OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Salat i Móra

Josep Salat i Móra (Cervera, 1762 - Igualada, 1832) fou un català especialista en numismàtica. Fou un dels primers col·leccionistes i historiadors de monedes de Catalunya, i gràcies a la seva donació a la Junta de Comerç de Barcelona es va crear el Gabinet Numismàtic de Catalunya, actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Era advocat de professió i es dedicava a l'ensenyament a Cervera. Era membre de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, on va ingressar el 1822.

## Obres publicades

* 1818- Tratado de las monedas labradas en el Principado de Catalunya con instrumentos justificativos. 2 vols.
* Catálogo de las obras que se han escrito en lengua catalana desde el reinado de D.Jaime el Conquistador

## Referències

* ↑ Llistat d'acadèmics al web oficial
* ↑ «Josep Salat i Móra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josep Sala i Ardiz

Josep Sala i Ardiz (Barcelona, 20 d'octubre de 1875 - Barcelona, 15 de novembre de 1980) fou un col·leccionista català d'art. Va fer estudis de Medicina a la Universitat de Barcelona i, quan li faltaven poques assignatures per llicenciar-se, els va abandonar per ajudar en el negoci familiar. El seu pare, Ignasi Sala Tió, es va dedicar al comerç de cotó i va arribar a ser el primer importador de Catalunya, fundant la comercial Sala i Trías de Mataró. Des de molt jove va mostrar la seva afició al col·leccionisme heretat del seu besavi Francesc Ardiz, cerer de Barcelona, que va arribar a formar una col·lecció de ferros per a la fabricació d'hòsties, i segells de cera, principalment Agnus Dei.
A partir de 1906 i al llarg de la seva longeva vida, va viure cent quatre anys, va reunir una important col·lecció de pintura realista, especialment d'autors catalans dels segles XIX i XX, que va donar al Monestir de Montserrat a la seva mort. S'hi troben algunes de les obres més conegudes de Fortuny (El venedor de tapissos, 1870), Rusiñol (Cafè de Montmartre, 1890; El pati blau, 1891-1892), Casas (Madeleine o L'absenta, 1892; Plaça de Bous de la Barceloneta, 1884; Autoretrat, 1920), Joaquim Mir (Cala encantada. Mallorca, 1902; Cala Sant Vicenç. Mallorca, 1902), Nonell (Consol, 1901) i Francesc Gimeno (La petita i el bon companyó, 1891). També hi són representats dos Picassos primerencs (El vell pescador, 1895; L'escolà, 1896), obres de Joaquim Vayreda, de Sunyer (El clot dels frares. Ramat, 1914), d' Anglada Camarasa (Champs Elysées, 1904), un dibuix de Dalí (Maria Carbona, 1925), de Martí Alsina (Retrat de pintor Ramon Tusquets, 1865) i de John Singer Sargent (La dama de l'ombrel·la, 1911).

## Referències

* ↑ «Josep Sala i Ardiz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bonaventura Bassegoda i Hugas. Col·leccionistes, col·leccions i museus: episodis de la història del patrimoni artístic de Catalunya. Univ. Autònoma de Barcelona, 1 gener 2007, p. 268–. ISBN 978-84-490-2484-9.
* ↑ «Josep Sala i Ardiz |» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 26 desembre 2019].
# John Archibald Wheeler

John Archibald Wheeler (Jacksonville, Florida, 9 de juliol de 1911 - 13 d'abril de 2008) fou un físic teòric nord-americà. Es va doctorar a la Universitat Johns Hopkins. Va fer importants avanços en física teòrica.
Entre els seus treballs importants hi apareixen la introducció de la matriu S que és indispensable en física de partícules. A més va ser un dels pioners en la teoria de fissió nuclear.
Juntament amb Gregory Breit, Wheeler va desenvolupar el concepte del procés Breit–Wheeler per a descriure teòricament la producció d'un parell electró-positró en la fusió de dos fotonsː γγ→e+e-

## Referències

* ↑ Overbye, Dennis «John A. Wheeler, Physicist Who Coined the Term ‘Black Hole’, Is Dead at 96.». The New York Times, 14-04-2008 [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Wheeler, John Archibald «On the Mathematical Description of Light Nuclei by the Method. of Resonating Group Structure']». Physical Review Journals Archive, 52, 1937, pàg. 1107-1122 [Consulta: 3 febrer 2018].
# Joan Rovira i Agelet

Joan Rovira i Agelet (Barcelona, 1868 o 1869 - Lleida, 27 de març de 1920) fou un polític català, diputat i president de la Diputació de Lleida. Fou pare de Joan Rovira Roure i avi de Joan Rovira Tarazona.
Fill d'un advocat barceloní i d'una lleidatana, fou cosí d'Antoni Agelet i Romeu, alcalde de Lleida i diputat provincial pel Partit Liberal, i d'Antoni Agelet i Besa. Es va llicenciar en dret per la Universitat de Barcelona el 1893, i va exercir com a advocat a Lleida, primer com a oficial de sala de l'Audiència de Lleida (1894-1901) i des de 1901 com a jutge municipal de l'ajuntament i vocal de la Junta d'Instrucció Pública.
També fou secretari (1899-1890) i vicepresident (1891-1893) del Centre Escolar Catalanista i participà en la constitució i reunions de la Unió Catalanista en 1891 i en la constitució de les Bases de Manresa com a delegat de Lleida. En 1894 fou secretari de l'Associació Catalanista de Lleida i participà en la instauració dels Jocs Florals en 1895. També participà en la fundació de La Veu del Segre. Tanmateix, era defensor de l'autogovern provincial i no regional, raó per la qual va deixar la Lliga Regionalista i ingressà al Partit Liberal.
El 1906 va dirigir el diari El Pallaresa i el 1910 fou degà del Col·legi d'Advocats de Lleida. Després d'una breu estada com a diputat el 1904, fou escollit diputat de la diputació de Lleida a les eleccions de 1909, 1913 i 1917 pel districte de Sort-la Seu d'Urgell. El 1911 fou vicepresident de la comissió provincial i de 1917 a 1919 fou president de la Diputació de Lleida. En novembre de 1917 va disputar la presidència de la Mancomunitat de Catalunya a Josep Puig i Cadafalch, però no fou escollit. Simultàniament, fou membre del comitè executiu del Partit Liberal Autonomista, que apostava per l'autonomia de Catalunya. Tanmateix, el 1919 es va integrar en la Unió Monàrquica Nacional presidida per Alfons Sala i Argemí. Va morir poc després.

## Referències

* ↑ Joan Rovira i Agelet a diputatsmancomunitat.cat
# John Rolfe

John Rolfe (1585 - 1622) va ser un dels primers colons anglesos a Amèrica del Nord. Es considera que va ser un dels primers a conrear-hi tabac amb èxit comercial a la Colònia de Virgínia i és el marit de Pocahontas, filla del cap amerindi de la Confederació Powhatan.

## Orígens

Rolfe nasqué a Heacham, Norfolk, Anglaterra, fill de John Rolfe i Dorothea Mason, va ser batejat el 6 de maig de 1585. El 1611, Rolfe se sap que ja comercialitava tabac de Virgínia al qual va donar el nom comercial d'Orinoco. possiblement en honor de l'expedició al riu Orinoco de cap a 1580 feta per Sir Walter Raleigh cercant el llegendari El Dorado.

## Pocahontas

Rolfe es va casar amb Pocahontas el 5 d'abril de 1614. Pocahontas (batejada com Rebecca) i Rolfe viatjaren a Anglaterra l'any 1616, on ella morí, però el seu fill, Thomas, sobrevisqué. John Rolfe tornà a Amèrica.

## Posterioritat

El 1619 Rolfe es casà amb Jane Pierce, filla del Capità William Pierce i de Jane Eeles. Tingueren una filla, Elizabeth, el 1620.
Rolfe morí l'any 1622 quan la seva plantació de tabac va ser destrossada per l'atac dels amerindis.
El seu fill Thomas tornà a Virgínia el 1635 i es casà amb Jane Poythress. Thomas Rolfe i la seva esposa tingueren una criatura, Jane, qui es casà amb Robert Bolling el 1675. Ella morí el 1676 deixant un fill, John, nascut el mateix any.
La varietat de tabac cultivada per Rolfe va ser molt important com a conreu d'exportació de la Colònia de Virgínia durant moltes generacions i encara ho és actualment.
Rolfe (Iowa), al comtat de Pocahontas, Iowa rep aquest nom en honor de Rolfe.

## Notes

* ↑ A Brief History of Jamestown, Virginia
* ↑ Winkler, Wayne. Walking Toward The Sunset: The Melungeons Of Appalachia. Mercer University Press, 2005, p. 42. ISBN 0865548692.
* ↑ "John Rolfe (1585-1622)", virtualjamestown.org, retrieved February 19, 2011
* ↑ Snow, Megan. «Thomas Rolfe». Historic Jamestowne. National Park Service, maig 2003. [Consulta: 31 agost 2011].
* ↑ Pecquet du Bellet, Louise. «Bolling Family». A: Some prominent Virginia families. Lynchburg, VA: J.P. Bell Co., 1907, p. 304 [Consulta: 31 agost 2011].

## Enllaços externs

* "John Rolfe's Letter to Sir Thomas Dale," 1614. (Rolfe explains his reasons for marrying Powhatan's daughter, Pocahontas.)
* Living History Associates Ltd. Rolfe Portrayed by Dick Cheatham Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine.
# John Rollin Ridge

John Rollin Ridge, també conegut com a Yellow Bird o Cheesquatalawny (New Echota, Geòrgia, 1827-1867) fou un escriptor cherokee, fill de John Ridge i una blanca, i net de Major Ridge. Fou testimoni del seu assassinat el 1839 i marxà a Oklahoma. Estudià dret i es casà amb una blanca. Oposat a John Ross, el 1849 assassinà David Kell, potser un dels assassins del seu pare, i hagué de fugir a Califòrnia, on va escriure The Life and Adventures of Joaquín Murieta, the Celebrated California Bandit (1854) i es dedicà al negoci editorial, des d'on defensà que el govern federal fes polítiques assimilacionistes i de protecció dels indis. Durant la Guerra civil americana es declarà partidari de la Unió, però després es posà de part dels confederats. Un cop acabada, el 1866 anà a Washington amb Stand Watie i altres per defensar els drets del seu poble.

## Bibliografia

* The Life and Adventures of Joaquin Murieta, the Celebrated California Bandit (San Francisco: W.B. Cooke and Company, 1854) (San Francisco: Fred MacCrellish & Co., 3rd ed., 1871) (Hollister, California: Evening Free Lance, 1927) (Norman: University of Oklahoma Press, 1955) (University of Oklahoma Press, 1969)
* Poems, by a Cherokee Indian, with an Account of the Assassination of His Father, John Ridge (San Francisco: H. Payot, 1868)
* The Lives of Joaquin Murieta and Tiburcio Vasquez; the California Highwaymen (San Francisco: F. MacCrellish & Co., 1874)
* California's Age of Terror: Murieta and Vasquez (Hollister, California: Evening Free Lance, 1927)
* Crimes and Career of Tiburcio Vasquez, the Bandit of San Benito County and Notorious Early California Outlaw (Hollister, California: Evening Free Lance, 1927)

## Enllaços externs

* Article a la New Georgia Encyclopedia Arxivat 2013-02-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Josep Tenas i Alivés

Josep Tenas i Alivés (Sant Boi de Llobregat, 1892 - Barcelona, 1943) va ser escultor català.

## Biografia

Format a Llotja amb Pere Carbonell i Antoni Alsina i Amils, va ampliar estudis a París amb Bourdelle. Dins l'Associació Escolar Artística va concórrer amb una caricatura a l'Exposició de Retrats i Dibuixos del 1910. Va ser des de 1916 professor de modelatge i buidatge a la Llotja. Va participar en les Exposicions d'Art de Barcelona del 1920 i el 1921. Va obtenir un diploma d'honor a l'Exposició Internacional del 1929 i va participar en la Nacional del 1942, on va obtenir el diploma de segona classe en la secció d'escultura per l'obra La moza de antaño. Té alguna obra pública a Barcelona, com la de La Caputxeta Vermella al Passeig de Sant Joan, però es va destacar sobretot pels seus busts i retrats, de sòlida sobrietat.
Al 1888 va formar part dels escultors que realitzaren el conjunt del monument a Colom situat al final de les Rambles de Barcelona

## Enllaços externs

* «Josep Tenas i Alivés». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* ↑ «Exposición Nacional de Bellas Artes de Barcelona, 1942». ABC, 19-07-1942, p. 17.
* ↑ Catalans, Institut d'Estudis. «Monuments Commemoratius de Catalunya - Secció històrico-arqueològica - Institut d'Estudis Catalans», 2015. [Consulta: 11 maig 2023].

## Bibliografia

* Gran enciclòpedia Catalana. Barcelona. https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-catalana/josep-tenas-i-alives
# Josep Teixidor i Barceló

Josep Teixidor i Barceló (Seròs, corregiment de Lleida, 1750 o 1752 - Múrcia o Madrid, 1811 o 1815) fou un músic i compositor català. Fou mestre de capella de la seu de Lleida. Al convent de Las Descalzas Reales de Madrid fou organista (1774) i, després, mestre de capella entre 1778 i 1810, quan Josep Bonaparte és proclamat rei d'Espanya. Va ingressar com a vicemaestro de la Reial Capella. És autor d'una missa a vuit veus, d'unes vespres i sis quartets de gran qualitat, compostos entre 1790 i 1800, que demostren el coneixement dels corrents musicals europeus i la influència de les obres de Luigi Boccherini, Joseph Haydn o Manuel Canales. En publicà un: el quartet en mi bemoll, a la Imprenta Nueva de Música el 1801. Va mantenir correspondència amb el teòric i compositor italià Giovanni Battista Martini.

## Referències

* ↑ «Josep Teixidor i Barceló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 http://www.lamadeguido.com/book2093.pdf Biografia de Josep Teixidor a lamadeguido.com

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 617 [Consulta: 5 novembre 2013].
* Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano, Barcelona, 1887-1910 (editorial: Montaner i Simón) (castellà)
* Apuntes curiosos de Teixidor, Barcelona, 1992.
* Discurso sobre la historia universal de la música, Madrid: Villalpando, 1804.
* Glosas con intenciones sobre el himno del Sacris Solemnis, 1978.
* Historia de la música española, Lérida, I. d'E. I.,1996.
* Tratado fundamental de la música, Barcelona: Institución Milà i Fontanals, 2009.

### Àudio

* Los Stradivarius de la colección real, Madrid, RTVE, 1996.
* Quartets de corda, Barcelona: La Mà de Guido, 2010.
* Sonatas españolas del siglo XVIII / Pablo Cano, Barcelona: Belter, 1982.
* 1730-1754 (Enregistrament sonor), Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2005
# Josep Teodor Canet Menéndez

Josep Teodor Canet Menéndez (Ciutadella de Menorca, 1877 - Ferreries, 1936) fou un polític menorquí, membre d'Unió Republicana.

## Biografia

Va ser elegit diputat provincial per les Illes Balears entre 1912-1922. Es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1923 pel districte de Maó, i aconseguí empatar amb l'altre candidat Guillermo García Parreño López, qui finalment seria designat diputat. Sí que aconseguiria entrar a les Corts com a diputat per les Illes a les eleccions generals espanyoles de 1931 i 1933.
Durant el període que comprèn la Segona República Espanyola i al costat de Joan Manent Victory (1880-1936) va ser un personatge polític clau en la política balear. Era partidari de l'administració separada de Menorca envers Mallorca, i contrari a la radicalització del moviment obrer. El seu viratge a favor de les tesis ambigües d'Alejandro Lerroux va dur la Unió Republicana de Menorca a ingressar a les files del Partit Republicà Radical.
La seva amistat amb elements de la dreta cedista menorquina -entre els quals destaquem al diputat d'Unió de Dretes, Tomàs Salort i de Olives- i la seva participació en la dissolució de la comissió gestora de Ciutadella el matí del 19 de juliol, foren els detonants del seu assassinat el 14 d'agost de 1936 a les mans de grups de milicians anarquistes.

## Bibliografia

Deseado Mercadal Bagur (1994). La Guerra Civil en Menorca 1936 - 1939. Relato histórico de un testigo. Ed. Menorca, Maó.

## Enllaços externs

* Teodor Canet, el preu de l'ambigüitat
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# John Hickenlooper

John Hickenlooper (Narberth, Pennsilvània, 7 de febrer de 1952) és un polític estatunidenc del Partit Demòcrata dels Estats Units. Des de gener de 2011 ocupa el càrrec de governador de Colorado.
El 2019 va anunciar la seva candidatura a les primàries demòcrates a la presidència dels Estats Units. Va retirar la seva candidatura el 15 d'agost i al cap d'una setmana va anunciar que es presentava a les eleccions del Senat per Colorado contra l'actual senador republicà Cory Gardner.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Governador de Colorado
# Jorge Pardón

Jorge Pardón (4 de març de 1905 - 19 de desembre de 1977) fou un futbolista peruà.

## Selecció del Perú

Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1930. També participarà en el Campionat sud-americà de 1927 i 1929.
Fou jugador del club Sporting Tabaco.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ 1930 FIFA World Cup Uruguay Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Southamerican Championship 1927 a rsssf
* ↑ Southamerican Championship 1929 a rsssf
* ↑ Jorge Pardón a National-Football-Teams.com (anglès)
# Josep Vallribera i Falcó

Josep Vallribera i Falcó (Juneda, 1937) és un pintor i artista conceptual català.

## Biografia

Josep Vallribera va néixer a Juneda, Lleida, en plena Guerra Civil Espanyola l'any 1937. Quan el conflicte va acabar, la família Vallribera i Falcó va deixar Juneda i es va instal·lar a les Borges Blanques, després a Barcelona i, finalment, a l'illa d'Eivissa.
Després d'una estada per Suècia entre el 1958 i el 1959, Vallribera va entrar a estudiar fotografia a l'escola Schwerer d'Hamburg i va començar una sèrie de treballs experimentals en aquest camp. L'any 1963 va tornar a Eivissa i va obrir la Galeria Gràfica i va continuar practicant la fotografia i la pintura, en un moment en què la petita illa del Mediterrani s'havia convertit en un refugi per a artistes de renom internacional vinculats a tots els àmbits de la creació: Viola, Saura, Corneille, Orson Welles, Francesc Parcerisas i Josep Lluís Sert, entre molts d'altres.
L'any 1967 va inaugurar un nou espai expositiu amb el seu pare, la Galeria Vallribera, i el 1969 va obrir una tercera galeria a Eivissa, The Inside Out Art Gallery, i va compaginar la seva gestió, fins a l'any 1973, amb una sèrie d'estades regulars a París. Aquest darrer any, però, va abandonar Eivissa i es va instal·lar primer a Aarhus (Dinamarca), després a Múnic i, finalment, a Àustria, on residirà a diferents ciutats (Innsbruck, Hall, Steyr i Linz) fins a l'any 1980. Posteriorment va tornar a Alemanya i va fixar la seva residència a la ciutat de Wetzlar, realitzant nombroses exposicions de la seva obra, on es podien trobar manifestacions assimilables al conceptualisme alemany i expressions pictòriques més properes a la pintura francesa de l'època, molt més gestual i cal·ligràfica. L'any 1982, però, comença a realitzar llargues estades de treball al sud de França i Catalunya que el duraren, l'any 1984, a instal·lar-se definitivament a la costa mediterrània.

## Selecció d'Exposicions

* 1995/1996: Art Cologne. Cologne
* 1994/1995: ART Frankfurt. Frankfurt
* 1994: FIAC-Paris. París
* 1991: Galerie Rämi. Zúric
* 1990: Casa de Cultura. Altea
* 1983: Galerie J. Bertin. Lió
* 1979: Galerie Schnittpunkt. Steyr (Àustria)
* 1976: Galerie Liedmayer. Hall in Tyrol
* 2005: Museu d'Art Jaume Morera (Lleida)
* 2006: Aufruf zum Risiko (Koblenz) (Alemanya)

## Referències

* 1 2 3 Gabarrell, Francesc. «Vallribera Falcó, Josep». Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2014. [Consulta: 6 abril 2013].
* 1 2 Nadal Gaya, Joan Manuel. Diccionari de pintors, escultors, gravadors i dibuixants. L'art a la Lleida del segle xx. Lleida: Pagès, 2997, p. 315-316. ISBN 84-7935-998-6.
* ↑ «Historial d'exposicions del Museu d'Art Jaume Morera de Lleida». Web. Museu d'Art Jaume Morera de Lleida. [Consulta: 7 agost 2013].
* ↑ «Historial d'exposicions del Museu d'Art Jaume Morera de Lleida». Web. Museu d'Art Jaume Morera de Lleida. [Consulta: 7 agost 2013].

## Enllaços externs

* Part de l'obra de Josep Vallribera
# Josep Vallet i Piquer

Josep Vallet i Piquer (Sarral, Conca de Barberà, 22 de desembre de 1833 - Barcelona, 15 de març de 1909), fou un sacerdot i col·leccionista d'art català.
Era fill de Rafael Vallet i Padreny (1808-1888) i de Maria Piquer i Balcells (1808-). Va estudiar llatinitat, humanitats, filosofia, teologia i cànons sagrats al Seminari Conciliar de Barcelona. Fou ordenat sacerdot el mes de juny de 1858, i el 1861 va obtenir el grau de doctor en sagrada teologia. Posteriorment, l'any 1871 va ser nomenat catedràtic de metafísica i lògica a les classes d’ampliació del batxillerat, al Seminari Conciliar. Les seves primeres destinacions foren la de vicari a les esglésies parroquials de Sant Cugat del Vallès i de Sant Bartomeu de Sitges. El 1861 va ser nomenat capellà de la comunitat de religioses del Sagrat Cor de Jesús, establerta a Sarrià, i el 1853 capellà de les religioses del col·legi de Nostra Senyora de Loreto, al barri de les Corts.
El 1883 va guanyar la plaça, mitjançant oposició, de canonge magistral de la catedral de Barcelona. Aquell mateix any fou nomenat rector del Seminari Conciliar de Barcelona, càrrec que hauria exercit amb tota probabilitat fins al 1893.
Pel que fa a la seva vessant de col·leccionista d'art, aquesta començà durant la dècada de 1870, i que exerciria de forma sostinguda fins a la seva mort. Entre els fets més rellevant en aquest camp, destaca la fundació el mes d'octubre de 1877 de l'Asociación Artístico-Arqueológica de Barcelona, que presidia Josep Puiggarí i Llobet. A partir de llavors, Vallet va prestar obres de la seva col·lecció a diferents exposicions d'art impulsades des de l'associació. La seva col·lecció d'art estava instal·lada al número 86, baixos i principal, del carrer de Bailén de Barcelona. En morí Vallet, i segons constava al seu testament, tota la seva col·lecció d'art es va llegar al capítol de la Catedral de Barcelona, els objectes de la qual s'hi van traslladar el 19 de maig de 1909. L'ingrés d'aquest llegat fou un dels factors que propicià la creació del Museu de la Catedral de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Rafael Vallet Padreny» (en castellà). MyHeritage. [Consulta: 19 setembre 2021].
* 1 2 3 4 5 6 Cornudella, Rafael «Josep Vallet i Piquer». Repertori de Col·leccionistes i Col·leccions d'Art i Arqueologia de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans [Barcelona], 09-11-2020.
* ↑ Subirà i Blasi, Enric. El Seminari de Barcelona, (1593-1917):aportació per a una anàlisi de la influència de la formació del clergat en el desenvolupament del pensament catòlic a Catalunya. Pròleg de Casimir Martí. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993. (Scripta et documenta ; 49), p. 450 ISBN 8478264701 OCLC 803511442
# Joan I d'Antioquia

Joan d'Antioquia —Joannes Antiochenus— (? - 442) fou patriarca d'Antioquia a la primera meitat del segle v (428-442).
Va estudiar al monestir de Sant Euprepi als afores d'Antioquia de l'Orontes, on després va tenir com a deixebles a Nestori i Teodoret. Va succeir a Teòdot (421-428) com a patriarca. En la controvèrsia entre Ciril d'Alexandria i Nestori de Constantinoble, Joan junt amb els bisbes orientals estava a favor de Nestori, i va induir a Teodoret (bisbe de Cir) i a Andreu de Samòsata a acusar d'apol·linarisme als dotze capítols que condemnaven a Nestori emesos per un sínode a Alexandria (429) patrocinat per Ciril.
Al concili d'Efes del 431 va intentar evitar la condemna de les doctrines de Nestori, però va arribar cinc dies massa tard quan ja Ciril havia aconseguit la condemna i deposició de Nestori. Joan va reunir als prelats favorables i va proclamar la deposició i condemna de Ciril i de Memnó d'Efes que li donava suport, va buscar el suport imperial i va celebrar un sínode a Tars i un a Antioquia (431 i 432) on va ratificar els acords contra Ciril, però l'emperador va mantenir el suport al concili d'Efes i Nestori no va recuperar el Patriarcat de Constantinoble i va anar a residir al monestir de Sant Eurprepi.
En un concili celebrat el 438 Joan va refusar condemnat les opinions de Teodor de Mopsuèstia i va escriure tres cartes en la seva defensa, una dirigida a Teodosi II, una a Ciril d'Alexandria i una a Procle, patriarca de Constantinoble successor de Nestori.
Va escriure:
* 1. Ἐπιστολαί, Epistolae
* 2. Ἀναφοραί, Relationes,
* 3. Ὁμιλία, Homilia,
* 4. Περὶ τῶν Μεσαλιανιτῶν, De Messalianis,
* 5. Contra eos qui una tantum substantia asscrunt adorandum Christum.