OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comarca Minera

La Comarca Minera és una de les deu regions geogràfiques i culturals de l'estat d'Hidalgo, a Mèxic. La zona es diu així per que és una zona rica en jaciments de metalls. Els més abundants són: el plom, l'or i la plata. La principal ciutat d'aquesta zona és Pachuca de Soto.
Està integrada pels municipis d'Atotonilco el Grande, Epazoyucan, Huasca de Ocampo, Mineral del Chico, Mineral del Monte, Omitlán de Juárez, Pachuca de Soto, i Mineral de la Reforma.

## Geografia

Aquesta regió es troba al centre de l'Estat d'Hidalgo. La Comarca Minera pròpiament dita abasta més que la superfície de la Sierra de Pachuca. Es perllonga cap al nord, en aquesta llarga plana on es troba el municipi de Huasca, ja que aquí hi havia algunes de les hisendes en què es processava el metall provinent de l'antic Real del Monte.
Després s'introdueix cap a l'est, per darrere de les muntanyes que arriben a Actopan, a la zona que ocupen les mines el Chico, Santa Rosa, Capula i Plomosas. I cap a la part sud inclou els vessants que baixen al Mineral de la Reforma i a la Ciutat de Pachuca, quedant aquesta última com a límit entre la Comarca i la Conca de Mèxic.
La regió és la més abundant de l'estat en penyals. Els més coneguts: la Peña del Zumate a Omitlán, les Peñas Cargadas al Municipi de Real del Monte, la Peña del Conejo a San Jerónimo, i les famoses Peñas del Cuervo, las Monjas i las Ventanas a el Chico. Igualment cal cridar l'atenció sobre els cims volcànics dels turons de la Corona, el Jacal i el Horcón, tots tres en jurisdicció de Huasca i tots aixecant els seus cims a més de 3100 metres sobre el nivell del mar.

## Paisatge

* Vista de Real del Monte.
* Prismes basàltics de Santa María Regla.
* Un camp de civada a la vora de la Vall de Pachuca, a Mineral de la Reforma.
* Vista del la Sierra de Pachuca.
* Presa el Cedral al Parc Nacional El Chico.

## Vegeu també

* Geoparc Comarca Minera

## Referències

* ↑ «Regionalización del estado de Hidalgo». Enciclopedia de Los Municipios y Delegaciones de México. Instituto Nacional para el Federalismo y el Desarrollo Municipal. Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 4 juny 2010].
# Peça fixa

En la producció cinematogràfica, una peça fixa és una escena o seqüència d'escenes l'execució de les quals requereix una complexa planificació logística i una despesa considerable de diners. El terme també s'utilitza de manera més àmplia per descriure una seqüència en què es considera que l'elaborada planificació del cineasta permet obtenir el màxim benefici per al públic, com una seqüència d'acció emocionant o una seqüència de ciència-ficció impressionant. El terme s'utilitza sovint per descriure escenes tan essencials per a una pel·lícula que no es poden editar ni ometre en el calendari de rodatges sense perjudicar greument la diversió, la intensitat, l'impacte i la memorabilitat del producte acabat. Sovint, els guions s’escriuen al voltant d’una llista d’aquestes escenografies, particularment en les pel·lícules d'esdeveniment d'alt pressupost. El terme de vegades s’amplia per referir-se a porcions on-rails, gairebé cinemàtiques dels videojocs.
Les escenografies sovint es planifiquen meticulosament mitjançant storyboards, proves de pantalla i assajos, en contrast amb escenes més petites on el director i els actors poden ser més improvisats. Cada acció requereix l'esforç combinat de diferents departaments: creadors de conjunts, efectes físics i efectes visuals especials. En la majoria de les pel·lícules, diferents grups de persones treballaran diferents escenografies de manera individual, ja que poden trigar molt a preparar-se abans de rodar. Per exemple, la persecució de cotxes a The Matrix Reloaded va trigar mesos a preparar-se i va costar 30 milions de dòlars, inclosos 5 milions de dòlars per construir l’autopista.
Una peça fixa pot ser o no integral de la trama. Una pel·lícula de James Bond sol començar amb una peça fixa que té poca relació amb la trama principal de la pel·lícula. D’altra banda, una pel·lícula dramàtica pot haver-hi escenografiat en els principals punts de la trama, proporcionant una compensació dramàtica, resolució o transició.

## Exemples

Entre els exemples notables de peces decoratives s’inclouen el pou de serps de Raiders of the Lost ark, la trinxera de l'estrella de la mort de Stars Wars, i la plataforma petrolífera encesa de There Will Be Sang. Alfred Hitchcock es referia a les escenografies com a crescendo o "cops" i va intentar posar-ne tres a cadascuna de les seves pel·lícules. A Psycho es tracta de l'assassinat de la dutxa, l'assassinat a les escales i el descobriment de "Mare". Una de les escenografies més conegudes és l'escena d'atac en helicòpter "Passeig del Valkyries" d'Apocalypse Now, la planificació de la qual es va mostrar a Hearts of Darkness: A Filmmaker's Apocalypse

## Enllaços externs

* "Set peça" definit, de De vida la Comèdia Romàntica
# Parc Merl

El Parc Merl és un parc urbà a la ciutat de Luxemburg, al sud del Gran Ducat de Luxemburg.

## Situació

El parc està situat a l'oest de la ciutat, al barri d'Hollerich, a la seva frontera amb Belair. Està vorejat per l'avinguda 10 de setembre (N5) cap al nord-oest, el bulevard Pierre Dupong al sud-oest, el carrer Bragance al sud-est, i l'avinguda Guillaume cap al nord-est.
# Línia evolutiva de Tangela

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Tangela i Tangrowth.

## Tangela

Tangela és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus planta i evoluciona a Tangrowth. El seu nom original se corrompí de la paraula tangle ('embolicar') que és el que sembla visualment i el que fa als oponents. El seu nom japonès és mojamoja (もじゃもじゃ) que se refereix també a la seua forma embolicada.

### Informació general

No se sap perquè este Pokémon s'assembla als vinyets, només els seus ulls i potes són visibles. Si una vinya se malmet, tornarà a créixer l'endemà. Les seues vinyes sempre sacsegen, cosa que fàcilment posa nerviosos com una mala cosa els seus enemics. Les seues potes tenen forma de botes roges. Tangela pot ser trobat com espècie a la vora de moltes planes d'herba, ja sigui a prop d'una serralada o el mar. Tanmateix, també poden ser trobats en grans boscos o selves en algunes ocasions.
GameDaily situà a Tangela en el sisè lloc de la seua llista "Top 10 dels Pokémon més Llejos", fent notar que les seves vinyes més fàcilment s'assemblen a cucs, i que té la "cara" amagada.

## Tangrowth

Tangrowth és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus planta. Evoluciona de Tangela.

## Referències

* 1 2 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Buffa, Chris. «Top 10 Weirdest Looking Pokémon». GameDaily. AOL. [Consulta: 9 juny 2009].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Tangela a Bulbapedia (anglès)
* Tangrowth a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# New York Mercantile Exchange

El New York Mercantile Exchange (NYMEX) és una borsa especialitzada en l'energia i els metalls.

## Històric

El Butter and Cheese Exchange of New York va ser originalment una borsa de comerç fundada el 1872 per un grup de negociants en productes lactis, per tal d'intentar estandarditzar els intercanvis sobre aquest mercat.
Deu anys més tard, mentre que altres productes d'origen agrícola eren intercanviats, la borsa va ser rebatejada New York Mercantile Exchange, abreviat en NYMEX.
Al segle xxi, el NYMEX ja no proposa contractes sobre matèries primeres agrícoles però, després d'haver-se fusionat amb el New York Commodities Exchange (COMEX), ha recentrat les seves activitats sobre els productes industrials com l'energia (petroli, gas natural, electricitat) i els metalls (or, argent, platí…).
És la darrera borsa d'aquesta envergadura d'emprar el mètode de la subhasta, els corredors (traders) estableixen les transaccions mitjançant signes corporals al contrari de les borses electròniques com a euronext.
Nombroses fotos i vídeos s'han tret d'aquesta borsa per il·lustrar els afers econòmics que s'han tractat a la borsa, sobretot la ritual d'obertura amb l'ajut d'una campana. Aquest esdeveniment és sovint patrocinat per una empresa.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
* (anglès) National Futures Association
# Giuseppe Ciccimarra

Giuseppe Ciccimarra (Altamura, 12 de maig de 1790 - Venècia, 12 de maig de 1836) fou un tenor italià, estretament associat als rols de Rossini, considerat un dels millors tenors comprimario del seu temps.
Per Rossini, va crear, al Teatro San Carlo de Nàpols, diversos rols, entre elles: Iago a Otello, Goffredo a Armida, Aronne a Mosè in Egitto, Ernesto en Ricciardo e Zoraide, Pilade a Ermione i Condulmiero a Maometto II.
Es va retirar dels escenaris el 1826, i va ensenyar cant i piano a Viena. Entre els seus alumnes hi va haver Josef Tichatschek, creador de Rienzi i Tannhäuser de Wagner, el tenor austríac Heinrich Kreutzer i Sophie Lowe, un dels més famosos cantants d'òpera del seu temps.

## Referències

* Roland Mancini i Jean-Jacques Rouveroux (orig. H. Rosenthal i J. Warrack, edició francesa), Guide de l'opéra, Les indispensables de la musique (Fayard, 1995). ISBN 2-213-59567-4
# Comissió canadenca de la Veritat i la Reconciliació

La Comissió canadenca de la Veritat i la Reconciliació és una organització de Winnipeg (Canadà) creada amb l'objectiu de fer front a un trauma sense resoldre que pateixen els aborígens que van ser alumnes de les escoles residencials del govern canadenc durant el període 1870-1996. Aquest trauma ha estat transmès de generació en generació i ha tingut un efecte profundament negatiu en la relació entre els pobles aborígens i els altres canadencs. Com a part del seu mandat, la Comissió de la Veritat i la Reconciliació establirà un Centre Nacional de Recerca que serà un recurs permanent per a tots els canadencs sobre el que va passar dins de les escoles residencials.

## Història

A partir de la dècada de 1870, més de 150.000 nens de les Primeres Nacions, mestissos i esquimals, van ser separats de les seves famílies i internats en Escoles Residencials finançades pel govern i gestionades per l'Església, l'objectiu era "matar l'indi en el nen". L'última d'aquestes escoles va ser tancada el 1996. Mentre que alguns antics alumnes van tenir experiències positives a les escoles residencials, molts nens i nenes patiren abusos emocionals, físics i/o sexuals, i alguns infants van morir mentre assistien a aquestes escoles. Els nens aborígens van ser castigats sovint per parlar la seva pròpia llengua o per mostrar les seves pràctiques culturals tradicionals.

## Referències

* 1 2 «Comissió canadenca de la Veritat i la Reconciliació». Memorial. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 8 octubre 2016].
# Peluda de Yamanaka

La peluda de Yamanaka (Arnoglossus yamanakai) és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Magnolia virginiana

Magnolia virginiana és una espècie de planta dins la família Magnoliaceae. És l'espècie tipus del gènere Magnolia.

## Morfologia

Magnolia virginiana és un arbre caducifoli o de fulla persistent (segons el clima). És planta nativa de l'est dels Estats Units d'Amèrica. Viu a la terra baixa i a les zones pantanoses i arriba a fer 10 metres d'alt. Les seves fulles són de disposició alterna i són simples amb els marges enters i fan 6-12 cm de llargada i 3-5 cm d'amplada. Les seves flors són blanques i de 8-14 cm de diàmetre i tenen una forta olor de vainilla Els seus fruits són fol·licles de 3-5 cm de llargada.

## Cultiu

Magnolia virginiana sovint es planta en jardins per les seves atractives flors i s'ha hibridat artificialment amb altres espècies de magnòlies com M. globosa, M. grandiflora, M. insignis, M. macrophylla, M. obovata, M. sieboldii i M. tripetala.

## Galeria

* Fulles
* Detall de la fulla
* Base del tronc
* Detall de l'escorça
* Fruits
* Fruits secs

## Enllaços externs

* Magnolia virginiana images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2010-01-12 a Wayback Machine.
* Interactive Distribution Map of Magnolia virginiana Arxivat 2017-03-27 a Wayback Machine.
# Dessuadora

La dessuadora és una peça de roba o camiseta feta d'un teixit de punt de mitja ras, generalment de cotó, de màniga llarga, que hom utilitza com a part superior del xandall o també com a jersei d'esport.
El teixit es pot passar per sota d'una màquina que extreu la pell per dins, la qual s'anomena velló raspallat. La versió lleugera, que s'utilitza a mitja temporada, acostuma a ser sense raspallar, és dir desproveïda del pèl intern (en l'argot comercial també s'anomena pelfa).
Creat originàriament per a la pràctica esportiva, també es fa servir regularment (com jerseis i pul·lòvers).
La dessuadora generalment va de la cintura fins al coll, té mànigues llargues i existeix en diferents versions: amb caputxa, sense mànigues, amb cremallera o amb butxaca central.
# Museu d'Àncores Philippe Costeau

El Museu d'Àncores Philippe Costeau és un museu a l'aire lliure a Salinas, un poble del municipi de Castrillón (Astúries), on s'hi arriba per la N-632. Està situat a la península de La Peñona, al final d'una platja a prop del túnel d'Arnáu. Inclou veles i àncores de coberta, a través d'un llarg mural ceràmic. El bust de Philippe Cousteau és una obra de d'escultor Vicente Menendez-Santarúa Prendes. Una de les àncores prové del vaixell de càrrega a granel Castillo de Salas, que es va encallar a les roques a prop de Gijón el 1986.

## Referències

* ↑ «Museo de Anclas Philippe Cousteau Anchor Museum Philippe Cousteau». vivirasturias.com. [Consulta: 5 agost 2009].
* ↑ «Ancla del Castillo de Salas (1.980 — 1.986)» (en spanish). Museo de Anclas Philippe Cousteau. Arxivat de l'original el 2009-12-25. [Consulta: 14 gener 2017].
# Platja d'El Portiello

La Platja de El Portiello, és una pedregal situat en la parròquia de Berbes, en el concejo de Ribadesella, Astúries. S'emmarca a les platges de la Costa Verda Asturiana i és considerada paisatge protegit, des del punt de vista mediambiental. Per aquest motiu està integrada, segons informació del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi ambient, en el Paisatge Protegit de la Costa Oriental d'Astúries.

## Descripció

La platja de El Portiello, igual que passa amb les platges de Aberdil, Tereñes i en menor mesura Arra, és realment un pedrer; presenta forma triangular amb un grau de perillositat mitjà, no estant recomanada per al bany, malgrat el seu atractiu com a zona de pesca submarina i recreativa.
Cal destacar-hi la presència d'una desembocadura fluvial i de restes d'un antic safareig de mineral, la qual cosa pot ser degut a la proximitat a les mines de Berbes. La parròquia riosellana de Berbes està fortament lligada la fluorita que s'extreia a les mines Ana i Argüelles, actualment tancades.
Va existir un projecte per a la transformació del pedrer del Portiellu, en una àrea recreativa però va quedar estancada.
Aquesta platja no ofereix cap mena de servei.

## Referències

* ↑ «Guía de playas.». Web del Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente. Arxivat de l'original el 2016-10-13. [Consulta: 15 gener 2015].
* 1 2 3 del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 223. ISBN 978-84-8459-669-1.
* 1 2 «Berbes, pasado minero». La Nueva España.
# PAS Ioànnina

El Panīpeirōtikos Athlītikos Syllogos Ioànnina, sovint esmentat PAS Giannina, (grec: Πανηπειρωτικός Αθλητικός Σύλλογος Γιάννινα) és un club esportiu grec de la ciutat de Ioànnina.

## Història

El club va ser fundat l'any 1966 amb la fusió dels clubs AO Ioanninon (fusió de Atromitos Ioanninon i Olympiacos Ioanninon el 1962) i PAS Averof.

## Palmarès

* Segona divisió grega:
** 1973-74, 1984-85, 2001-02
* Tercera divisió grega:
** 1997-98

## Evolució de l'uniforme

| 1968-69 | 1973-74 | 1985-86 | 2016-17 |

## Futbolistes destacats

* Óscar Álvarez
* Tomás De Vincenti

## Referències

* ↑ «ΠΑΣ ΓΙΑΝΝΙΝΑ 1966» (en grec). Superlliga grega. Arxivat de l'original el 24 d'agost 2017. [Consulta: 18 agost 2017].
* ↑ «Οι αναμνήσεις και το αρχείο του Κώστα Κόκκα (greek)».
* ↑ «8 Ιουλίου 1966- 45άρης ΠΑΣ Γιάννινα (video) (grec)», 08-07-2011.

## Enllaços externs

* Pasgiannina.gr
# Lo Vilar de Pèlis

Lo Vilar de Pèlis (italià Villar Pellice) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 1.195 habitants. Està situat a la Vall Pèlis, una de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis d'Angruenha, Bagnolo Piemonte (Cuneo), Buebi, Crissolo (Cuneo), Perier, Praal, Rorà i la Torre de Pèlis.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Bruna Frache | Llista cívica |
# Cànon d'eclipsis

El Cànon d'eclipsis (en alemany, Canon der Finsternisse) és una compilació d'efemèrides astronòmiques realitzada per Theodor Ritter von Oppolzer i publicada originalmente l'any 1887 a Viena. Va ser corregida i reeditada per Dover Publishing de Nova York el 1962.
En el Cànon estan recollits 8.000 eclipsis de Sol esdevinguts (o previstos) entre els anys 1206 i 2161, a més de 5.200 eclipsis de Lluna entre els anys 1206 i 2132. El Cànon conté els elements geomètrics i trigonomètrics necessaris per a calcular les circumstàncies de cada eclipsi en qualsevol localització de la Terra. Tanmateix, no contempla els eclipsis penombrals de Lluna i presenta alguns errors en eclipsis de l'antiguitat degut al fet que en el segle xix, quan es va escriure, encara no eren massa ben conegudes algunes dinàmiques característiques del sistema Terra-Lluna.
* portada de l'obra
* paràmetres d'eclipsis solars entre 2008 i 2030 (pàg. 308)
* part 2 (pàg. 309)
* mapa d'eclipsis entre 2008 i 2030 (pàg. 154)

## Enllaços externs

* Theodor Ritter von Oppolzer: Canon der Finsternisse. 1887
* William Enrique Cepeda Peña, "Eclipses". Universidad Nacional de Colombia
# Músculs intercostals

Els músculs intercostals (musculi intercostales) són un conjunt de músculs en forma laminar que ocupen els espais compresos entre dues costelles veïnes. Aquests músculs són molt importants dins del grup dels músculs toràcics (musculi thoracis) que intervenen en el procés fisiològic de la respiració. Se situen en la part anterior i lateral del tòrax i la seva funció és actuar en els moviments respiratoris. Cada múscul s'insereix en els llavis corresponents de les vores de les costelles.

## Tipus d'interscostals

Per a cada espai intercostal es descriu un grup de músculs: músculs intercostals externs, músculs intercostals interns i músculs intercostals mitjans. Cada pla mostra diferències en la longitud i la direcció de les fibres.
* Els músculs intercostals externs són el més superficial i s'estenen en tota la circumferència de la paret entre les respectives vores de les costelles. Les seves fibres s'orienten obliquament cap avall i lateralment a la paret posterior de tòrax i cap avall i medial a la paret anterior. Cada múscul s'estén entre els tubercles costals fins a la unió costocondral a nivell de la qual donen origen a la membrana intercostal externa que es perllonga fins a l'estern.
* Els músculs intercostals interns s'estenen des de l'estern fins a l'angle costal on es continuen amb la membrana intercostal interna. Les seves fibres presenten una orientació obliqua cap avall i lateralment per davant i cap avall i medialment per darrere.
* Els músculs intercostals mitjans són el més profunds i s'estenen des de l'angle costal fins a sis centímetres de la vora lateral de l'estern. Les seves fibres tenen la mateixa direcció que la dels intercostals interns.

## Referències

* ↑ «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 7 febrer 2014].
* 1 2 Latarjet, M; Ruiz Liard, A. Anatomía humana. Panamericana, 1999, p. 1007. ISBN 968-7157-80-1.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Respiració
* Diafragma

## Enllaços externs

* Figura anatòmica: 18:03-03 a Human Anatomy Online, SUNY Downstate Medical Center
* UCC Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Ígor Deníssov

Ígor Vladímirovitx Deníssov (rus: Игорь Владимирович Денисов); (nascut el 17 de maig de 1984 a Leningrad, ara Sant Petersburg) és un futbolista rus que actualment juga de centrecampista pel Zenit Sant Petersburg i representa a nivell internacional Rússia.

## Trajectòria esportiva

El 29 d'agost de 2008 fou titular en el partit de la Supercopa d'Europa que enfrontà el seu equip, el Zenit de Sant Petersburg, contra el Manchester United FC, i que l'equip rus guanyà per 1 a 2.

## Títols

Zenit Saint Petersburg
* Lliga russa de futbol: 1
       2007
* Supercopa russa de futbol: 1
       2008
* Lliga Europa de la UEFA: 1
       2008
* Supercopa d'Europa de futbol: 1
       2008

## Carrera internacional

Deníssov capitanejà l'equip rus sub-21. Rebutjà la convocatòria provisional de l'esquadra de 25 homes per l'Euro 2008. Feu el seu debut per la selecció de futbol de Rússia l'11 d'octubre del 2008 en les qualificacions per la copa del món de futbol de 2010 en un partit contra Alemanya.

## Referències

* 1 2 «Acta de la final de la Supercopa d'Europa de 2008» (en anglès). UEFA, 29-08-2008. [Consulta: 17 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Perfil al lloc oficial del FC Zenit St. Petersburg (rus)
* Perfil al lloc oficial de la lliga russa Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine. (rus)
# Glacera del Gauli

La glacera del Gauli (Gauligletscher en alemany) és una glacera situada a l'est dels Alps Bernesos, al Cantó de Berna a Suïssa. Té una longitud d'aproximadament sis quilòmetres per a una amplada d'un quilòmetre. El sistema format per la glacera del Gauli, la glacera de Grienbärgli i les geleres relacionades cobreixen una superfície de prop de 13,5 km².
Un aviño C-53 Skytrooper Dakota es va estavellar el 1946, a la glacera Gauli. 72 anys més tard, a causa de les altes temperatures, ha quedat a la vista.

## Geografia

La glacera del Gauli surt sobre el flanc est del Bärglistock (3.655 m) i del Rosenhorn (3.689 m), cimeres situades al nord del Finsteraarhorn. El vessant sud del Bärglistock dona naixement a la glacera del Lauteraar que s'uneix a continuació a la Glacera de l'Unteraar. La glacera del Gauli és connectada a la glacera superior de Grindelwald via el Rosenegg, un coll sobre l'eix oest-est recobert de gel a una altitud de 3.470 metres. A la seva part nord, la glacera del Gauli toca la glacera de Rosenlaui sobre la cresta de gel format per la Westliche Wätterlimi (3.250 m). La glacera flueix a continuació cap a l'est, vorejat al nord pel Hangendgletscherhorn (3.292 m), al sud pel Ewigschneehorn (3.329 m), el Trifthorn (3.230 m) i la Hienderstock (3.307 m).
A una altitud d'aproximadament 2.500 metres, es tensa i s'esquerda. Una mica més a baix, la glacera de Grienbärgli procedent del sud, s'uneix a la del Gauli. La llengua glacial d'aquesta última desemboca a aproximadament 2.150 metres i forma diversos petits llacs que no han aparegut fins a mitjans del segle XX amb el retrocés. Un torrent, l'Ürbachwasser flueix des d'aquestes extensions d'aigua glacial. És retingut per un embassament que forma el Mattenalpsee (1.874 m) abans de continuar en direcció d'Innertkirchen on s'uneix a l'Aar.

## Referències

* ↑ «Gauli Glacier» (en anglès). [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «The Gauli Glacier» (en anglès americà), 02-09-2019. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «El deshielo de un glaciar saca a la luz los restos de un avión militar que se estrelló hace 72 años» (en anglès), 16-08-2018. [Consulta: 31 octubre 2020].