OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riu Farim

El riu Cacheu o riu Farim és un dels més extensos rius de Guinea Bissau. Neix prop de la frontera nord de Guinea Bissau amb Senegal, al nord de Contobeul, travessant d'est per a oest les regions de Bafatá, Oio i, finalment, Cacheu on es troba amb l'oceà Atlàntic en un estuari.
És un riu de planura, d'aigües vagaroses i de gran cabal en època de pluges. És navegable per a grans navilis (2.000 tones) en prop de 97 km, el que fa de l'una d'important via comercial per a l'interior de Guinea Bissau. És navegable per a embarcacions més petites fins a prop de 200 quilòmetres de la vora, fins a Farim.
Durant la Guerra Colonial Portuguesa, el riu Farim va ser escenari de diverses operacions militars.
En 2000, gran part de l'estuari del riu fou integray en el Parc Nacional dels manglars del Riu Cacheu, abastant una superfície total de 88.615 ha, de les quals el 68% presenten una cobertura de manglars (tarrafes) que forma part d'aquell que és considerat com el major bloc de manglar continu de l'Àfrica Occidental.
Els vasts marges acullen un gran nombre d'aus migratòries que hivernen al parc. Entre els mamífers, es troben els Tursiops truncatus i Sousa teuszii, els hipopòtams Hippopotamus amphibius, els manatís Trichechus senegalensis, les gaseles pintades Tragelaphus scriptus i els monos verds Cercopithecus aethiops. Entre els rèptils es destaquen els cocodrils Crocodylus niloticus i C. tetraspis.

## Referències

* ↑ «Subsidios para la historia de la guerra colonial: Cacheu». Arxivat de l'original el 2009-06-05. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ Facultat de Dret de Bissau - Referència al diploma legal que crea el Parc Natural dos Tarrafes do Rio Cacheu
* ↑ Rio Cacheu: BirdLife IBA Factsheet
# Efecte de massa (medicina)

En medicina, un efecte de massa és l'efecte d'una massa creixent que dona lloc a efectes patològics secundaris empenyent o desplaçant el teixit circumdant.
En oncologia, la massa normalment es refereix a un tumor. Per exemple, el càncer de tiroide pot causar símptomes a causa de compressions de determinades estructures del cap i del coll; la pressió sobre els nervis laringis pot causar canvis de veu, l'estretor de la tràquea pot causar estridor, la pressió sobre la gola pot causar disfàgia, etc. De vegades, s'utilitza l'extirpació quirúrgica o la citoreducció per pal·liar els símptomes de l'efecte de la massa, fins i tot si la patologia subjacent no és curable.
En neurologia, un efecte de massa és l'efecte que exerceix qualsevol massa, incloent-hi, per exemple, una hemorràgia intracranial en evolució (un sagnat al crani) que presenta un hematoma clínicament significatiu.

## Referències

* ↑ Zazulia, AR; Diringer MN; Derdeyn CP; Powers WJ «Progression of mass effect after intracerebral hemorrhage». Stroke, 30, 6, 1999, pàg. 1167–73. DOI: 10.1161/01.str.30.6.1167. PMID: 10356094.
# Marie Jo Barbier

Marie Jo Barbier (Tarragona, 1954) és una escriptora i psicòloga catalana d'origen francès. Va estudiar al Liceu Francès de Barcelona. Es va llicenciar en psicologia per la Universitat Autònoma de Barcelona. Va ampliar els seus estudis amb Pedagogia Terapèutica i més endavant amb Logopèdia a la mateixa Universitat. Al llarg de la seva trajectòria professional, ha dirigit i coordinat diversos centres d'educació especial. És autora de la novel·la Mogador.

## Referències

* ↑ «Entrevista completa a Marie Jo Barbier, profesora de educación especial».
* ↑ «Marie Jo Barbier dibuja en "Mogador" los claroscuros del clan familiar». , 25-03-2022. Arxivat 2022-11-24 a Wayback Machine.
* ↑ «‘Mogador’, la primera novela de Marie Jo Barbier». , 27-03-2022.

## Enllaços externs

* Pàgina web personal
* Presentació de Mogador en el Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya (COPC)
# Picot verd collroig

El picot verd collroig (Picus rabieri) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita els boscos de Laos oriental i el Vietnam septentrional.

## Referències

* ↑ IUCN «Picus rabieri» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-1.rlts.t22681478a111309842.en.
# Camp dels escolapis

El Camp dels Escolapis és una gran esplanada situada a Tàrrega, on els estius s'hi poden trobar aplecs culturals com l'Atac Jazz o espectacles de FiraTàrrega. Normalment no es fa servir gaire durant la resta de l'any però a la primavera s'hi poden trobar les "firetes" de Festa Major per als més petits. En aquest espai normalment està instal·lada una pista de bàsquet i una altra de futbol a l'aire lliure. Antigament, el camp pertanyia a l'Escola Pia, és per això, que el camp té avui en dia aquest nom. Aquí és on jugaven els escolapis des de ben petits.
Està situat al sud-oest, just al costat del riu Ondara (Tàrrega).

## Referències

* ↑ «L'antic Camp dels Escolapis de Tàrrega, ara en la recta final de la seva reforma, llueix un nou mirador sobre el riu Ondara». Ajuntament de Tàrrega, 16-02-2014. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ «El festival Atacdejazz torna a Tàrrega els dies 27 i 28 de juliol». Lleida al minut. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ «La 3a edició del festival Atacdejazz arriba a Tàrrega». 3/24. [Consulta: 27 març 2014].
# Vidixa

Vidixa (també transcrit Vidisha o Vidisa) fou un antic regne de l'Índia, centrat a Vidixa, a mig camí entre Bharhut i Ujjain, capitals de Malwa oriental i Malwa occidental. Correspon a la moderna Besnagar, prop de Bhilsa (al seu torn prop de Bhopal a Madhya Pradesh). Fou un dels darrers regne vassalls dels Maurya fora de la vall del Ganges. Es creu que els Sunga eren reis vassalls de Vidixa quan vers el 185 aC, un membre de la dinastia, Pushyamitra (o Pusyamitra), que actuava com a comandant en cap de les forces dels maurya, es va revoltar contra el seu sobirà, el va matar i va ocupar el tron de Maghada. La capital hauria estat traslladada llavors de Patna a Vidixa. Els sunga van afavorir els bramans i els seus ministres eren d'aquesta casta. Es creu que els sunga van imposar la seva hegemonia a Kausambi, Muttra i Panchala i als regnes de l'Índia central. La dinastia Sunga fou enderrocada per un ministre braman vers 72 aC. Vidixa va restar un centre comercial destacat fins al segle vi, quan fou abandonada.

## Referències

* W. H. Moreland i Atul Chandra Chatterjee, Historia de la India, Barcelona, Ed. Surco, 1964, DL 25.171-64, reg. B-147-64
# Resolució 573 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 573 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 4 d'octubre de 1985 després d'haver-se escoltat una denúncia per part de Tunísia, el Consell va condemnar l'atac aeri al país per la Força Aèria Israeliana de l'Israel l'1 d'octubre. La seu de l'Organització d'Alliberament de Palestina (PLO) va ser objectiu de l'atac, després que Israel hagués respost a l'assassinat de tres ciutadans israelians a Xipre.
El Consell va recordar als Estats que s'abstinguessin de les amenaces o l'ús de la força en les seves relacions internacionals, d'acord amb la Carta de les Nacions Unides. Tenint en compte que Israel havia admès a l'atac immediatament després de dur-lo a terme, el Consell exigia que Israel s'abstingués d'aquests atacs, i va instar els Estats membres a dissuadir-ne Israel d'això. També va assenyalar que Tunísia tenia dret a les reparació tenint en compte la pèrdua de vides i el dany material causat.
Finalment, la Resolució 573 va demanar al Secretari General de les Nacions Unides que presentés un informe sobre l'aplicació de la resolució actual abans del 30 de novembre de 1985.
La resolució va ser aprovada per 14 vots a cap, amb una abstenció dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Williamson, Myra. Terrorism, war and international law: the legality of the use of force against Afghanistan in 2001. Ashgate Publishing, Ltd., 2009, p. 132. ISBN 978-0-7546-7403-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# El Eco de Granollers

El Eco de Granollers va ser una publicació periòdica apareguda a la capital del Vallès Oriental entre el 1882 i el 1883 i fou la primera capçalera de premsa d'aquesta població. Segons el seu subtítol pretenia ser una publicació bilingüe (català i castellà).
Durant la seva curta existència apareixia setmanalment i s'imprimia a Barcelona.
L'Arxiu Municipal de Granollers conserva exemplars d'aquest diari i es poden consultar digitalitzats.

## Referències

* ↑ Subirà, Joan.. La premsa a Granollers (1882-1982). 1a ed. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 1982. ISBN 84-500-8154-8.
* ↑ Givanel i Mas, Joan. Bibliografia catalana: premsa. Institut d'Estudis Catalans, 1937.
* ↑ «Hemeroteca | Ajuntament de Granollers». [Consulta: 9 juliol 2020].
# Mens Sana Basket Siena

Mens Sana Basket Siena és el nom de la secció de bàsquet del Polisportiva Mens Sana, un club poliesportiu de la ciutat de Siena, a la regió de la Toscana, Itàlia. El club és sovint denominat com Montepaschi de Siena, en referència al patrocinador del club, la Banca Munti dei Paschi di Siena.
El Polisportiva Mens Sana va ser fundat en 1871, i és considerat el club esportiu més antic d'Itàlia. A més, es considera que aquest club va ser el primer a organitzar partits de bàsquet poc després de 1891 quan James Naismith va inventar aquest esport. La secció de bàsquet Mens Sana Basket, no obstant això, no es professionalitzà fins a 1973, quan l'equip va ascendir a la primera divisió de la Lliga italiana de bàsquet per primera vegada en la seva història. Des de llavors el Mens Sana Basket no ha parat de progressar i, gràcies al patrocini de la Banca Munti dei Paschi di Siena ha pogut anar creixent fins a convertir-se, en els anys 2000 en un dels clubs de bàsquet més reconeguts d'Itàlia i Europa en guanyar una Lliga italiana i participar dues vegades en la "Final Four" de l'Eurolliga.

## Palmarès
### Títols internacionals

* 3 Participacions a la Final Four de l'Eurolliga: 2003, 2004, 2008.

### Títols nacionals

* 3 Lliga italiana de bàsquet: 2004, 2007, 2008. * 2 Supercopa d'Itàlia

## Jugadors històrics

* Mikhalis Kakiuzis
* Marvis Thornton
* Giacomo Galanda

## Referències

* ↑ MONTEPASCHI SIENA promotes Crespi to head coach(anglès)
# Picot verd daurat

El picot verd daurat (Piculus chrysochloros) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida, clars, bosc obert, bosc pantanós i sabanes de les terres baixes de l'est de Panamà i des del nord i est de Colòmbia, nord-oest i sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, per l'est dels Andes, a través de l'est dEquador, nord-est del Perú, nord de Bolívia i est del Brasil fins al nord, est i sud-est de Bolívia, el Paraguai i nord de l'Argentina.
# Ferran Madico i Rodríguez

Ferran Madico (Reus, Baix Camp, 1963) és un actor i director de teatre català. En 1985 va estudiar Interpretació a l'Institut del Teatre. De 1989 a 1991 ha estat deixeble de Dominic de Fazio, fundador d'Actors Studio de Nova York. Va ser director del CAER (Centre d'Arts Escèniques de Reus) entre 2005 i 2009. En 2016 es va incorporar a La Seca Espai Brossa.

## Trajectòria professional
### Com a director teatral

* Tornar a casa, de Harold Pinter, CAER 2007
* Casa i jardí, d'Alan Ayckbourn, al Teatre Bartrina (per a la inauguració del Centre D'arts Escèniques de Reus)
* Segona Plana, de Jaume Boix al Teatre Villarroel
* Celobert, de David Hare al Teatre Romea
* Bodas de Sangre, de Federico García Lorca. 2001
* Terra Baixa, d'Àngel Guimerà
* Taurons, de David Mamet
* Tots eren fills meus, d'Arthur Miller
* Molt soroll per no res, de William Shakespeare
* Precisament avui, de Josep Maria Benet i Jornet
* Prendre partit de Ronald Harwood
* Treball d'amor perdut de W. Shakespeare
* L'autèntic amic, de Carlo Goldoni

## Referències

* ↑ Entrevista a Ferran Madico a teatrelliure.com
* ↑ Ferran Madico a eolia.cat
* ↑ Ferran Madico se incorpora a La Seca Espai Brossa, El País, 8 de setembre de 2016

## Enllaços externs

* Ferran Madico a Teatral.net Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Vegrandisita

La vegrandisita és un mineral de la classe dels halurs.

## Característiques

La vegrandisita és un halur de fórmula química BaCl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juliol de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic de la Universitat Comenius de Bratislava (Eslovàquia), amb el número de catàleg 7400.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en un filó de quars al dipòsit de Biely Vrch, a l'estratovolcà Javorie, situat a 3,5 km al sud-est de la ciutat de Detva, dins el districte de Detva (regió de Banská Bystrica, Eslovàquia). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vegrandisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 agost 2024].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 21 agost 2024].
# Rüsselsheim

Rüsselsheim és una localitat alemanya a prop de Frankfurt del Main (Hesse). Rüsselsheim té 59.604 habitants (finals del 2008) el que li fa ser la localitat més important del districte de Groß-Gerau.
La localitat està situada a la vora del Main a pocs quilòmetres de la seva unió amb el Rin a Magúncia.
La localitat té notorietat internacional, ja que l'empresa automobilística Opel té la seu social a la ciutat, on s'ubica també el centre de disseny i desenvolupament de vehicles per a la gamma de General Motors Europa, a més d'una planta de producció, que donen feina a aprox. 10.000 persones, on actualment es fabrica l'Opel Insígnia.

## Història

Rüsselsheim va ser fundat pel Comtes de Katzenelnbogen.
El nom de la localitat ha evolucionat amb el temps:
* 764/5 Rucile (n) sheim
* abans 1130 Ruozcelenesheim
* 1336 Ruzelnsheim
* 1275 Ruozelsheim
* 1640 Ruselsem
* 1840 Rüsselsheim
El 1435 el comte Jean IV de Katzenelnbogen va ser el primer viticultor conegut de Riesling. Va construir un palau a Rüsselsheim i va engrandir la vinya existent. En l'Edat Mitjana el castell estava envoltada de vinyes. La viticultura es va paralitzar després de la Primera Guerra Mundial, però el 1980 el llavors alcalde (Dr Storsberg) va inaugurar una nova vinya en honor de la casa del Riesling.
Rüsselsheim s'ha expandit gràcies a la incorporació de diversos llogarets:
* 1 abril 1951: Haßloch (llavors amb 737 habitants)
* 1 juliol 1956: Königstädten (llavors amb 2.537 habitants)
* 1 maig 1970: Bauschheim (llavors amb 2.874 habitants)

## Política
### Alcaldes

* 1954 - 1965 Dr Walter Köbel, SPD
* 1966 - 1981 Karl-Heinz Storsberg, SPD
* 1981 - 1994 Norbert Winterstein, SPD
* 1994 - 1999 Ottilia Geschka, CDU
* 2000 - 2011 Stefan Gieltowski, SPD
* 2012 - 2017 Patrick Burghardt, CDU
* 2018 - actualitat: Udo Bausch, Candidat independent

### Ciutats agermanades

Des de 1961 Rüsselsheim participa en un programa internacional d'intercanvi cultural i esportiu de quatre partits europeus.
* Évreux, França
* Rugby, Regne Unit
* Varkaus, Finlàndia
* Kecskemét, Hongria
Cadascuna de les ciutats participants dona nom a una de les artèries principals de Rüsselsheim.

## Referències

* ↑ Katzenelnbogen et le premier riesling du monde
* ↑ (alemany) fnp.de

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* # rub75 Information sur le site officiel d'Évreux Arxivat 2008-11-19 a Wayback Machine.
* Katzenelnbogen i el primer Riesling del món
# Resolució 577 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 577 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 6 de desembre de 1985 després de reafirmar la Resolució 571 (1985) el consell dona suport a l'informe de la Comissió d'Investigació del Consell de Seguretat, condemnant el règim de Sud-àfrica pels seus atacs continus i sense provocació contra la República Popular d'Angola a través del territori ocupat d'Àfrica del Sud-Oest.
La resolució exigia Sud-àfrica que retirés les seves tropes de territori angolès i a respectar la integritat territorial d'Angola. El consell reafirmà el dret d'Angola a reclamar una compensació pels atacs degut a la pèrdua de vides i els danys a la propietat. També un cop més va demanar urgentment als estats membres i organitzacions internacionals que ajudessin en la reconstrucció de la infraestructura econòmica a Angola.
Finalment, el Consell requereix que el secretari general presenti un informe implementant la resolució actual no més tard del 30 de juny de 1986.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1985 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Dubois (Wyoming)

Dubois és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 962 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dubois tenia 962 habitants, 451 habitatges, i 274 famílies. La densitat de població era de 142,9 habitants/km².
Dels 451 habitatges en un 22,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 39,2% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 29,6% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.194 $ i la renda mediana per família de 33.409 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 16.719 $. La renda per capita de la població era de 15.657 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dubois». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dubois». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Perol

* Per a altres significats, vegeu «Perol (estri de cuina)».
El perol és un plat típic de Menorca. Es cuina al forn en una cassola de fang o perol. N'hi ha de més o menys senzills, el més simple, que es pot preparar per a acompanyar, sol tenir una capa patates, i hi poden haver també cebes tallades a fines làmines, cobertes de diverses hortalisses, entre les quals hi ha d'haver tomàtic, també tallat a fines làmines, i tot cobert de pa ratllat amb all i julivert trinxats. Es pot fer també amb carn (típicament, unes costelles de porc o de be), marisc (sípia, una llagosta partida en dos trossos, al llarg, o uns llagostins, per exemple) o peix (per exemple, uns molls). En aquest cas, el tall es posa en una sola capa, entre les patates i els tomàquets. Tant el tall com els tomàquets es posen crus, però hi ha qui fregeix abans la patata i la ceba.

## Referències

* 1 2 Al·lès Salvà, Bep 1966-. Les arrels de la cuina menorquina : receptes de cuina antiga. Ciutadella de Menorca: Setmanaris i Revistes, 2017. ISBN 978-84-941171-7-6.
* ↑ Dillon, Paddy,. Walking in Menorca. First edition 2013. ISBN 978-1-78362-001-2.
* ↑ Borràs, Josep, 1931-. La cuina de Menorca. 1a. ed. en aquest format. Barcelona: Columna, [2004]. ISBN 84-664-0479-1.
* ↑ González de Heredia, Fernando. El estado de las gastronomías : su historia y las recetas de antes y de siempre. Oviedo: Nobel, D.L. 2015. ISBN 978-84-8459-724-7.

## Vegeu també

* Llista de plats típics menorquins
* Cuina menorquina
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Can Solà (Arenys de Mar)

Can Solà és una obra d'Arenys de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa que fa cantonada. Té tres plantes i està molt ben composta. La cantonada és corba, amb obertures molt ben resoltes. Pilastres en baix relleu que compartimenten una façana cega junt amb les cornises. Obertures remarcades, com a coronament hi ha una balustrada d'obra. Situada a una cantonada de carrers de cases entre mitgeres.

## Referències

* ↑ «Can Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Fika

* Per a altres significats, vegeu «Fika (Nigèria)».
Fika és tant un verb com un substantiu del suec que es refereix a la pausa d'una activitat per tal de prendre cafè (o altra beguda). El fika es podria comparar a l'hora del te dels anglesos tot i que el fika es pot repetir diverses vegades en un dia. Aquesta tradició està bàsicament instaurada a la cultura sueca, essent Suècia un dels països amb més consum de cafè.
Tradicionalment es prenia cafè a l'hora del fika, però actualment pot ser també te, i normalment, els nens prenen suc o llet. La beguda va sempre acompanyada de pastes, com ara galetes, pastissos o llesques de pa amb mantega. El fika es pren a tot arreu, donant-se lloc tant a les cases com si fos un àpat més, al camp en tant que pausa o a la feina, on sovint bastantes oficines sueques tenen marcades unes hores de cafè pel matí i per la tarda, podent interrompre així alguna reunió informal.
La paraula fika ha existit en l'idioma suec des del 1910, i prové del canvi d'ordre en les síl·labes de la paraula kaffi (deformació de la paraula kaffe). Així es canvia ka-ffi per fi-ka. És una reversió de síl·labes similar al verlan francès.

## Referències

* 1 2 «fika - Uppslagsverk» (en suec). ne.se. [Consulta: 25 febrer 2021].
* ↑ «EarthTrends -Coffee consumption per capita». Arxivat de l'original el 2012-01-12. [Consulta: 2 novembre 2008].
* ↑ «fika» (en suec). ne.se - Ordbok. [Consulta: 25 febrer 2021].
# Unitat de beguda estàndard

Una unitat de beguda estàndard (UBE) és una mesura artificiosa que conté una determinada quantitat d'alcohol pur (etanol). La UBE s'utilitza en molts països per quantificar el consum d'alcohol. En general s'expressa com un certa quantitat de cervesa, vi o licor. Una UBE conté sempre la mateixa quantitat d'alcohol, independentment de la mida del contenidor o el tipus de beguda alcohòlica, però no necessàriament es correspon amb la mesura típica que es serveix en el país.
Valoració del patró de consum contingut d'alcohol en les begudes més habituals i equivalència en UBE :
| Beguda | Consumició habitual | Equivalència en UBE |
| Cervesa (3-5º) | Un quinto / una canya (200 ml) | 1 UBE |
| Cervesa (3-5º) | Un litre | 5 UBE |
| Vi, cava (12-14º) | Un got (100 ml) | 1 UBE |
| Vi, cava (12-14º) | Un litre | 10 UBE |
| Cigaló (“carajillo”) | (25 ml) | 1 UBE |
| Vi dolç/xerès/vermuts (18-20º) | Una copa (50 ml) | 1 UBE |
| Destil·lats (40-50º) | Una copa (50 ml) | 2 UBE |
| Destil·lats (40-50º) | Un combinat (50 ml) | 2 UBE |
La unitat de beguda estàndard espanyola equival a 10 g d'alcohol pur, que és la quantitat d'alcohol que hi ha en un got petit de vi, una canya de cervesa o mitja copa de licor.

## Referències

* ↑ «Tríptic de consum d'alcohol». Hospital de Bellvitge. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 27 maig 2015].
# San Román de Hornija

San Román de Hornija és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 543 | 479 | 408 | 425 |