OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Timna Brauer

Timna Brauer (Viena, 1 de maig de 1961) (hebreu: תמנה בראואר‎ ;) és una cantautora austríaca-israeliana. Col·labora amb el pianista israelià Elias Meiri. Va néixer a Àustria de pare austríac i mare israeliana. El seu pare és Arik Brauer. Són els pares de Jasmin i Jonathan.
Va representar Àustria al Festival de la Cançó d'Eurovisió de 1986, cantant "Die Zeit ist einsam" (anglès: Time is Lonely).
Brauer va participar en la tercera temporada del concurs de dansa de televisió austríaca Dancing Stars el 2007, arribant al desè lloc.

## Discografia seleccionada

* 1987: Orient (Timna Brauer & Elias Meiri Ensemble)
* 1992: Mozart "Anders" (Timna Brauer & Elias Meiri Ensemble)
* 1996: Tefila-Prayer / Jewish Spirituals (Timna Brauer)
* 1997: Chansons et violons (Timna Brauer i Elias Meiri)
* 1999: Die Brauers (La família Brauer - 3 generacions)
* 2001: Cançons d'Evita (Timna Brauer)
* 2001: Voices for Peace (Timna Brauer i diversos cors)
* 2005: Kinderlieder aus Europa: CD + Fullet informatiu (Timna Brauer & Elias Meiri Ensemble + Infantil)
* 2006: Der kleine Mozart: Escolta i reprodueix CD per a nens (Timna Brauer i Elias Meiri Ensemble)

## Referències

* ↑ Brauer, Timna. Wir singen in vielen Sprachen Kinderlieder aus Europa. Wien: Annette Betz, 2005. ISBN 3-219-11211-0.
* ↑ oe1.orf.at. «Singen für den Frieden: Shir la-shalom | MI | 08 02 2023 | 9:45» (en alemany). [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ KENNEDY O’CONNOR John, The Eurovision Song Contest. 50 Years. The Official History, Londres, Carlton Books Limited, 2005, p.107.

## Bibliografia

* Timna Brauer i Birgit Antoni, Wir singen in vielen Sprachen. Annette Betz, Viena, 2005.ISBN 3-219-11211-0
* Timna Brauer i Elias Meiri, World Music Israel. Theodore Presser, rei de Prússia, sense data. ISBN B00008H6H4
# El lladre de Bagdad

«El lladre de Bagdad o The Thief of Bagdad» té aquests significats:
* El lladre de Bagdad (pel·lícula de 1924), dirigida per Raoul Walsh
* El lladre de Bagdad (pel·lícula de 1940), dirigida per Ludwig Berger, Michael Powell i Tim Whelan
* El lladre de Bagdad (pel·lícula de 1978), dirigida per Clive Donner
# Iemil

El riu Iemil (Имил/Емель/Эмель) és l'antic nom turc d'un riu del Kazakhstan al Tarbagatai entre les Muntanyes Altai i la serralada de Tien Shan o Tian Shan, allà on ambdues sembla que es troben.

## Referències

* ↑ «Map». Arxivat de l'original el 2013-05-05. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ Первые исследователи Казахстана
# Inis Mhic Aoibhleáin

Inis Mhic Aoibhleáin (en anglès Inishvickillane o Inishvickillaun) és una de les Illes Blasket, al comtat de Kerry, a la província de Munster. Els habitants de les Blasket es refereixen a ella com "The Inis". L'illa va estar habitada intermitentment durant els segles XIX i XX per una o més famílies. Hi ha ruïnes d'edificis antics de pedra i en el 1970 hi fou construïda una casa on el seu propietari, el Taoiseach Charles Haughey, hi estava per vacances.
A part d'An Tiaracht i algunes roques, aquesta illa és la més occidental d'Irlanda, possiblement la part més occidental del país on es pot fer vida, ja que a Tiaracht només hi vivien els vigilants del far, que des de 1988 és automàtic.
Inis Mhic Aoibhleáin té importants colònies d'ocells marins especialment de fulmars, escaterets i fraret atlàntic. Haughey va introduir a l'illa un ramat de cérvols.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland
* ↑ J. & R. Stagles, The Blasket Islands: Next Parish America. O'Brien Press, Dublin, 1980
# Inira (cràter)

Inira és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 16,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim inuktitut, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Inira». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Institute for Supply Management

Institute for Supply Management (Institut d'adquisició i subministrament), inicialment National Association of Purchasing Managers és una organització sense ànim de lucre que opera en el camp de l'educació i la investigació, i reuneix als professionals nord-americans relacionats amb l'adquisició i subministrament o gestió de compres. Va ser fundat el 1913 després d'una reunió organitzada per l'empresa Thomas Register.
L'ISM publica la revista mensual Inside Supply Management, la qual inclou el «Manufacturing ISM Report on Business», anunciant el primer dia de negocis de cada mes el popular índex de compres Purchasing Managers Index (PMI). Des de juny del 1998 també recull dades del sector no-manufacturer.

## Referències

* ↑ Farrell, Paul V. 50 Years of Purchasing: The Story of N.A.P.A. Nova York: Shipman Medalists, National Association of Purchasing Agents, 1954, p. 3.

## Vegeu també

* Purchasing Managers Index
# Illa Bauçà

L ' illa Bauçá, es troba a Nova Zelanda. Se situa just al sud de l'illa Secretary a la sortida del fiord Doubtful Sound, al Parc nacional de Fiordland, a l'Illa del Sud. L'accés al fiord es fa pel pas Patea, de menys d'un quilòmetre d'amplada. Al nord, illa Bauçà està separada de l'illa Secretary per l'estret canal Te Awaatu (també anomenat The Gut), amb 200 m al punt més estret. Les aigües que separen ambdues illes per la Reserva Marina del Canal Te Awaatu. El canal és solcat sovint per vaixells d'excursió del fiord Doubtful Sound.
L´illa Bauçà està deshabitada. Va rebre el seu nom del mallorquí Felip Bauçà Canyes, cartògraf en cap de l'Expedició Malaspina, viatge científic i polític a Amèrica, Oceania i Àsia, desenvolupat entre 1789 i 1794, organitzat per la Corona espanyola.

## Conservació

Sent l'illa Bauçà relativament petita, té tanmateix, un gran valor natural. Hi ha un arbust originari de l'illa. L'ermini va ser l'únic animal invasor que s'hi va aclimatar, d'on se'l va erradicar entre el 2002 i el 2004 a base de trampes. Així, aquesta és una de les nou illes de la regió de Fiorland que actualment no tenen espècies animals invasores.
Cal dir que el 2003, abans de l'erradicació de l'armiño, es va portar a l'illa un grup de tiekes de l'illa del Sud, que van ser caçats pels erminis. Després de l'erradicació, el 2010, es van tornar a alliberar amb èxit 39 tekes procedents de l'illa Breaksea.

## Referències

* ↑ «Tieke/Saddleback transfer to Bauza Island». Fiordland Conservation Trust. [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «FCT Newsletter 'Jigsaw'». Fiordland Conservation Trust, 01-08-2012. [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ Shane Cowlishaw «Endangered bird back in Doubtful Sound». The Southland Times, 18-03-2010 [Consulta: 10 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Una figura insigne de la Ilustración (Felipe Bauçà Cañas). Bartomeu Bestard. Diario de Mallorca, 12 de septiembre de 2010
# Isidre Sala Puigdevall

Isidre Sala Puigdevall (29 de setembre de 1940 - 21 de setembre de 2022) va ser un futbolista català que va jugar com a defensa central al Girona FC. Va competir en el torneig masculí dels Jocs Olímpics d'estiu de 1968.

## Carrera

Sala va estar 13 temporades amb el Girona a Tercera Divisió, amb un rècord de 432 partits, i va ser el capità de l'equip.

## Llegat

La Federació Catalana de Futbol li va concedir la Medalla de Plata al Mèrit Esportiu l'any 1976.

## Vida personal i mort

La família de Sala tenia una finca a Vilamalla. Va morir el 21 de setembre de 2022, a l'edat de 81 anys.

## Referències

* ↑ «Isidro Sala Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 21 octubre 2018].
* ↑ Jordi Quixano «Girona es redonda» (en castellà). El País, 06-05-2013.
* 1 2 3 4 «Mor Isidre Sala, llegenda del Girona FC» (en castellà). Diari de Girona, 22-09-2022.

## Enllaços externs

* Isidre Sala Puigdevall a BDFutbol
# Isidre Sauqué Lagarriga

Isidre Sauqué Lagarriga (la Garriga, primer terç del segle xx - ?, segona meitat del segle xx) fou un esportista que arribà a campió d'Espanya de tir amb arc el 26 de juny del 1949.

## Referències

* ↑ Sección tiro con arco Arxivat 2017-01-02 a Wayback Machine. al butlletí de l'Associació Excursionista de Granollers
* ↑ III Torneo Internacional Postal de Tiro con arco, La Vanguardia, 22 de juny de 1949
# Inconel

Inconel és el nom d'un grup d'uns 25 aliatges, registrats per l'empresa American Special Metals Corporation, de níquel, Ni, (50-72%), crom, Cr, (14-23%) i altres metalls (coure, Cu, manganès, Mn, i molibdè, Mo, entre d'altres). La combinació de níquel i crom en aquests aliatges proveeix resistència tant a solucions corrosives reductores com oxidants. El níquel i el crom actuen també en conjunt per resistir l'oxidació, carburització i altres formes de deteriorament a altes temperatures. Aquests aliatges no es tornen trencadisses a temperatures criogèniques, tenen bona resistència a la tracció i a la fatiga a temperatures moderades, i presenten excel·lents propietats de resistència al flux i trencament a altes temperatures.

## Referències

* ↑ «Inconel ALEACIONES NIQUEL-CROMO». American Special Metalls. [Consulta: 3 gener 2012].
# Janyl (cràter)

Janyl és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5,6 km de diàmetre. El seu nom és un antropònim kirguís, i va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Janyl». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Ignacio Despujol y Rigalt

Ignacio Despujol y Rigalt (Santiago de Cuba, 9 de febrer de 1863 - València, 1913) fou un enginyer agrònom i polític espanyol, fill d'Eulogio Despujol y Dusay, comte de Casp.

## Biografia

Era descendent d'una família catalana ennoblida en el segle xviii i ell nasqué a Puerto Rico, on el seu pare era governador. Estudià als jesuïtes de València i el 1887 es llicencià en enginyeria de camins, canals i ports. Es casà amb Isabel Trénor Palavicino i treballà en la Divisió Hidrològica del Xúquer. Membre del Partit Conservador, fou elegit diputat pel municipi de Quebradillas (Puerto Rico) a les eleccions generals espanyoles de 1891 i pel de Gandia a les eleccions generals espanyoles de 1903.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.177. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Javier Muñoz (desambiguació)

Javier Muñoz (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Javier Muñoz (actor) (Nova York, 27 de novembre de 1975) actor estatunidenc de família porto-riquenya.
* Javier Muñoz Jiménez (Parla, 28 de febrer de 1995) futbolista madrileny.
* Javier Muñoz Arévalo (Sevilla, 27 de gener de 1982), més conegut com a Javi Muñoz, futbolista sevillà que juga de porter.
* Javier David Muñoz Mustafá (Firmat, província de Santa Fe, 11 de juny de 1980) ex-futbolista argentí de les dècades de 2000 i 2010.
* Francisco Javier Muñoz Llompart (Manacor, 5 de setembre del 1980), més conegut com a Xisco Muñoz, ex-futbolista manacorí.
* Francisco Javier Muñoz Pérez (Barcelona, 12 de desembre de 1985) jugador català de futbol per a cecs.
# Israel Airlines

Israel Airlines (El Al) (en hebreu: אל על) (en àrab: إل عال) és l'aerolínia nacional d'Israel. Duu a terme vols programats internacionals cap a Àfrica, Àsia, Amèrica del Nord, Europa i l'Orient Mitjà i té la seva base en l'Aeroport Internacional Ben Gurion de Tel-Aviv.
Va ser creada el 15 de novembre de 1948 i va iniciar les seves operacions a l'agost de 1949 amb un servei entre Tel-Aviv, Roma i París, que va ser estès a l'any següent fins a Londres. Els vols directes cap a Nova York es van iniciar el 15 de juny de 1961, quan el seu avió Boeing 707 va establir el rècord del vol comercial directe més llarg. El 24 de maig de 1991, un avió Boeing 747 de El Al va transportar un nombre rècord de 1.087 passatgers: van ser jueus etíops que van volar des d'Addis Abeba fins a Israel com a part de l'Operació Salomón. La primera fase de la privatització de El Al es va iniciar al juny de 2003 quan es van negociar 15% de les accions de l'empresa en la Borsa de Tel-Aviv. L'empresa Consorci Knafaim-Arkia, propietària de Arkia Israel Airlines, va adquirir una part important de El Al en l'any 2004 i espera adquirir la resta. Els amos actuals de l'empresa són el Consorci Knafaim-Arkia (40%), inversors privats (30%) i l'Estat (30%). El Al dona feina a 5,417 persones.
El Al és coneguda per les seves estrictes mesures de seguretat. Només una vegada en la seva història un avió ha estat segrestat. És una de les poques aerolínies que passen l'equipatge per càmeres de descompressió.
L'any 1968, un avió de El Al va ser segrestat per membres del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina (PFLP). L'avió es dirigia cap a Roma quan va ser desviat a Algèria. Les negociacions van durar quaranta dies. Els ostatges van ser alliberats però els segrestadors no van ser processats. Aquest ha estat l'únic segrest amb èxit d'un vol de El Al. En l'any 1970 uns guàrdies armats van aconseguir evitar un intent de segrest d'un avió de El Al. El 4 d'octubre de 1992, un Boeing 747-200F de càrrega es va estavellar a Amsterdam, en els Països Baixos. Van morir els tres membres de la tripulació, un passatger i 47 persones que eren a terra. El motor interior de l'ala dreta va sortir disparat de l'ala.

## Flota

La flota d'El Al està formada per:
* 7 Boeing 747-400
* 16 Boeing 737-800
* 6 Boeing 777-200
* 8 Boeing 737-900ER
* 7 Boeing 767-300
* 7 Boeing 787-8
* 6 Boeing 787-9
* 13 Boeing 787-10

## Enllaços externs

* Israel Airlines: El Al (castellà)
# Israel Aharoni

Israel Aharoni (hebreu: ישראל אהרוני) (Vidzy, actualment a Belarús, 1882 - Jerusalem, 1946) fou un zoòleg a l'Imperi Otomà i a la Palestina britànica, àmpliament conegut com el «primer zoòleg hebreu». Aharoni va descobrir fins a 30 espècies desconegudes fins llavors i va donar-les noms hebreus.
Aharoni és sobretot conegut per recollir una ventrada de hàmsters daurats d'una expedició a Alep, Síria. Els hàmsters van ser criats com a animals de laboratori a Jerusalem. Es diu que la majoria d'hàmsters d'Israel, i d'arreu del món, descendeixen d'aquesta ventrada.

## Biografia

Israel Aharoni va néixer a Vidzy, Governorat de Kovno, Imperi Rus (avui a Belarús), i va anar a l'escola a Praga. Va immigrar a Palestina, llavors encara sota domini otomà, i les seves primeres expedicions zoològiques van tenir la protecció del soldà local, per qui va obtenir espècimens de papallona. Molts del seu espècimens encara poden ser vistos a la Universitat hebrea de Jerusalem.

## Hàmsters daurats

El 1930 Aharoni se'n va anar a trobar hàmsters a la petició del seu col·lega Saul Adler. Aquest darrer era un parasitòleg que cercava un organisme que es criés fàcilment com a alternativa al hàmster xinès per a la recerca en la malaltia de la leishmaniosi. Aquesta espècie de hàmsters ja havien estat descoberts i anomenats per George Robert Waterhouse el 1839, però no se n'havien vist des de llavors. Juntament amb un guia sirià amb el nom de Georgius Khalil Tah'un, Aharoni havent rebut l'avís d'un albirament, va dirigir-se a la regió d'Alep, d'on va recollir un niu que contenia una femella i onze cries. Atès que van matar la mare en veure que practicava canibalisme de les cries, van haver de fer créixer les cries restants amb comptagotes. Tot i que se'n van sortir prou bé, algunes van escapar-se del laboratori per no trobar-les mai més, però finalment van tenir la sort de poder fer criar una parella.

## Referències

* ↑ :: Professor Paul's Lives of the Great Naturalists : Israel Aharoni
* ↑ «Israel Aharoni bio (Hebrew)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 juny 2017].
* ↑ «The Untold Story of the Hamster, a.k.a Mr. Saddlebags» (en anglès). Smithsonian.
# Ivànovka (Khvalinsk)

Ivànovka - Ивановка (rus) - és un poble a l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 253 habitants. Pertany al districte municipal de Khvalinsk.

## Referències

* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2018-01-25.
* ↑ «Топографические карты СССР N-39 (В) 1:100000. Самарская область.». Arxivat de l'original el 2018-01-15.
# Jaisamand Wildlife Sanctuary

Jaisamand Wildlife Sanctuary és una reserva d'animals i entorn situada al Rajasthan al districte d'Udaipur, a 48 km al sud-est de la ciutat d'Udaipur.
Té una superfície de 62 km² i està al costat del llac Dhebar o Jaisamand, que li dona nom i que en forma part. Fou creat el 1957. Destaquen les aus migratòries, cocodrils tortugues, diversos peixos, lleopards, guineus, xacals, gats salvatges, cérvols, gaseles, antílops de quatre corns, mangostes, mones, porc espins i senglars entre d'altres a més de serps i ratapinyades.
Un restaurant i algun bungalow serveixen per als turistes. Les carreters a l'interior mesuren 70 km.
# Iver Holter

Iver Holter (Gausdal, 13 de desembre de 1850 - Oslo, 27 de gener de 1941) va ser un compositor noruec. Va ser director i director musical de la Filharmònica d'Oslo durant un quart de segle.
Iver Paul Fredrik Holter va néixer a Gausdal, Oppland, Noruega. Els seus pares van ser Caspar Georg Holter (1812-1880), ministre, i Caroline Theodora Børresen (1818-1857). Va passar l'adolescència a Gjerpen a Skien, on va rebre lliçons de violí de l'organista alemany Friederich Wilhelm Rojahn (1820-1886). Holter havia estudiat medicina originalment, però al 1876 va canviar de carrera per convertir-se en músic. Primer estudià música amb Johan Svendsen a Copenhaguen i després a Leipzig (1876–79). Va continuar els seus estudis musicals a Berlín (1879-1881).
A la tardor de 1882, va seguir a Edvard Grieg com a director d'orquestra per a l'Orquestra Filharmònica de Bergen. A la tardor de 1886, es va convertir en director musical i director d'orquestra de la Filarmònica d'Oslo, càrrec que va mantenir durant 25 anys. Holter va suggerir la fundació d'una orquestra de la ciutat que pogués tocar a les festes municipals, als concerts i al teatre, i com a resultat d'això, l'orquestra va obtenir el suport municipal des de 1889.
Holter es va convertir en una figura central en la vida musical de la ciutat. El 1890 va fundar l'"Orquestra Oslo Bys", i va ser director de l'Associació de Música (Musikkforeningen) d'Oslo durant un quart de segle. Durant el període 1900 a 1906 va editar la revista musical "Nordisk Musik-Revue". El 1912, va ser un dels fundadors de la "Norwegian Norwegian Artists Society" (Societat Noruega d'Arts Escèniques).
Holter va compondre música per a piano, cançons i música coral, incloent una sèrie de cantates per a diversos esdeveniments importants i menors. Com a compositor, va seguir els ideals clàssic-romàntics. Entre les seves nombroses composicions destaquen una simfonia, quartets de corda, un concert per a violí, cantates, cançons i peces corals. Més notablement, va escriure música per a "Goethe Götz von Berlichingen" i per a l'obra orquestral "St. Hans Kveld".
Va ser enterrat al cementiri de "Vår Frelsers" a Oslo, Noruega.

## Treballs seleccionats

* Bagatellen für das Pianoforte. 1879
* 2 String Quartets. 1880, ?
* Vier Gesänge für eine mittlere Stimme mit Begleitung des Pianoforte. 1881
* Til Fædrelandet (cantata, text by T. Caspari). 1895
* Kantate ved den 7de store Sangerfest (text by M. Rolfsen). 1896
* Nürnberg (cantata, text by T. Caspari). 1898
* Kantate ved indvielsen af Kristiania handelsstands forenings nye hus (text by C. Dysthe). 1912
* Kristiania-Kantate (text by T. Caspari). 1924
* Olavskantate (text by T. Caspari). 1930
* Violin Concerto in A minor
* Symphony in F major

## Referències

* Iver Holter(Store norske leksikon)
* Norske komponister ved Musikkfesten i Bergen, 1898, Document.dk, Retrieved 22 May 2016
* Iver Holter / utdypning (Store norske leksikon)
* Iver Holter(Classical Composers Database)
* Vår Frelsers gravlund (Oslo kommune Gravferdsetaten)
# James Bicheno Francis

James Bicheno Francis (Southleigh, Devon, Anglaterra, 18 de maig de 1815 - Lowell, Massachusetts, Estats Units, 18 de setembre de 1892) fou un enginyer hidràulic britànic-nord-americà inventor de la turbina hidràulica que porta el seu nom (una combinació de turbines de flux radial i axial) que s'utilitzen per a instal·lacions de baixa pressió.
El 1833, Francis va anar als Estats Units i va ser contractat per l'enginyer George Washington Whistler per ajudar a construir el ferrocarril de Stonington (Connecticut). A Lowell es va unir a la companyia The Proprietors of Locks and Canals on the Merrimack River com a dibuixant i, ben aviat, el 1837, amb només 22 anys, va ser nomenat cap de màquines de l'empresa. Aquell mateix any, James es va casar amb Sarah W. Brownell a Lowell, el 12 de juliol de 1837.
Com a gerent i cap de màquines, Francis va ser responsable de la construcció del Canal del Nord i l'alimentador del carrer Moody. Ambdós canals, construïts entre els anys 1840 i 1850, van completar la llarga xarxa de canals de Lowell de nou quilòmetres, i en van augmentar considerablement la potència industrial amb els nombrosos molins d'una de les ciutats industrials més pròsperes.
Els principals resultats del treball dut a terme per Francis al voltant de la hidràulica es van publicar a un llibre el 1855, el qual va tornar a publicar-se el 1868 i el 1883. Aquest treball en va fer una autoritat reconeguda entre els enginyers hidràulics, tant a Amèrica com a Europa. Francis pot ser considerat un dels fundadors d'una nova escola d'hidràulica gràcies al seu enfocament experimental. Encara avui en dia les turbines de Francis s'utilitzen per a càrregues hidràuliques.

## Referències

* 1 2 «James Bicheno Francis». Encyclopædia Britannica [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «James Bicheno Francis». Encyclopédie Larousse [Consulta: 30 octubre 2016].
* 1 2 3 Hager, Willi. Hydraulicians in Europe 1800-2000. CRC Press, 21 de març de 2014, p. 1586. ISBN 978-1-4665-5498-6.
* ↑ Steinberg, Theodore. Nature Incorporated: Industrialization and the Waters of New England. Univ of Massachusetts Press, 1994, p. 92–95. ISBN 0-87023-943-0.
* ↑ Malone, Patrick M. Waterpower in Lowell: Engineering and Industry in Nineteenth-Century America. JHU Press, 2 d'octubre de 2009, p. 62–99. ISBN 978-0-8018-9735-1.
* ↑ Francis, James B. Lowell Hydraulic Experiments: Being a Selection from Experiments on Hydraulic Motors, on the Flow of Water Over Weirs, in Open Canals of Uniform Rectangular Section, and Through Submerged Orifices and Diverging Tubes. Made at Lowell, Massachusetts. Nova York: D. Van Nostrand Publisher, 1883 [Consulta: 1r novembre 2016].

## Bibliografia

* Layton, Edwin T. From rule of thumb to scientific engineering: James B. Francis and the invention of the Francis Turbine. Nova York: Research Foundation of the State University of New York. NLA Monograph Series. Stony Brook, 1992.
* «Francis Obituary». Engineering News and American Contract Journal. G. H. Frost; Universitat de Iowa [Nova York], Vol. 17, 1887, pàg. 14.