OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vila fortificada de Banyuls dels Aspres

La Vila fortificada de Banyuls dels Aspres és la vila murada, fortificada, medieval d'estil gòtic del segle xvi del poble de Banyuls dels Aspres, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Envoltava la totalitat del poble nou construït dalt d'un turó, després d'abandonar la Vila vella ran de l'Estany de Banyuls per raons defensives i de salubritat. La vila fortificada de Banyuls s'estenia al nord-oest de l'església de Sant Andreu: la mateixa església devia formar part de l'angle sud-est del sistema de defenses. A més de la mateixa església, l'absis de la qual és una torre de defensa quadrada, hi ha restes de les muralles en els seus entorns i en altres indrets del poble vell. Durant el segle xx desaparegué la Casa Groga, que era una altra de les torres del mateix recinte.

## Història

La Vila Vella de Banyuls estava instal·lada ran de l'estany de Banyuls (d'on prové el nom del poble), i està documentada des del 819 (villa Balnelonis), amb altres esments el 934 (villa Bagnules), el 981 (Balmeola), el 1028 (Banuls) i el 1186 (Banyuls de Asperis). En una data no coneguda a l'entorn del 1424, el poble canvià d'ubicació, cap al turó on es troba actualment, per raons de defensa i de salubritat. Allà es constituí la Vila Nova, fortificada, a l'entorn de l'església de Sant Andreu i el seu cementiri. La mateixa església fou integrada en aquestes fortificacions.
La història de Banyuls de la Marenda ve molt marcada per la presència de la important nissaga dels Banyuls: els germans Pere i Benat de Banyuls (1132), Dalmau de Banyuls (vers 1272-1345), cavaller que serví Robert d'Anjou, rei de Nàpols i Venècia, i arriba a lloctinent reial de Sanç de Mallorca a l'illa mallorquina de 1320 a 1322 i a lloctinent de Jaume III de Mallorca al Rosselló del 1338 al 1340. El seu fill adquirí el senyoriu de Nyer, i un descendent seu, Tomàs de Banyuls i Llupià, encapçalà el bàndol nyerro en la lluita contra els cadells al segle xvii.
El 1475 Lluís XI de França desposseí Francesc de Banyuls del seu senyoriu, ja que el de Banyuls havia lluitat a favor de Joan II. Passà a mans d'Auger de la Coste, i el 1481 l'adquirí en subhasta el burgès perpinyanès Llorenç Paulet, de qui passà per matrimoni a l'eminent família burgesa dels Martí.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Hipòlit de la Salanca». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Banyuls dels Aspres: Vila fortificada de Banyuls». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La vila fortificada de Banyuls dels Aspres en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 7 gener 2016].
# Unitat de cures intensives

Una unitat de cures intensives (UCI) o unitat de vigilància intensiva (UVI) és una instal·lació especial d'un hospital que proporciona medicina intensiva. Molts hospitals han habilitat àrees de cures intensives per algunes especialitats mèdiques.
Depenent del volum de pacients ingressats pot haver-hi diferents unitats de cures intensives especialitzades a diferents àrees de la Medicina, com són:
* Cures intensives cardiològiques o unitat coronària
* Unitat postoperatòria de cirurgía cardíaca
* Trasplantament d'òrgans
* Cures intensives psiquiàtriques
* Cures postoperatòries, tot i que la majoria són unitats de cures intensives polivalents.
Si la població pediàtrica ho justifica es desenvolupen:
* Unitats de Cures Intensives Pediàtriques, que hem de diferenciar de les
* Unitats Neonatals on els pacients es mouen en un rang estret d'edat (des del naixement fins al dia 28 d'edat) conegut com a període neonatal.
Les unitats de cures intensives poden formar part d'un mitjà de transport, ja sigui en avions condicionats com hospital, helicòpters, vaixells hospitalaris (normalment integrats en cossos militars navals), autobusos, etc.

## Vegeu també

* Oxímetre de pols
# Julio García Espinosa

Julio García Espinosa (l'Havana, Cuba, 5 de setembre de 1926 - l'Havana, 13 d'abril de 2016) va ser un director de cinema, documentalista i guionista cubà. Va dirigir catorze films entre 1955 i 1998. La seva pel·lícula de 1967 Aventuras de Juan Quin Quin va participar al 5è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Filmografía selecta

* El Mégano (Documental) (1955)
* Sexto Aniversario (Documental) (1959)
* La vivienda (Documental) (1959)
* Cuba baila (1959)
* Patria o Muerte (Documental) (1959)
* Un año de libertad (Documental) (1959)
* El joven rebelde (1962)
* Las aventuras de Juan Quin Quin (1967)
* Tercer mundo, tercera guerra mundial (Documental) (1970)
* De cierta manera (1974)
* El otro Francisco (1975)
* La sexta parte del mundo (Documental) (1977)
* Son... o no son (Documental) (1980)
* La inútil muerte de mi socio Manolo (1989)
* El plano (1993)
* Reina y Rey (1994)

## Referències

* ↑ Falleció el cineasta cubano Julio García Espinosa
* ↑ «For an imperfect cinema». ejumpcut. [Consulta: 16 desembre 2012].
* ↑ «5th Moscow International Film Festival (1967)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 de gener de 2013. [Consulta: 16 desembre 2012].
# Samoana abbreviata

Samoana abbreviata és una espècie de mol·lusc gastròpode pertanyent a la família Partulidae.

## Descripció

* La closca és, generalment, de color verd groguenc.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de la Samoa Nord-americana.

## Estat de conservació

El seu nombre és tan baix que, entre 1940 i 1998, no se'n va observar cap exemplar viu i hom va arribar a pensar que s'havia extingit.

## Referències

* 1 2 3 IUCN (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.
* Hilton-Taylor, C., 2000. 2000 IUCN Red List of Threatened Species. IUCN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* UICN, 1990. Llista Vermella d'Animals Amenaçats de la UICN 1990. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.

## Enllaços externs

* Samoan Snail Project - Activities and Accomplishments Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Decline and homogenization of Pacific faunas: the land snails of American Samoa (anglès)
* Living National Treasures: American Samoa (anglès)
# Sis dies de Nouméa

Els Sis dies de Nouméa era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es disputava a Nouméa (Nova Caledònia). La seva primera edició data del 1977 i es va disputar fins al 2003, amb algun parèntesi.
El 2009 i 2010 es van disputar com a Quatre dies de Nouméa

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1977 | Paul Bonno Daniel Morelon | Keith Oliver John Trevorrow | Jean-Claude Lecourieux Jean Testard |
| 1978-79 | No disputats |
| 1980 | Maurizio Bidinost Bernard Vallet | Kelvin Poole Gary Sutton | Daniel Gisiger Patrick Moerlen |
| 1981 | Maurizio Bidinost Francesco Moser | Serge Beucherie Alain Bondue | Jean-Claude Lecourieux Roy Schuiten |
| 1982 | Diederik Foubert Daniel Gisiger | Michael Grenda George West | Pascal Carrara Jens Schröder |
| 1983-88 | No disputats |
| 1989 | Jamie Kelly Mark Victor | Gary Anderson Stuart McLeay | Gerd Dörich Udo Liehner |
| 1990 | Andreas Beikirch Frank Kuhn | Hervé Dagorne Éric Magnin | Frédéric Aubert Christophe Bonte |
| 1991 | No disputats |
| 1992 | Michel Dubreuil Scott McGrory | Daniel Pandelé Dominique Père | Graeme Miller Jeff Rutter |
| 1993 | Tony Davis Stephen Pate | Robert Bartko Stefan Steinweg | Michel Dubreuil Christian Pierron |
| 1994 | Jean-Claude Colotti Jean-Michel Monin | Michel Dubreuil Christian Pierron | Scott McGrory Marc Rousseau |
| 1995 | Serge Barbara Glen Thomson | Graeme Miller Jean-Michel Tessier | Christophe Capelle Pascal Chanteur |
| 1996 | Michel Dubreuil Carlos Da Cruz | Christian Pierron Andreas Walzer | Jean-Michel Tessier Robert Sassone |
| 1997 | Jean-Michel Monin Christian Pierron | Jean-Michel Tessier Robert Sassone | Andy Flickinger Jérôme Neuville |
| 1998 | Jean-Michel Tessier Robert Sassone | Chris Jenner Andreas Walzer | Thimothy Lyons Michael Rogers |
| 1999 | Christian Pierron Robert Sassone | Hilton Clarke Troy Clarke | Steeve Clavier Nicolas Nagle |
| 2000 | Danny Clark Graeme Brown | Greg Henderson Lee Vertongen | Gareth Atkins Nathan Clark |
| 2001 | Jean-Michel Tessier Robert Sassone | Steeve Clavier Nicolas Nagle | Gareth Atkins Nathan Clark |
| 2002 | Jean-Michel Tessier Adriano Baffi | Franck Perque Jérôme Neuville | Erik Weispfennig Stefan Steinweg |
| 2003 | Jean-Michel Tessier Robert Sassone | Erik Weispfennig Stefan Steinweg | Franck Perque Fabien Merciris |
| 2004-08 | No disputats |
| 2009 | Silvan Dillier Claudio Imhof | Myron Simpson Aaron Gate | Shem Rogers Adrian Suaire |
| 2010 | Cyrille Thièry Anthony Dubain | Kevin Maïtere Tuanua Zahn | Jerry Bousquet Mike Villaz |

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Last Legion UX

Last Legion UX (ラストレジオンＵＸ) és un videojoc de plataformes per la Nintendo 64. Va ser llançat només al Japó l'any 1999.

## Referències

* ↑ «Què és Last Legion UX pel públic?». [Consulta: 17 maig 2019].
# GxP

Com a GxP es coneix el conjunt de normes per a la correcta pràctica en l'àrea de treball, especialment en els camps de la medicina, la farmàcia i la química farmacèutica on la seua importància és bastant gran.
Dins de les normes GxP pertanyen aquestes altres:
* Good Manufacturing Practice (GMP) o "Bones Pràctiques de Manufactura"
* Good Clinical Practice (GCP) o "Bones Pràctiques Clíniques"
* Good Laboratory Practice (GLP) o "Bones Pràctiques al Laboratori"
Les GMP són el cas més comú conegut del GxP. El terme GxP només s'utilitza de manera informal per a resumir el paquet de guies de qualitat. Aquestes guies se solen trobar en les farmacopees.
Aquestes "normes" han de ser fixades per les autoritats sanitàries i les agències del medicament com la EMEA europea o la FDA americana. A Espanya hi ha l'Agència Espanyola de Medicaments i Productes Farmacèutics i és la que regula tots aquests continguts.

## Enllaços externs

* EMEA (European Agency for the Evaluation of Medicinal Products) Arxivat 2012-05-26 a Wayback Machine. En anglès
* FDA (U.S. Food and Drugs Administration) En anglès.
# Vides i doctrines dels filòsofs més il·lustres

Vides i doctrines dels filòsofs més il·lustres (en grec antic: περὶ βίων, δογμάτων καὶ ἀποφθεγμάτων τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων, 'sobre les vides, les doctrines i les sentències dels més il·lustres en la filosofia') és un tractat de biografies de filòsofs escrit per Diògenes Laerci al segle iii.
L'obra presenta una descripció de les vides dels filòsofs més importants i les seves sentències més memorables. Està dividida en deu llibres, cadascun dedicat a una escola: el primer, als set savis de Grècia; el segon, a Sòcrates, els seus predecessors i els seus contemporanis; el tercer, íntegrament a Plató; el quart, als acadèmics; el cinquè, a Aristòtil i els peripatètics; el sisè, als cínics; el setè, als estoics; el vuitè, als pitagòrics; el novè, als eleàtics, els atomistes i els pirronistes; i el desè, íntegrament a Epicur.
A finals del segle XV va ser traduïda al llatí per l'humanista italià Ambrosius Traversarius. En català, la col·lecció Bernat Metge en va emprendre la traducció, a càrrec de Sergi Grau i Guijarro; per ara, s'han publicat tres volums (2014, 2018 i 2022), que abracen els cinc primers llibres.
Michel de Montaigne va dir que lamentava que no haguessin existit una dotzena de Laercis en comptes de només un.

## Referències

* ↑ Montaigne, Assaigs, II 10.

## Bibliografia

* Grau i Guijarro, Sergi (trad.). Diògenes Laerci: Vides i doctrines dels filòsofs més il·lustres. Vol. I (llibre I). Fundació Bernat Metge (nº 401), 2014. ISBN 978-84-9859-234-4.
* Grau i Guijarro, Sergi (trad.). Diògenes Laerci: Vides i doctrines dels filòsofs més il·lustres. Vol. II (llibres II-III). Fundació Bernat Metge (nº 422), 2018. ISBN 978-84-9859-291-7.
* Grau i Guijarro, Sergi (trad.). Diògenes Laerci: Vides i doctrines dels filòsofs més il·lustres. Vol. III (llibres IV-V). Fundació Bernat Metge (nº 439), 2022. ISBN 978-84-9859-389-1.
# Sang, suor i llàgrimes

Sang, suor i llàgrimes (original: In Which We Serve) és una pel·lícula britànica dirigida per Noël Coward i David Lean, estrenada el 1942. Ha estat doblada al català.

## Argument

És la història d'un vaixell, el destructor britànic HMS Torrin, contada en flashbacks per supervivents des del moment en què embarquen sobre un bot salvavides...

## Al voltant de la pel·lícula

* És la primera pel·lícula en la qual apareix Richard Attenborough, igualment la primera dirigida per Coward així com per Lean. Altra particularitat: s'hi veu el director Michael Anderson.
* La pel·lícula ha estat rodada als Denham Film Studios a Buckinghamshire prop de Londres.

## Elenc

* Noël Coward: capità Edward Kinross/ capità "D"
* Celia Johnson: Alix Kinross
* Derek Elphinstone: No. 1
* Michael Wilding: Flags
* Robert Sansom: Guns
* Philip Friend: Torps
* Ballard Berkeley: Enginyer
* Hubert Gregg: el pilot
* James Donald: El metge
* Michael Whittaker: Sub
* Kenneth Carten: Sub-Tinent R.N.V.R.
* John Mills: Shorty Blake
* Michael Anderson: Albert Fosdick
* Kay Walsh: Freda Lewis / Freda
* Richard Attenborough: un mariner
* Joyce Carey: Sra. Hardy / Kath
* Daniel Massey: Bobby

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1944: Oscar a la millor pel·lícula
* 1944: Oscar al millor guió original per Noel Coward

## Referències

* ↑ «Sang, suor i llàgrimes». esadir.cat.
* ↑ Denham Studios
* ↑ «In which we serve». The New York Times.
# Monument a Víctor Balaguer

El Monument a Víctor Balaguer és un bust que representa la figura de Víctor Balaguer i que està ubicat a la rotonda principal de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, a Vilanova i la Geltrú.

## Descripció

Bust escultòric de Víctor Balaguer amb el cap en lleu escorç cap a la dreta. Duu capa, americana, camisa i corbatí, i porta el cabell curt, barba i bigoti. La base del bust és formada per una pila de llibres amb títols escrits pel retratat. Té una edat aproximada de 57 anys. Retrat realista, típic d'un gènere conreat per la majoria d'artistes del segle xix. Fidelitat als trets de la fisonomia i detallisme de la indumentària.

## Referències

* ↑ Comas i Güell, Montserrat. La Biblioteca Museu Balaguer, un projecte nacional català (paper). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2007, p. 54-55. ISBN 978-84-8415-882-0 [Consulta: 21 maig 2015].
* ↑ "Guia de les col·leccions del Museu", p. 97.
* ↑ Carta Signatura 145 de Balaguer a Oliva, Madrid 12 de nov de 1884" Uno de estos días debe ir a Villanueva el artista Nicoli, autor de mi busto como V sabe. i que si arriba i la biblioteca està tancada que envien a buscar a Oliva de seguida. "Es necesario que Nicoli vea el edificio y se forme cargo de todo"
# Sis dies de Pittsburgh

Els Sis dies de Pittsburgh era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Pittsburgh (Estats Units d'Amèrica). La seva primera edició data del 1908 i va durar fins al 1940, amb alguns parèntesis. Jimmy Walthour, amb quatre victòries, fou el ciclista que més vegades guanyà la cursa.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1908 | Willy Fenn Frank Kramer | Iver Lawson Eddy Root | Walter Bardgett Frank Galvin |
| 1909-33 | No disputats |
| 1934 (1) | William Peden Jules Audy | Frank Bartell Piet van Kempen | Anthony Beckman Reginald McNamara |
| 1934 (2) | William Peden Jimmy Walthour | Gustav Kilian Heinz Vopel | Sydney Cozens William Peden |
| 1935 (1) | Alfred Crossley Jimmy Walthour Charles Winter | James Corcoran Jack McCoy Henry O'Brien | Reginald Fielding Fred Ottevaire Piet van Kempen |
| 1935 (2) | Gustav Kilian Heinz Vopel | Alfred Crossley Charles Winter | Henri Lepage William Peden |
| 1936 | No disputats |
| 1937 | Jules Audy Heinz Vopel | Douglas Peden William Peden | Laurent Gadou Gustav Kilian |
| 1938 | Alfred Crossley Jimmy Walthour | Fred Ottevaire Cecil Yates | Jules Audy Ernst Bühler |
| 1939 | No disputats |
| 1940 | Robert Thomas Jimmy Walthour | Douglas Peden William Peden | Jules Audy Heinz Vopel |

## Referències

* 1 2 «6 jours de Pittsburgh (Etats-Unis)». [Consulta: 20 desembre 2022].
# Villeneuve (Vall d'Aosta)

Villeneuve (arpità Veullanoua) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 1.211 habitants. Limita amb els municipis d'Arvier, Aymavilles, Introd, Saint-Nicolas, Saint-Pierre i Valsavarenche.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Clemente Dupont | Llista cívica |
# Viatxaslau Hleb

Viatxaslau Hleb (Minsk, 12 de febrer de 1983) és un exfutbolista belarús de la dècada de 2000.
Fou 45 cops internacional amb la selecció de Belarús. Pel que fa a clubs, defensà els colors de VfB Stuttgart II, Hamburger SV, MTZ-RIPO Minsk i Shanghai Shenhua. També jugà a Dinamo Minsk i FSV Frankfurt.
És germà del també futbolista Aliaksandr Pàulavitx Hleb.

## Referències

* ↑ Viatxaslau Hleb, Fitxa a Soccerway
* ↑ Vyacheslav Hleb Fitxa a Fussballdaten
* ↑ «zh:申花官方宣布两大外援签约 小赫莱布2+1合同190万欧» (en chinese). sina.com, 11-02-2009. [Consulta: 3 octubre 2011].
* ↑ «zh:扬科赫莱布加盟深足 申花活雷锋球员送出工资照付» (en chinese). sina.com, 28-02-2010. [Consulta: 3 octubre 2011].
* ↑ «Hleb, Vyacheslav» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 3 octubre 2011].
* ↑ «MTZ-RIPO into Europe after Cup joy». UEFA.com, 18-05-2008. [Consulta: 3 octubre 2011].
# Jules Bordier

Jules Bordier (Angers, 21 de desembre de 1846 - Angers, 29 de gener de 1896) fou un pianista, compositor i director d'orquestra francès.

## Biografia

Jules Bordier va néixer en una família de banquers. El 1877, Jules Bordier va ser cofundador de l'Associació Artística d'Angers. Va portar de París a molts artistes musicals. Els presidents honoraris de l'associació Angevin van ser els músics Gounod, Saint-Saëns i Massenet. Jules Bordier va ser el director dels concerts donats a Angers. A causa de la manca de fons municipals, l'associació va deixar les seves activitats el 1893 i Jules Bordier es va traslladar a París per un temps. Tornant uns mesos més tard a Angers, va fundar de nou a les ruïnes de l'Associació Artística d'Angers, la Societat de Concerts Populars d'Angers, incloent l'Orquestra Nacional del País del Loira. És l'hereu directe. També va ser el director dels populars concerts d'Angers.
Va esdevenir director de les edicions "Baudoux et compagnie" a París.
La seva biblioteca privada de música era una de les col·leccions privades més riques de França. Tots aquests arxius constitueixen avui la col·lecció Jules Bordier de la biblioteca municipal d'Angers.
Jules Bordier està enterrat al cementiri de East Angers.

## Obres

* Nadia, òpera còmica en 1 acte, música de Jules Bordier, París, Òpera popular, 25 de maig de 1887.
* La núvia del mar (1895)
* Dotze melodies per cantar
* Danse macabre per a violí.

## Bibliografia

* Yannick Simon, The Artistic Association of Angers, Societat francesa de musicologia, 2006.
* Joel-Casa Fauquet (direcció) (pref. Joel-Casa Fauquet) Diccionari de la música a França en el segle XIX, París, Fayard ,2003, 1405 pàg. (ISBN 2-213-59316-7), pàg. 166.

## Referències

* ↑ The Artistic Association of Angers (1877-1893) [arxiu]
* ↑ Presentació de Jules Bordier [arxiu]
# Sant Antoni Abat de la Poma

Sant Antoni Abat de la Poma és una capella de l'antic veïnat de la Poma, del terme comunal d'Oleta i Èvol, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situada a la mateixa carretera general, a llevant del poble d'Oleta. És el lloc on es troba el veïnat dispers de la Poma.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «103 - Oleta i Èvol». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 99. Sant Esteve d'Èvol». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Oleta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Antoni Abat de la Poma en els ortofotomapes de l'IGN
# Sis dies de Newark

Els Sis dies de Newark era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Newark (Estats Units d'Amèrica). La seva primera edició data del 1910 i es va disputar fins al 1915 amb només quatre edicions.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1910 | Willy Fenn Frank Kramer | Iver Lawson Jimmy Moran | Paddy Hehir Ernie Pye |
| 1911-12 | No disputats |
| 1913 | Paddy Hehir Peter Drobach | Worth Mitten Gordon Walker | Martin Ryan Lloyd Thomas |
| 1914 | Alfred Goullet Alfred Hill | George Cameron Harry Kaiser | Gordon Walker Ted Wohlrab |
| 1915 | Reginald McNamara Robert Spears | | |

## Referències

* ↑ «6 jours de Newark (Etats-Unis)». [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Gabriele, Michael C. (2011), The Golden Age of Bicycle Racing in New Jersey, History Press, London, ISBN 978-1-61423-506-4, p 120–122
# Les cases

Les cases (Les Maisons) és un oli sobre tela de 58 × 92 cm realitzat per Chaïm Soutine vers els anys 1920-1921 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Aquest paisatge pertany al final del període de Ceret, anomenat així pel nom de la localitat del Vallespir on Soutine realitzà diverses estades entre 1919 i 1922. De fet, Léopold Zborowski (1889-1932), un marxant d'art de les obres de Soutine, el va enviar a aquest poble nord-català pagant-li totes les despeses de menjar i allotjament a canvi dels quadres que hi pintaria. Aquesta pintura en concret representa les cases del carrer de la República.

## Descripció

És pintat amb una gamma de marrons, grisos i verds, i en tons molt més moderats que la majoria de les seues pintures d'aquest període a Ceret. La vila, arrapada als vessants del turó, ocupa tota la superfície de la tela i oposa a la vista una muralla impenetrable. Aquest grapat monolític de cases atapeïdes les unes contra les altres sembla, però, a punt d'esfondrar-se, com sacsejat per una ona sísmica. En una visió antropomòrfica, les cases dansen sobre els seus fonaments, s'ondulen, s'allarguen desmesuradament fins a fer desaparèixer el cel. Soutine allarga excessivament les cases, les quals s'apoderen de tot l'espai de la pintura i enfosqueixen el cel. El cel (d'un to gris guix similar al color de les façanes de les cases) està gairebé absent. El barranc és visible només a la part inferior del quadre.
Les deformacions que l'artista infligeix al paisatge expressen el seu turment interior, que preval sobre la transcripció de la realitat. Aquest paisatge és una reminiscència d'aquells que va pintar Egon Schiele i les seues distorsions s'acosten, pel que fa a l'estil, a l'expressionisme alemany de Die Brücke. També recorda Vincent van Gogh, el qual imposava als seus paisatges una torsió comparable.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 180-181.
* 1 2 3 4 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Amateur d'art (francès).