OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cooperativa Central Granot

La Cooperativa Central Granot (en anglès: Granot Central Cooperative) (en hebreu: גרנות) és una corporació cooperativa del moviment del quibuts a Israel. El seu president és Amit Ben Itzhak, que ha estat en el seu càrrec des de 2014. Roberto Kuperman és el director general des de 2005.
Granot és un corporació de 20 fàbriques i companyies, les quals són propietat de 43 kibutzim de la regió costanera i central d'Israel.
Granot opera en una àmplia gama de sectors econòmics: finances, holdings, adquisicions, agricultura (alvocat, fruites cítrics, estables, aviram), indústria alimentària (menjar per a animals, menjar en general, construcció d'instal·lacions, desenvolupament de noves llavors, emmagatzematge, refrigeració), infraestructures, energia, tecnologia de la informació, immobles, reclutament de personal, transport, capacitació i formació professional, sionisme i més.
Amb uns ingressos anuals d'aproximadament 3,5 milions de nous xéquels israelians (NIS) Granot va ser reconeguda en 2007 com una de les cooperatives més grans del món (basat en una recerca de l'Aliança Cooperativa Internacional).

## Història

Granot va ser establerta el 1940 per utilitzar l'economia aplicada al màrqueting dels productes agrícoles i per reduir els preus de compra dels béns per a les granges dels membres de la cooperativa. Unir les granges a una cooperativa més gran, va fer possible l'adquisició i la utilització de les tecnologies per processar els productes agrícoles. Avui en dia, Granot ajuda a reduir els costos d'operació, i ofereix un servei financer per als seus membres, que necessiten els capitals necessaris per operar i sostenir les seves granges agrícoles.

## Empreses de Granot

* Ambar Feed Mills: la companyia es propietària del molí de producció de pinso per a bestiar més gran i avançat de l'estat. Ambar té un molí a Gan Shmuel (en el nord del país) i un altre a Dvira (en el sud). La producció anual total és de gairebé un milió de tones de productes alimentaris per al bestiar.
* Granot Avocado & Citrus Cooperative: és una empresa cooperativa productora de cítrics i alvocats. Els kibutzim produeixen la tercera part del total de la collita d'alvocat i de cítrics israelians. La cooperativa Granot posseeix el centre d'empaquetatge de fruites més gran d'Israel.

## Holdings

* El 100% de Mey-Ram Water Ltd. Mey-Ram és una empresa dedicada al tractament de l'aigua potable, i al subministrament d'electricitat a les empreses agrícoles israelianes.
* El 66% de Rimon Ltd. Rimon duu a terme projectes en el camp del reciclatge de l'aigua.
* El 7,5% de Tnuva Ltd. Tnuva és la principal companyia alimentària de l'Estat d'Israel. Conjuntament amb el moviment dels kibutzim, Granot posseeix el 23.5% de la companyia).

## Referències

* ↑ Alon USA Energy, Inc.
* ↑ , <http://www.ica.coop/publications/ar/2006annualreport.pdf> Arxivat 2012-05-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-05-23. [Consulta: 5 octubre 2017].

## Enllaços externs

* www.granot.co.il/ (hebreu) (anglès)
# Otó III de Caríntia

Otó III de Caríntia i I de Tirol o Gorízia-Tirol (vers 1265 - mort 25 de maig de 1310) fou un membre de la família dels Meinardins. Fou co-duc de Caríntia, co-marcgravi de Carniola i co-comte de Tirol (Gorízia-Tirol) del 1295 al 1310. Era fill de Meinard II de Gorízia-Tirol, I de Caríntia i Carniola i de la seva esposa Isabel de Baviera o de Wittelsbach.
Otó va heretar un país ben organitzat, ja que el seu pare havia posat les bases per a una administració eficient mitjançant el foment i la creació de la Raitbuch (llibre de registre intern) i l'ús dels ministerials (funcionaris nobles). Otó va signar un tractat de límits amb el veí bisbat de Brixen, en el que es va establir la confluència dels rius Adige i el Avisio com a frontera entre Tirol i Brixen. Els germans Otó, Albert, Lluís i Enric a més van ser vogts dels bisbes de Trent.
El rei Albert I d'Alemanya va concedir a Otó diversos dret de duana. No obstant això, la cort d'Otó era una càrrega per a les seves finances. El més notable de la seva política econòmica va ser l'expansió i assegurament del mercat a Gries (ara part de la província de Bolzano) el 1305, competint amb el mercat central de la ciutat de Bolzano, que estava dominat pel bisbe.
Otó va morir el 1310 sense un hereu mascle. Com els seus germans Albert i Lluís ja havien mort el 1292 i 1305, respectivament, només va quedar el seu germà menor, Enric.

## Matrimoni i fills

L'any 1297 es va casar amb la duquessa Eufemia (1281-1347) una filla d'Enric V duc de Legnica. Van tenir quatre filles:
* Anna, que es va casar amb el comte palatí Rodolf II de Wittelsbach;
* Elisabet, casada amb el rei Pere II de Sicília;
* Úrsula i
* Eufèmia.
# Partit Rus dels Pensionistes per la Justícia Social

El Partit Rus dels Pensionistes per la Justícia Social (en rus: Российская партия пенсионеров за социальную справедливость/ Rossíyskaya Pártiya Pensionérov za sotsiálnuyu spravedlívost) és un partit polític conservador rus, conegut habitualment com a Partit dels Pensionistes.

## Història

Va ser fundat com a Partit dels Pensionistes el 1997, amb Serguei Atroshenko com el seu primer president. El 29 de maig de 1998, el partit va ser registrat en el Ministeri de Justícia. En les eleccions de desembre de 1999 a la Duma Estatal, el partit va guanyar el 1.95% dels vots i un escó.
En les eleccions legislatives de 2003, l'aliança del Partit dels Pensionistes de Rússia i el Partit de la Justícia Social de Rússia va obtenir el 3,1% del vot popular, però malgrat la pujada general va perdre la representació a la Duma.
El 31 de gener de 2004, en un congrés extraordinari del partit, el president Serguei Atroshenko va ser destituït del seu càrrec pel seu pobre acompliment. El 27 de març de 2005, Valeri Gartung va ser escollit president.
Entre 2004 i 2005, el partit va tenir diversos èxits a nivell regional. El seu resultat més alt va ser de 20.7% en les eleccions per a la Duma Regional de l'Óblast de Magadan al 2005. El mateix any la formació va guanyar les eleccions a Tomsk, rebent el 19,8% dels vots, en comparació amb el 17,85% de Rússia Unida.
El 28 d'octubre de 2006, el Partit es va fusionar amb el Partit Rus de la Vida i Rodina en una nova plataforma política amb aspiració de generar un bipartidisme al país, Rússia Justa, mantenint activitat amb una organització pública. El 7 d'abril de 2012, però, el partit va abandonar la plataforma i va ser refundat a Moscou, sota el lideratge de Zótov. L'actual líder del partit és Vladímir Burakov.
En 2018, el partit va anunciar el seu suport a l'actual president Vladímir Putin en les eleccions presidencials.

## Vegeu també

* Rússia Justa
* Rodina
* Partit Rus de la Vida

## Referències

* ↑ «История выборов депутатов Государственной Думы 1993-2007». [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Выборы в Государственную думу Российской Федерации 2003. Большая российская энциклопедия» (en rus). [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Слияние "актуальных левых" состоится в конце октября» (en rus), 18-09-2006. [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «В Москве прошел учредительный съезд общественной организации «Российские пенсионеры за справедливость»». [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «"Пенсионеры России" выходят из СР и поддерживают Путина» (en rus), 29-02-2012. [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Партия пенсионеров». pensioner.party.
# Ciara Horne

Ciara Horne (Harrow, Londres, 7 de setembre de 1989) és una ciclista britànica especialista en el ciclisme en pista. Fins a final de 2012 va tenir nacionalitat irlandesa. Actualment milita a l'equip Cervélo-Bigla.

## Palmarès

* 2014
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Elinor Barker, Katie Archibald i Laura Trott)
* 2015
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Elinor Barker, Katie Archibald, Laura Trott i Joanna Rowsell)
** Campiona del Regne Unit en Persecució per equips (amb Joanna Rowsell, Katie Archibald i Sarah Storey)

### Resultats a la Copa del Món

* 2013-2014
** 1a a Guadalajara i Londres, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Gabriela Horvátová

Gabriela Horvátová (Varaždin, Croàcia, 25 de desembre de 1877 - Praga, 29 de novembre de 1967) fou una mezzosoprano txeca, coneguda per haver estrenat Jenůfa a Praga el 1916 i haver esdevingut la primera amant de l'autor, Leoš Janáček.
Va abastar els papers de contralt, mezzosoprano i soprano. Durant 27 anys va ser membre de l'Òpera del Teatre Nacional de Praga i també va ser una reeixida actriu de cinema mut.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en txec). operasingers. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2016. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ Martín Bermúdez, 2015, p. 346.
* ↑ «Opera PLUS Retro (1): Gabriela Horvátová – Janáčkova Kostelnička poprvé digitálně (AUDIO». Operaplus. [Consulta: 23 febrer 2023].

## Bibliografia

* Martín Bermúdez, Santiago. El siglo de Jenůfa. Las óperas que cambiaron todo [ 1900 - 1950 ] (en castellà). Ediciones Cumbres, 2015. ISBN 978-84-943713-9-4.
# Parc Regional Muntanya de Riaño i Mampodre

El Parc Regional Muntanya de Riaño i Mampodre (designat fins a l'octubre de 2019 com a Parc Regional de Picos de Europa ) és un espai natural localitzat a l'extrem nord-est de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Coincideix en la seva part més septentrional amb el Parc Nacional de Picos de Europa, que alberga el massís muntanyós dels Picos de Europa.
S'hi pot accedir des de Boñar per la comarcal LE-331 direcció el port de Sant Isidre, o per la carretera N-625 direcció Cistierna i N-621 direcció Riaño.

## Característiques

La Muntanya de Riaño, juntament amb els Picos de Europa, conformen la major formació calcària d'Europa Occidental amb importants processos càrstics, avencs que arriben a més de 1000 m i erosió glacial manifesta. D'entre els cims destaca la Torre de Cerredo amb 2650 metres d'altitud, i hi ha refugis de muntanya com els de Vegabaño i Collado Jermoso.
Les fagedes hi són el bosc principal, on creixen els grèvols, els teixos als barrancs ombrívols i els roures. El bedoll està representat per boscos que formen el límit natural de les fagedes sobre substrat silici de la zona. Al Parc Regional Muntanya de Riaño i Mampodre es troben representades totes les espècies del bosc atlàntic. Als seus cims habita l'isard (Rupicapra pyrenaica parva), als boscos el cabirol i el llop, amb presència ocasional de l'os bru europeu. Al parc habiten més de 100 espècies d'aus, entre les quals destaquen el gall fer, el picot negre, el voltor comú, l'àliga daurada, l'aufrany i el trencalòs.

## Referències

* ↑ «La Junta aprueba el Anteproyecto de Ley de Declaración del Parque Natural ‘Sabinares del Arlanza-La Yecla’, en Burgos» (en castellà). comunicacion.jcyl.es. [Consulta: 18 octubre 2019].
* ↑ «La Junta instala la nueva cartelería del Parque Regional Montaña de Riaño» (en castellà). Diario de León, 19-10-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Serna, Rebeca. «Montaña de Riaño: 6 lugares para soñar con las cumbres leonesas» (en castellà), 25-06-2020. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «Montaña de Riaño y sus siete grandes mamíferos en libertad» (en castellà), 03-05-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].

## Bibliografia

* Fernández Revilla, Aureliano. Mapa Parque Regional montaña de Riaño y Mampodre. Zona occidental. Embalse del Porma. Madrid: Desnivel, 2023.
# Love Never Dies (pel·lícula de 1921)

Love Never Dies és una pel·lícula muda dramàtica estatunidenca del 1921 dirigida per King Vidor. Impressions de la pel·lícula sobreviuen en diversos arxius de pel·lícules.

## Trama

Tal com es descriu en una revista de cinema, John Trott (Hughes) supera la mala influència d'una casa miserable, té èxit com a enginyer contractista i es casa amb la bella Tilly Whaley (Bellamy). S'estableixen a una existència feliç a la seva pròpia cabana. Aleshores apareix un fantasma del seu passat, una mare borratxa, i durant la seva absència la seva dona és expulsada de casa pel seu pare, Ezekiel Whaley (Brownlee), i se li concedeix el divorci. En John, acompanyat de la seva germana adoptiva, va a una ciutat llunyana. En el camí, el tren descarrila i es denuncia que ell mateix i la noia han mort. La seva dona es casa amb una antic estimat. Anys més tard, John torna a la ciutat i el vell amor es renova. El marit gelós intenta matar en John però és assotat a la trobada. Aleshores, el marit decideix suïcidar-se i té èxit, malgrat el valent intent de John per aturar-lo. Aleshores, la parella es retroba a la seva "cabana de les delícies".

## Repartiment

* Lloyd Hughes com a John Trott
* Madge Bellamy com a Tilly Whaley
* Joseph Bennett com a Joel Epperson
* Lillian Leighton com a Sra. Cavanaugh
* Fred Gamble com a Sam Cavanaugh (acreditat com a Fred Gambold)
* Julia Brown com a Dora Boyles
* Frank Brownlee com a Ezekiel Whaley
* Winifred Greenwood com a Jane Holder
* Claire McDowell com a Liz Trott
* Maxine Elliott Hicks com a Dora Boyles com a adolescent (sense acreditar)

## Producció

L'espectacular estampida de bestiar de Vidor a la seva pel·lícula anterior The Sky Pilot (1921) va ser admirada per la crítica. Amb l'esperança d'aprofitar aquest èxit, Vidor va dissenyar i va construir un elaborat model de rèplica d'un tren i un cavallet i el va utilitzar per escenificar un descarrilament espectacular. Impressionat per aquesta demostració d'efectes especials, Thomas H. Ince va acceptar finançar la finalització de Love Never Dies.

## Notes

* ↑ «Progressive Silent Film List: Love Never Dies». silentera.com. [Consulta: February 26, 2008].
* ↑ «Love Never Dies». American Silent Feature Film Survival Database. [Consulta: January 9, 2014].
* ↑ «Reviews: Love Never Dies». Exhibitors Herald. Exhibitors Herald Company [New York City], vol. 13, 19, November 5, 1921, pàg. 67.
* ↑ Baxter, 1976 p. 13: The “spectacular” stampede scene was shot in Fresno, California.
* ↑ Durgnat and Simmons, 1988 p. 27-28

## Referències

* Baxter, John. 1976. King Vidor. Simon & Schuster, Inc. Monarch Film Studies. LOC Card Number 75-23544.
* Durgnat, Raymond and Simmon, Scott. 1988. King Vidor, American. University of California Press, Berkeley. ISBN 0-520-05798-8

## Enllaços externs

* Love Never Dies a Internet Movie Database (anglès)
# XMOS

XMOS és una empresa del sector dels semiconductors del tipus fabless (sense fabricació pròpia) que desenvolupa solucions de veu, productes d'àudio, DSP i múltiples microprocessadors amb execució de tasques concurrents o en paral·lel.
XMOS va ser fundada el juliol del 2005 per Ali Dixon, James Foster, Noel Hurley, David May i Hitesh Mehta. Va rebre capital inicial de la Universitat de Bristol i de l'empresa Wyvern. L'any 2006 rep finançament de les empreses Amadeus Capital Partners, DFJ Esprit, i Foundation Capital. El juliol del 2017, adquireix l'empresa SETEM especialitzada en algorismes d'àudio.

## Productes

Els productes XMOS estan basats en la tecnologia xCORE :
* XCore XS1-L1 (2008) executa codi a 500 MHz en 2 processadors.
* xCORE-200 (2016) executa codi a 500 MHz en 4 processadors.
* xCORE-AUDIO (2016) basat en la tecnologia i dirigit a l'àudio professional.
* xCORE-VOICE (2016) permet capturar el senyal de múltiples micròfons.
* xCORE VocalFusion (2017) permet processar el senyal d'àudio de camp llunyà. Implementacions en productes finals com Amazon Alexa.

## Referències

* ↑ «XMOS Distributor | DigiKey Electronics» (en anglès). https://www.digikey.com.+[Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ «XMOS Stereo Linear Development Kit for Amazon AVS» (en anglès). amazon.com. [Consulta: 16 setembre 2018].
# Monument a Ruperto Chapí

El Monument a Ruperto Chapí està situat a Villena (Alt Vinalopó), en el Passeig de Chapí, en la zona que anteriorment havia ocupat La Granota. El va construir en l'any 1947 l'escultor villener Antonio Navarro Santafé com a homenatge al genial música, també nat a la ciutat de Villena.
Després de diversos projectes presentats per Navarro Santafé, l'ajuntament i l'Ateneo Cultural "Ruperto Chapí" es van decidir pel model que avui es pot contemplar. L'obra està esculpida amb pedra de Monòver i de la serra del Morrón, i està presidida per una escultura sedent de Chapí (amb un gran paregut), al qual hi rodegen figures al·legòriques de dues obres seues: les sarsueles "La Bruja" i "La Revoltosa", a la dreta.
En l'any 1998 i atès al notable deteriorament de la pedra, es va substituir aquesta per la rèplica actual en bronze, tot passant l'escultura original a presidir el vestíbul del, llavors recent inaugurat, Teatre Chapí.

## Referències

* ↑ "La Rana, un símbolo muy querido"
* M.I. Ayuntamiento de Villena, Villena ¡Un tesoro!, Guia turística de Villena. Arxivat 2012-08-20 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Festas de Moros i Cristians inauguració del monument en homenatge a Ruperto Chapí, any 1947, Font:NO-DO (YouTube)
# Fort Belan

El Fort Belan (Caer Belan en gal·lès) és un edifici protegit vora el poble de Llanfaglan, a l'extrem sud-oest de l'estret de Menai, en la costa del comtat gal·lès de Gwynedd. Està situat en una petita península que gairebé mig tanca l'estret.
Aquesta fortificació fou construïda el 1775 per Thomas Wynn, aleshores membre del Parlament pel districte de Caernarfonshire i posteriorment fet Lord Newborough per sa Majestat. Wynn temia pel que considerava vulnerabilitat de la costa britànica davant d'hipotètics atacs estrangers, especialment per la -en aquells moments viva- guerra de la independència americana. El segon Baró hi va construir un moll el 1826, que emprava en regates i que encara es manté. Durant la Segona Guerra Mundial, el fort fou ocupat per unitats militars, especialment de l'exèrcit de l'aire, que controlaven el veí (tres quilòmetres) aeroport de Caernarfon. En l'actualitat és un establiment d'hostaleria, amb sis casetes per a llogar com a apartaments independents.

## Referències

* ↑ «Drysau Agored - Caer Belan | Cadw» (en gal·lès). cadw.llyw.cymru. Arxivat de l'original el 2021-05-08. [Consulta: 8 maig 2021].

## Enllaços externs

* Plana web de Fort Belan (anglès)
* Fotografies (anglès)
# Conflicte del Líban (2011-2017)

Es coneix com a conflicte del Líban l'extensió de la guerra civil siriana al seu país veí el Líban, on s'hi han confrontat opositors i partidaris del règim sirià en un conflicte de caràcter violent.
Aquest conflicte armat s'ha anat descrivint com a "ressorgiment de la violència sectària al Líban" amb la confrontació entre musulmans sunnites del Líban que donen suport principalment als rebels de Síria, contra els xiïtes que reben suport en la seua majoria per part d'Assad, la minoria alauïta del qual és de manera general descrita com una ramificació de l'islamisme xiïta. El govern, dominat per l'Aliança del 8 de març és considerada com a solidària de Bashar al-Assad.

## Referències

* ↑ RTP, RTP, Rádio e Televisão de Portugal-. «Conflito da S�ria estendeu-se ao L�bano» (en portuguès). [Consulta: 16 desembre 2018].
# Oliver Tambo

Oliver Reginald Tambo (Mbizana, Cap Oriental, 27 d'octubre de 1917 - Johannesburg, 24 d'abril de 1993) era un polític sud-africà, militant de la causa anti-apartheid i president del Congrés Nacional Africà (ANC). Anomenat inicialment Kaizana en referència al Kàiser, enemic dels Britànics, el seu nom és anglicitzat com «Oliver» en el moment de començar la seva escolaritat.
El 1940, amb Nelson Mandela va ser exclòs de la universitat de Fort Hare per haver participat en una vaga.
El 1942, ensenyà ciències i matemàtiques a St. Peter, el seu antic col·legi per a negres de Johannesburg.
El 1943, en companyia de Nelson Mandela i de Walter Sisulu, fou un dels fundadors de la lliga dels joves de l'ANC (ANC Youth League) que proposa un nou mode de reivindicació, no basat en les peticions i les manifestacions, sinó en la desobediència civil, el boicot, la vaga i la no-col·laboració.
Secretari nacional de la lliga el 1944, va ser escollit al consell executiu de l'ANC el 1948, any de la victòria del Partit Nacional a les eleccions generals i de la col·locació de l'apartheid.
El 1955, és escollit secretari general de l'ANC després de l'exili de Walter Sisulu en compliment del «Supressió of Communism Act».
El 1956 va ser arrestat i jutjat durant el Judici per Traïció juntament amb 156 activistes més.
El 1958, esdevé vicepresident de l'ANC i el 1959, és l'objecte d'un ordre d'exili de 5 anys.
Enviat a l'estranger després de la massacre de Sharpeville per mobilitzar l'oposició a l'apartheid, s'implicà en la formació del Front Unit sud-africà (South African United Front) que va aconseguir l'expulsió de Sud-àfrica de la Commonwealth el 1961.
Presidí l'ANC a l'exili durant 30 anys fins a la seva tornada a Sud-àfrica el 1991 després de la legalització del partit per Frederik de Klerk.
Una crisi cardíaca acaba amb la seva vida el 24 d'abril de 1993, alguns dies després de l'assassinat de Chris Hani, el seu camarada de la lluita anti-apartheid, cap del Partit Comunista de Sud-àfrica (SACP).
El 2004, una discutida enquesta de la televisió pública SABC ubicà Oliver Tambo en 31a posició sobre la «llista dels 100 sud-africans més importants», darrere de personalitats pro-apartheid com a Hendrik Verwoerd al 19è lloc o Eugène Terreblanche al 25è.
El 27 d'octubre de 2006, l'Aeroport internacional de Johannesburg, que havia portat el nom de Jan Smuts de 1952 a 1995, va ser rebatejat com «O. R. Tambo International Airport». Aquesta decisió, es va fer en resposta a una llarga polèmica i va ser percebuda pels opositors un repte per a l'argument utilitzat el 1995 pel govern de no donar més que noms de llocs geogràfics als aeroports sud-africans.

## Adélaide Tambo

La seva esposa Adélaïde Tambo va morir a l'edat de 77 anys l'1 de febrer de 2007. Militant des de l'adolescència, havia passat prop de 30 anys exiliada a Londres al costat del seu marit abans d'entrar a Sud-àfrica el 1990.
# Luci Ceioni Còmmode (cònsol el 78)

Luci Ceioni Còmmode (Etrúria, segle I dC - valor desconegut) va ser un magistrat romà. És mencionat als fasti com a cònsol de Roma l'any 78 sota Vespasià. Va ser adoptat per Adrià el 136.

## Referències

* ↑ Villalba i Varneda, Pere. «Roma a través dels historiadors clàssics».
# XMODEM

XMODEM o X-MODEM, és un protocol per a la transferència de fitxers desenvolupat per Ward Christensen i va ser el més popular de la xarxa telefònica commutada, és a dir, entre mòdems.
XMODEM utilitza paquets de 128 bytes amb detecció d'errors, permetent al receptor sol·licitar la retransmissió de paquets corrompudes. XMODEM és prou lent, però segur.

## Referències

* ↑ «LES TIC i els CANVIS EN LES RELACIONS SOCIALS. INTERNET». Arxivat de l'original el 2002-04-22. [Consulta: 2 febrer 2010]. «En 1979 difongueren el procol XModem, que permetia als ordinadors transferir arxius de forma directa sense passar per un sistema receptor.»

## Vegeu també

* ZMODEM

## Enllaços externs

* Guillem Soler i Franquesa. Desenvolupament d'un sistema de transferència de software per una placa entrenadora PDF