ràpids són poc pràctics per reactors d'energia d'ús civil i normalment només es duen a terme en reactors de producció d'armes de plutoni. El combustible utilitzat de reactors d'energia civils solen tenir per sota del 70% de Pu-239 i al voltant del 26% de Pu-240; la resta està composta per altres isòtops del plutoni, la qual cosa fa que sigui extremadament difícil –però no impossible– utilitzar-lo per fabricar armes nuclears.
Els $^{240}$Pu tan sols té un terç de la secció eficaç d'absorció de neutrons que el $^{239}$Pu, i gairebé sempre esdevé plutoni 241 en comptes de fissionar. En general, els isòtops de nombre màssic imparell solen tenir més possibilitats d'absorbir un neutró, així com de fissionar i absorbir un neutró, que els isòtops de nombre màssic parell. En conseqüència, els isòtops de massa parell tendeixen a acumular-se, especialment en reactors tèrmics.

## Vegeu també

* Isòtops del plutoni

## Enllaços externs

* NLM Hazardous Substances Databank – Plutonium, Radioactive (anglès)
# Plaça del Rei (desambiguació)

«Plaça del Rei» té aquests significats:
* La plaça del Rei de Barcelona (Barcelonès)
* La plaça del Rei de Calella (Maresme)
* La plaça del Rei d'Igualada (Anoia)
* La plaça del Rei de Tarragona (Tarragonès)
# Piața Constituției

Piața Constituției (en romanès "Plaça de la Constitució") és una de les places més grans del centre de Bucarest (Romania).
La plaça es troba cara a cara amb el Palau del Parlament (edifici més gran d'Europa) i està dividida en dos per Bulevardul Unirii (Union Boulevard) i per Bulevardul Libertății (Liberty Bvd.). La plaça és un dels millors llocs per organitzar concerts i cercaviles de Bucarest. Cada any, l'alcalde de Bucarest organitza la festa de Cap d'Any en aquesta plaça. La plaça també s'utilitza per acollir desfilades militars en honor al Dia Nacional de Romania.

## Referències

* ↑ «Streets of Bucharest: Constitution Square». Strazibucuresti.ro. [Consulta: 2 agost 2012].
* ↑ Etves, Antoaneta. «Another New Year party in Constitution's». Evz.ro. [Consulta: 2 agost 2012].
# Portada/article maig 26
## Aeroport de Girona - Costa Brava

L'Aeroport de Girona – Costa Brava (codi IATA: GRO, codi OACI: LEGE) és un aeroport gestionat per Aena que hi ha al poble de Salitja, dins el municipi de Vilobí d'Onyar, a uns deu quilòmetres al sud de la ciutat de Girona, i disposa de bones vies de comunicació amb Girona, la Costa Brava, Barcelona i els Pirineus. Ryanair hi té la seva base principal de la franja mediterrània i la quarta d'Europa, per darrere de Stansted (Londres), Dublín i al Aeroport de Frankfurt-Hann (Frankfurt). I és que a l'aeroport de Girona les úniques aerolínies que han funcionat han estat les de baix cost com ara Ryanair, ja que en els diversos intents de crear vols estatals a Madrid han fracassat totes les companyies que ho han intentat; Iberia LAE, Aviaco, Intermed i Air Catalunya. Aquesta última també realitzava vols a Mallorca i Menorca.
# Política social

La política social és una àrea de coneixement interdisciplinària i aplicada que té com a finalitat l'anàlisi de les transformacions de l'estat del benestar i les respostes socials a les necessitats, els reptes i els riscos socials.
Se centra a examinar aquells aspectes de l'economia, la societat, la població i la política que són necessàries per a l'existència social digna així com els medis per assolir-la. Principalment el disseny de programes d'intervenció social que redueixin desigualtats, millorin l'eficiència i la qualitat de vida, alliberin a la societat de quotes de pobresa i augmentin la participació i la inclusió social dels ciutadans.
Les necessitats socials a les que fa referència són: alimentació i habitatge (per exemple: Primer l'habitatge), seguretat i sostenibilitat ambiental, promoció de la salut i els serveis sanitaris, atenció social i suport a aquells que no poden viure una vida independent i finalment educació i formació dels individus per tal que puguin participar amb igualtat de condicions en la societat.

## Orígens

Al Regne Unit, la política social com a disciplina es deu a les accions de la Societat Fabiana i a l'escola de pensament iniciada per Richard Titmuss a la London School of Economics and Political Science i al desenvolupament dels estats de benestar en els països occidentals després de la segona guerra mundial.Avui la disciplina està àmpliament estesa a Alemanya i els països nòrdics, així com als Estats Units i al Canadà.

## Enllaços externs

* Departament de Política Social a la LSE
* Política social Arxivat 2016-01-28 a Wayback Machine. Guia temàtica electrònica de la Biblioteca/CRAI de la Universitat Pompeu Fabra. [Darrera actualització: 22 gener 2016]
# Pirimicarb

Pirimicarb és un insecticida selectiu del grup dels carbamats que es fa servir en ell control químic dels pugons àfids sobre les hortalisses, cereals i fruiters actua per inhibició de l'activitat de l'acetilcolinesterasa però no afecta els predadors útils com les marietes que els ingereixen. Va ser originàriament desenvolupat per part d'Imperial Chemical Industries Ltd., actualment Syngenta, l'any 1970.

## Referències

* ↑ McGregor, D. B.. Pesticide Residues in Food - 2004. Food and Agriculture Organization, World Health Organization, 2006, p. 207. ISBN 92-4-166520-3 [Consulta: 8 maig 2008].
* ↑ Clayden; Greeves; Warren. Organic chemistry. Oxford university press, 2001, p. 178. ISBN 978-0-19-850346-0.
* ↑ http://www2.syngenta.com/en/downloads/75jealott_brochure.pdf

## Enllaços externs

* Pirimicarb en la Pesticide Properties DataBase (PPDB)
# Piri Reis

Piri Reis (Pīrī Re’īs), abans Hājjī Mehmet, fou un almirall, mariner i cartògraf turc otomà, nascut a Gal·lípoli cap al 1470 i decapitat a Egipte el 1554.
Deixeble i nebot de Kemal Reis, va començar a aprendre a navegar a dotze anys. Fou un home de gran cultura que parlava, a més del turc, l'àrab, el grec, el castellà i el portuguès. Participà en nombroses guerres contra la república de Venècia entre 1499 i 1502, a més d'altres contra de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem i els mamelucs d'Egipte (1523).
Assetjà Gibraltar per ordre del soldà otomà, però acabà per acceptar un suborn que li oferiren els assetjats. El governador d'Egipte, Alí Bajà, ho va saber i li requerí explicacions; davant la seva negativa, va ser detingut i condemnat a mort. Tenia més de 80 anys.
La seva obra més important fou Kitab-i Bahriye ("Llibre de les Matèries Marines"), un atles nàutic que integra el famós Mapa de Piri Reis, dedicat al soldà Solimà el Magnífic el 1525, recuperat el 1929 i conservat actualment al Museu del Palau de Topkapı a Istanbul.
En l'actualitat el seu mapa dels contorns orientals de l'Amèrica del Sud constitueix una icona nacional a Turquia i apareix al revers dels bitllets de deu milions de lires. Suposadament fou dibuixada d'acord amb navegants europeus (potser Colom).
Reis va dibuixar un segon mapamundi el 1528, del qual només se'n conserva el fragment corresponent a les costes de l'Amèrica Central i del Nord, que va actualitzar la informació del primer a partir de mapes portuguesos, ja que incloïa els descobriments de Gaspar Corte-Real. Ja hi apareixia la península de Florida i Cuba hi tenia forma d'illa.
# Placa de Petri

La placa de Petri o placa de cultiu és un recipient rodó, de vidre o poliestirè amb tapadora del mateix material, de diferents diàmetres (essent més comuns els diàmetres al voltant de deu centímetres), de fons baix, amb una coberta de la mateixa forma que la placa, però una mica més gran de diàmetre, perquè es pugui col·locar damunt i tancar el recipient. Fou inventada per Julius Richard Petri, el 1887. S'utilitza en els laboratoris principalment en el cultiu de bacteris o altres microorganismes, tot cobrint el fons amb diferents medis de cultiu (per exemple un gel d'agar) segons el microorganisme que es vol cultivar.
En comparació amb els cultius en medi líquid tenen uns avantatges considerables:
* Els organismes microbiològics creen colònies fixes, amb l'excepció d'algunes espècies com el proteus.
* Les colònies tenen formes de desenvolupament típiques que permet distingir les espècies.
* Amb la tecnologia adient es poden cultivar i isolar clons genèticament purs.
* A la vora exterior de les colònies sempre es troben organismes microbiològics joves (en lloc d'una barreja d'individus creixents i moribunds).

## Referències

* ↑ «Placa de Petri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Placa de Petri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Petri, Julius Richard «Eine kleine Modification des Koch'schen Plattenverfahrens.» (en alemany). Centralblatt für Bacteriologie und Parasitenkunde, vol. 1, 1887, pàg. 279–280.
Equipament de laboratori de química :
# Plecotus

Plecotus és un gènere de ratpenats de la família dels vespertiliònids.

## Taxonomia

* Plecotus ariel
* Ratpenat orellut septentrional (P. auritus)
* Ratpenat orellut meridional (P. austriacus)
* Plecotus balensis
* Plecotus christiei (Gray, 1838)
* Plecotus homochrous (Hodgson, 1847)
* Plecotus kolombatovici (Dulic, 1980)
* Plecotus kozlovi (Bobrinskii, 1926)
* Ratpenat orellut alpí (Plecotus macrobullaris) (Kuzjakin, 1965)
* Plecotus ognevi (Kishida, 1927)
* Plecotus sacrimontis (G. M. Allen, 1908)
* Plecotus sardus (Mucedda, Kiefer, Pidinchedda & Veith, 2002)
* Plecotus strelkovi (Spitzenberger et al., 2006)
* Plecotus taivanus (Yoshiyuki, 1991)
* Ratpenat orellut canari (Plecotus teneriffae) (Barrett-Hamilton, 1907)
* Plecotus turkmenicus (Strelkov, 1988)
* Plecotus wardi (Thomas, 1911)

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Distribució mundial d'aquest gènere (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Plecotus ognevi

Plecotus ognevi és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a la Xina, el Kazakhstan, Corea del Nord, Corea del Sud, Mongòlia i Rússia. El seu hàbitat són les estepes, la taigà, els boscos de muntanya i els boscos temperats. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Fou anomenat en honor del naturalista i zoòleg soviètic Serguei Ogniov (a vegades transcrit com a Ognev).

## Referències

* ↑ Stubbe, M.; Ariunbold, J.; Buuveibaatar, V.; Dorjderem, S.; Monkhzul, T.; Otgonbaatar, M.; Tsogbadrakh, M. Plecotus ognevi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 abril 2014.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 297. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Plecotus homochrous

Plecotus homochrous és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu al sud de l'Himàlaia, a altituds més baixes que P. wardi, des de Murree (Punjab, Pakistan a 2.500 msnm) a l'oest fins a tot Darjeeling (Bengala Occidental, nord-est de l'Índia, a ~2.000 msnm) a l'est. Abans se'l considerava una subespècie del ratpenat orellut septentrional (P. auritus), però avui en dia se'l veu com a espècie pròpia dins del grup P. auritus. El seu parent més proper és possiblement P. taivanus.
P. homochrous és una espècie petita de Plecotus, amb bul·les grans i dents molt petites. Té tot el pelatge marró fosc, tot i que la part ventral té un toc grisenc. El pelatge és espès i llanós. Té les urpes curtes i marrons. L'avantbraç mesura 37,80–40,78 mm, el polze 4,98–6,75 mm i el crani 16,01–16,40 mm (mides basades en només tres exemplars).

## Referències

* 1 2 Spitzenberger, F., Strelkov, P. P., Winkler, H. i Haring, E. 2006. A preliminary revision of the genus Plecotus (Chiroptera, Vespertilionidae) based on genetic and morphological results. Zoologica Scripta 35:187-230. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Pisa (Èlide)

Pisa (en grec antic: Πῖσα) era una ciutat de l'Èlida, al Peloponnès, antiga capital del districte independent de la Pisàtida, després conquerit per Elis. Estava entre Hàrpina i Olímpia, i molt pròxima a aquesta ciutat. Segons la mitologia grega va ser la residència d'Enòmau i Pèlops. L'heroi epònim, Pisos, fill de Perieres i net d'Èol, fou el fundador de la ciutat, segons que diu Pausànies, però d'altres fan derivar el nom d'una font anomenada Pisa que hi havia en aquell lloc, com ara Estrabó i Eustaci d'Epifania.
Va ser la capçalera d'una confederació de 8 estats formada per Pisa, Salmone, Heraclea, Hàrpina, Císion, Dyspontion i dues més de què no es coneix el nom.
Pisa tenia originalment la presidència dels Jocs Olímpics però Elis en va prendre la direcció després d'un conflicte. Pisa va fer repetits intents de recuperar aquesta presidència i això va portar a diverses guerres contra Elis que van acabar amb la destrucció de Pisa l'any 572 aC. El 364 aC els habitants de Pisàtida i els arcadis van poder per fi organitzar uns jocs (els jocs CIV de l'antiguitat) però Pisa ja no existia. Quan Pausànies va visitar la zona on havia estat la ciutat la va trobar convertida en vinyes.
La seva situació era coneguda per Píndar i Heròdot. Píndar la identifica amb Olímpia, i Heròdot diu que hi havia la mateixa distància des dels dos llocs fins a l'Altar dels dotze déus a Atenes. Uns escolis a Píndar la situen a 6 estadis d'Olímpia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pisa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 desembre 2020].
Viccionari
# Principat d'Arches

El principat d'Arches va néixer el 1608, per la voluntat de Carles III duc de Nevers i de rethel, de resultes de la creació ex-nihilo de la ciutat de Charleville.
En una doble sivella del Mosa, s'hi havien establert la ciutat romana de Castrice (Castricum), que a l'edat mitjana va esdevenir un comtat dependent de la Lotaríngia després del Sacre Imperi Romanogermànic (vegeu comtat de Castres de Lorena); una ciutadella sobre l'indret denominat Maceria, on es va desenvolupar la ciutat de Mézières; i finalment el llogaret d'Arches, la senyoria del qual va ser comprada el 1293 pels comtes de Rethel.

## Un nou principat, una nova capital

Charles III de Nevers i de Rethel, fundà en aquest indret la nova ciutat de Charleville el 1606. Establerta sobre territori de l'antic comtat de Castres de Lorena, escapava a la influència de l'antic règim a França, ja que estava en els límits del Sacre Imperi; el duc de Rethel es recolza llavors en aquesta nova capital per crear un principat sobirà que prengué el nom de l'antiga senyoria: Arches.
El 1608, Carles III va declarar Charleville capital del seu principat sobirà d'Arches, i ciutat monacal, el que li permetrà estendre la seva influència al nord d'Europa, a dos passos de dues regions riques, Flandes i Holanda. El principat i Charleville, la seva capital, portaren les mateixes armes.

## La breu existència del principat sobirà

Carles III de Nevers, primer príncep d'Arches, morí el 1637; el seu net Carles (1629- 1665), el va succeir però va cedir els ducats familiars de Nevers, Rethel i Mayenne, no conservant més que els ducats italians de Màntue i de Montferrat, així com el principat d'Arches del qual serà el segon príncep (Carles II).
El seu fill Carles Ferran (1652- 1708) serà el tercer i darrer príncep d'Arches. Després de la seva mort sobrevinguda el 5 de juliol de 1708, el principat d'Arches i Charleville va passar a la seva cosina Anna de Baviera (1648-1723) (filla d'Anna Gonzaga de Clèveris), i després als seus dos cohereus: d'una part el seu fill Lluís III de Borbó (1668-1710), príncep de Condé; i de l'altra (1/9) Carles Teodor, príncep de Salm (1645-1710), vidu de Lluïsa Maria de Baviera, germana d'Anna de Baviera.
Sense perdre els seus privilegis, Charleville fou en endavant incorporada a França i el principat no existí més que nominalment, en profit sobretot dels ducs de Lorena, passant llavors a la casa d'Habsburg-Lorena.

## Enllaços externs

* Plan de Charleville el 1640 Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Pravokúmskoie

«Pravokúmskoie» té aquests significats:
* Pravokúmskoie (Levokúmskoie), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia
* Pravokúmskoie (Zelenokumsk), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia