OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sakmarià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) |
| Triassic | Inferior | Indià | més recent |
| Permià | Lopingià | Changxingià | 254,14 ± 0,07 |
| Permià | Lopingià | Wuchiapingià | 259,1 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Capitanià | 265,1 ± 0,4 |
| Permià | Guadalupià | Wordià | 268,8 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Roadià | 272,95 ± 0,11 |
| Permià | Cisuralià | Kungurià | 283,5 ± 0,6 |
| Permià | Cisuralià | Artinskià | 290,1 ± 0,26 |
| Permià | Cisuralià | Sakmarià | 293,52 ± 0,17 |
| Permià | Cisuralià | Asselià | 298,9 ± 0,15 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Gjelià | més antic |
| Subdivisió del sistema permià segons la IUGS. ||||
El període Sakmarià és un estatge faunístic del Permià. Comprèn el període entre fa 294,6 ± 0,8 milions d'anys i fa 284,4 ± 0,7 milions d'anys.

## Bibliografia

* Gradstein, F.M.; Ogg, J.G. & Smith, A.G.; 2004: A Geologic Time Scale 2004, Cambridge University Press
# South San Jose Hills

South San Jose Hills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 20.218 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South San Jose Hills tenia 20.218 habitants, 3.984 habitatges, i 3.605 famílies. La densitat de població era de 5.346,7 habitants/km².
Dels 3.984 habitatges en un 53,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,4% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 9,5% no eren unitats familiars. En el 6,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 5,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,6% tenia menys de 18 anys, un 12% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 16,7% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.655 $ i la renda mediana per família de 46.702 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.477 $ mentre que les dones 22.113 $. La renda per capita de la població era d'11.324 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 18,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South San Jose Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South San Jose Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Timocles (poeta tràgic)

Timocles (en llatí Timocles, en grec antic Τιμοκλῆς) fou un poeta tràgic grec de data desconeguda.
Ateneu de Naucratis el distingeix d'un altre poeta del mateix nom, Timocles, amb les paraules Τιμοκλῆς ὁ τῆς κωμῳδίας ποιητής, ἦ δὲ καὶ τραγῳδίας, ("Timocles el poeta de comèdia, però també n'hi havia un de tragèdia"). De la seva vida i obra no en dona cap informació.

## Referències

* ↑ 1.Timocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1136-1137
# IBM Spectrum Protect

IBM Spectrum Protect és un gestor de backups que va néixer l'any 1988 de la mà d'IBM. El projecte es denominava Tivoli Storage Manager fins a l'any 2015, quan IBM va decidir canviar el nom per motius de renovació d'imatge.
Té una estructura basada en client-servidor.
No és compatible amb totes les aplicacions de negoci presents al mercat. Tot i així, IBM ven altres productes per cobrir algunes de les seves carències. Per exemple, per fer un backup de Microsoft SharePoint (plataforma de col·laboració empresarial) s'ha d'adquirir DocAve d'Avepoint.

## Referències

* ↑ Pozuelo Mozas, A. Implantación de sistema de backup empresarial. (tesi) (en castellano) [Consulta: 10 octubre 2017].
# Josep Capdevila Marca

Josep Capdevila Marca (Reus, 1897 - Caracas, 1969) va ser un cuiner, dirigent sindicalista i polític català.
Cuiner de professió, i de conviccions catalanistes, va ser dirigent del Sindicat Autònom de Cuiners de Barcelona durant la Dictadura de Primo de Rivera. El 1930 s'afilià al BOC on ocupà un càrrec dirigent en l'organització de defensa enfront de la repressió, el sabotatge i els atacs de la policia política. El 1935 va ingressar al POUM, on va ser membre del comitè local de Barcelona i participà en multitud d'actes de propaganda. Durant la guerra civil va ser membre del comitè militar del POUM a la ciutat comtal. S'exilià a França acabada la guerra, des d'on un any després marxà a Veneçuela. A l'exili va publicar un parell de llibres de contingut introspectiu i poètic: Juga l'aire (Buenos Aires 1951) i Llum de nit (Buenos Aires 1952)

## Referències

* ↑ Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Universitat de Barcelona, 2000, p. 322. ISBN 848415243X.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 172.
# Platani

Platani (Hàlic o Halicos (grec Halykos, llatí Halycus)) fou un riu de Sicília que naixia al centre de l'illa i corria al sud-oest desaiguant prop d'Heraclea Minoa. Correspon al modern riu Platani.
Aquest riu fou important perquè formava el límit oriental dels dominis cartaginesos a Sicília, segons va quedar establert al tractat del 383 aC entre Cartago i Dionís de Siracusa, i confirmat més tard per un altre tractat entre Cartago i Timoleó de Siracusa; la ciutat d'Heraclea Minoa, tot i que era a l'est del riu, va quedar com a excepció en mans de Cartago.
Altre cop apareix a la història el 249 aC, a la Primera Guerra Púnica, quan la flota cartaginesa es va retirar a la boca del riu després d'un atac fracassat contra la flota romana a Phintias, i allí van esperar a una segona flota romana dirigida pel cònsol Lucius Iunius C.f. Pullus.

## Referències

* ↑ Hoyos, Dexter. Carthage's Other Wars: Carthaginian Warfare Outside the 'Punic Wars' Against Rome (en anglès). Pen and Sword, 2019-12-19. ISBN 978-1-4738-9062-6.
* ↑ «Sicília-Geografia». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ Stylianou, P. J.; Stylianou, Research Associate P. J.; Diodorus (Siculus.). A Historical Commentary on Diodorus Siculus, Book 15 (en anglès). Clarendon Press, 1998, p. 207. ISBN 978-0-19-815239-2.
* ↑ History, Amy McKenna Senior Editor, Geography and. The History of Northern Africa (en anglès). The Rosen Publishing Group, Inc, 2011-01-15, p. 11. ISBN 978-1-61530-318-2.
# Enric Ferau i Alsina

Enric Ferau i Alsina (Barcelona, 1825 - Barcelona, 5 d'agost de 1887) fou un pintor català.

## Biografia

Fou fill d'Antoni Ferau i de Francesca Alsina. Va estudiar a l'escola de la Llotja. Exposà diverses vegades a Barcelona entre 1853 i 1878. Com a pintor, la seva especialitat fou el paisatgisme de caràcter romàntic. Es poden trobar obres seves a diverses col·leccions privades catalanes i al Museu d'Història de Barcelona. Als fons del Museu Nacional d'Art de Catalunya també hi ha alguns dibuixos seus, provenents de la col·lecció de Raimon Casellas. Francesc Fontbona ha estudiat la seva obra, publicant diversos articles relacionats.

## Referències

* ↑ «Crónica». La Vanguardia, 06-08-1887, pàg. 4903.
* 1 2 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1887, número de registre 5927. La inscripció indica el cognom Ferran en comptes de Ferau. A més, l'edat en morir indicada és de 63 anys, que suposaria el naixement el 1823-1824.
* ↑ «Enric Ferau i Alsina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9. «Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992»
# The New Stenographer (pel·lícula de 1911)

The New Stenographer és un curtmetratge mut de la Vitagraph dirigit per George D. Baker i protagonitzat per Maurice Costello, Florence Turner, John Bunny i Flora Finch. La pel·lícula es va estrenar el 18 de febrer de 1911.

## Argument

Brown & Robinson posen un anunci sol·licitant una estenògrafa i mecanògrafa. L'endemà al matí es presenta una senyora sol·licitant la feina. Un oficinista la rep i veu que és una persona competent però que la seva aparença és la que esperava. Quan els caps arriben a l'oficina no semblen molt entusiasmats amb la seva aparença però ella aconsegueix demostrar que és una persona molt competent. Pocs mesos després es posa malalta i demana una excedència de dues setmanes, que és acceptada amb la condició que ella mateixa proporcioni una substituta. Ella envia per substituir-la la seva bella cosina la qual acapara l'atenció de tota la gent de l'oficina que intenten de totes maneres fer-se agradables. Ella accepta els regals que li fan però declina les seves invitacions per sopar o a veure un espectacle. L'últim dia ella es presenta amb un senyor que presenta als seus caps com el seu marit per a gran decepció d'aquests. En aquest clímax torna la estenògrafa.

## Repartiment

* Maurice Costello (el cap)
* Florence Turner (la nova estenògrafa)
* John Bunny (empleat)
* Flora Finch (la vella estenògrafa)
* Edwin R. Phillips (el cap)
* John Troyano (el marit)

## Referències

* ↑ «The New Stenographer» (en anglès). IMDb, 18-02-1911. [Consulta: 2 setembre 2020].
* ↑ «Licensed release dates». The Moving Picture World VIII, 7, 18-02-1911, pàg. 380.
* ↑ «The New Stenographer». The Moving Picture World VIII, 8, 25-02-1911, pàg. 435.
# Josep Capdevila i Ventosa

Josep Capdevila Ventosa (Barcelona, 1879 – 1970) fou un músic i polític català. Pertanyia a una família humil i va treballar de serraller al barri de Sant Martí de Provençals. Tot i així, va estudiar al Conservatori de Música de Barcelona i va fer amistat amb Jacint Verdaguer, Apel·les Mestres i Lluís Duran i Ventosa. Interessat per l'obra de Josep Anselm Clavé, va impulsar la Societat Coral Minerva i fou president dels Cors de Clavé del 1915 al 1934 i president honorari de la Federació de Cors de Clavé fins a la seva mort. Amb els cors va fer gires arreu d'Espanya. Políticament arribà a ser regidor de l'Ajuntament de Barcelona pel Partit Republicà Radical a les eleccions municipals de 1920 i 1930.

## Referències

* ↑ «La feina ben feta dels Cors de Clavé». Arxivat de l'original el 2015-01-20. [Consulta: 19 gener 2015].
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.133. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Svyazhinita

La svyazhinita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de l'aubertita. Rep el seu nom de Nikolai Vasil'evich Svyazhin (1927-1967), mineralogista rus de l'Institut de Mineria dels Urals, a Rússia.

## Característiques

La svyazhinita és un sulfat de fórmula química MgAl(SO₄)₂F·14H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la svyazhinita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: aubertita, magnesioaubertita, khademita, rostita, jurbanita, minasragrita, ortominasragrita, anortominasragrita, bobjonesita, amarantita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la reserva de Chernaya Rechka, a Miass, en plena Reserva Natural d'Ílmen, a l'óblast de Txeliàbinsk (Districte Federal dels Urals, Rússia). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Svyazhinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 30 juliol 2017].
# Havighorster Graben

L'Havighorster Graben (en baix alemany Haafkhorster Grüpp) és un afluent del riu Glinder Au o Steinbek que neix a prop del carrer Ohlendiek (estany vell) al nucli d'Havighorst (Ooststeenbeek) a l'estat de Slesvig-Holstein i que desemboca al Glinder Au o Steinbek al barri de Mümmelmannsberg a Billstedt a l'estat d'Hamburg a Alemanya.
* Al carrer Ohlendiek a Havikhorst
* Primavera a la riba del Graben a Mümmelmannsberg
* El sender al parc Grüne Meile a Mümmelmannsberg
* Aiguabarreig del riu al Glinder Au (Steinbek)
* Conca del Bille (Bil·le)
Haken • Oberhafen • Oberhafenkanal • Schleusenkanal • Hochwasserbassin • Rückerskanal • Billekanal • canal de Billbrook • Bullenhuser Kanal • Tiefstackkanal • Steinbrookgraben • Glinder Au o Steinbek • Havighorster Graben • Forellenbach • Schleemer Bach • Barsbek • Jenfelder Bach • Bornbek • Bornmühlenbach • Ladenbek • Kampbille • Schleusengraben • Brookwetterung • Schulenbrooksbek • Dalbek • Knollgraben • Forstgraben • Trittauer Mühlenbach • Amelungsbek • Corbek • Schwarzer Au :

## Referències

* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
# Hiocrínides

Els hiocrínides (Hyocrinida) són una classe de crinoïdeus articulats. La majoria dels hiocrinids es troben a profunditats inferiors a 700 m, en el rang de 400 a 6.300 m.

## Característiques

Els membres d'aquest ordre tenen tiges llargues i primes que consisteixen en un gran nombre d'unitats columnars idèntiques. No hi ha cirrus, i el disc basal de la tija s'uneix directament al substrat. El calze és globular o cònic, i consta de cinc braços àmpliament espaiats i sense dividir units a cinc ossicles radials.

## Taxonomia

L'ordre Hyocrinida inclou una sola família, Hyocrinidae, amb 13 gèneres i 29 espècies actuals.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Hyocrinida». [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ O'Hara, Timothy; Byrne, Maria Australian Echinoderms: Biology, Ecology and Evolution. Csiro Publishing, 2017, p. 189–190. ISBN 978-1-4863-0763-0.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 17 novembre 2020].
# Hiomandíbula

La hiomandíbula és un conjunt d'ossos de la regió hioïde en molts peixos. Fa de suport a a mandíbula dels peixos o dels opercles (només ens els teleòstoms). Es creu que en els tetràpodes terrestres, la hiomandíbula va esdevenir l'estrep a l'oïda interna, on hauria passat a fer la funció d'amplificador del so.

## Referències

* ↑ J. A. Clack, "Earliest known tetrapod braincase and the evolution of the stapes and fenestra ovalis", Nature 369, 392–394 (2 June 1994);
* ↑ R. Eric Lombard, et al., "Evolution of the tetrapod ear: an analysis and reinterpretation", Biological Journal of the Linnean Society, Vol. 11, No. 1, pp. 19–76, 1979
* ↑ Gilbert, "Figure 1.14. Jaw structure in the fish, reptile, and mammal.", (illustration), 2000

## Vegeu també

* Palatoquadrat

## Bibliografia

* Kardong, Kenneth V. Vertebrates Comparative Anatomy, Function, Evolution, p. 227, 693.
* «Hyomandibula». ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 14 March 2012. [Consulta: 30 gener 2010].
* Gilbert, Scott F. «The anatomical tradition: Evolutionary Embryology: Embryonic homologies». A: Developmental Biology. Sunderland (MA): Sinauer Associates, Inc. (NCBI), 2000. (3rd and 4th paras, One of the most celebrated cases...)
* Gilbert. Figure 1.14. Jaw structure in the fish, reptile, and mammal. (illustration), 2000.
# Henicorhynchus cryptopogon

Henicorhynchus cryptopogon és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja algues i fitoplàncton.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Mekong i Chao Phraya.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.
* ↑ Kottelat, M., 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1): 1-55.
* ↑ Lim, P., S. Lek, S.T. Touch, S.-O. Mao i B. Chhouk, 1999. Diversity and spatial distribution of freshwater fish in Great Lake and Tonle Sap River (Cambodia, Southeast Asia). Aquat. Living Resour. 12(6):379-386.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Suvatti, C., 1981. Fishes of Thailand. Royal Institute of Thailand, Bangkok. 379 p.
* ↑ Taki, Y., 1974. Fishes of the Lao Mekong Basin. United States Agency for International Development Mission to Laos Agriculture Division. 231 p.
* ↑ Vidthayanon, C., J. Karnasuta i J. Nabhitabhata, 1997. Diversity of freshwater fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok. 102 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pessinetto

Pessinetto (arpità Pisinài, piemontès Psinèj) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 607 habitants. Està situat a les Valls de Lanzo, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Ceres, Germagnano, Lanzo Torinese, Mezzenile, Monastero di Lanzo i Traves.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Celestino Geninatti Chiolero | Llista cívica |
# Enric Figueras i Ribas

Enric Figueras i Ribas és el nom dels següents personatges:
* Enric Figueras i Ribas (Sant Feliu de Guíxols, 1932 – 2004), promotor cultural guixolenc
* Enric Figueras i Ribas (? - Barcelona, 1910), mestre d'obres, amb diversos edificis a Barcelona i a Sant Sadurní d'Anoia
# The New Times (Ruanda)

The New Times és un diari nacional de Ruanda redactat en anglès. Va ser creat en 1995 poc després de la fi del genocidi de Ruanda de 1994 contra els tutsis. El diari afirma que és de propietat privada, amb dos accionistes. També edita un setmanari en kinyarwanda anomenat Izuba Rirashe.
És publicat a Kigali de dilluns a dissabte amb el diari germà Sunday Times que apareix els diumenges. El 2006 va aparèixer la versió online, The New Times Online. The New Times generalment transmet històries optimistes sobre esdeveniments a Ruanda.
En maig de 2009 Human Rights Watch (HRW) va descriure The New Times com un periòdic de propietat estatal en una rebuig a un article editorial que va acusar HRW de desinfectar les persones que intentaven negar el genocidi de 1994 a Ruanda. The New Times no va publicar la refutació de HRW. El president Paul Kagame havia dit que The New Times havia estat massa servil a ell i al seu partit, i havia demanat a Aga Khan to que n'edités un d'alternatiu.

## Referències

* ↑ «About The New Times». The New Times. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Brea, Jennifer «The new Rwanda». The Guardian (UK) [Londres], 16-07-2007 [Consulta: 12 agost 2010]. "The headlines in a typical issue of New Times, the daily English-language newspaper, convey the optimism: "No more power shortage", "Promote women", "Population growth controllable", "Malaria no more"."
* ↑ «Response to The New Times Article on Rwandan Genocide». Human Rights Watch, 18-05-2009. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «President Paul Kagame under scrutiny». The Economist, Aug 5, 2010. [Consulta: 12 agost 2010].

## Enllaços externs

* The New Times
# Jeunesse Athlétique de Saint-Ouen

La Jeunesse Athlétique de Saint-Ouen (JA Saint-Ouen) fou un club de futbol francès de la ciutat de Saint-Ouen.

## Història

El club va ser fundat el 1897. Els anys 1908 i 1909 guanyà el campionat de la FSAF (Fédération des sociétés athlétiques professionnelles de France (FSAPF)). Aquest 1909 ingressà a la FCAF, i després de la renúncia del club Star Club Caudrésien a participar en el Trophée de France, es decidí inscriure al JA de Saint-Ouen. L'AS Bons Gars de Bordeaux, campió de la FGSPF, refusà també a participar en el campionat i el JA de Saint-Ouen es proclamà campió del Trophée de France. El 1945, el nou municipi de Saint-Ouen decidí fusionar els diferents clubs de la ciutat naixent el Sports Olympiques Audoniens un any més tard es fusionà amb Red Star Olympique per donar vida al Red Star Olympique Audonien.

## Colors

El club jugà el 1917 amb samarreta ratllada rosa i negra.

## Palmarès

* Lliga francesa de futbol:
** 1908, 1909
* Trophée de France:
** 1909
* JA Saint-Ouen el 5 de desembre de 1920.
* JA Saint-Ouen el 2 d'octubre de 1921.
* JA Saint-Ouen el 17 de desembre de 1922.
* Partit AS Française contra JA Saint-Ouen el 2 d'octubre de 1921.
* Partit AS Française contra JA Saint-Ouen el 2 d'octubre de 1921.

## Referències

* ↑ Guillaume Hanoteau. Le Red Star, mémoire d'un club légendaire. Éditions Seghers, 1983. ISBN 2221011562.
* ↑ La Presse, N°5766 du 22 mars 1908, p.3, sur gallica.bnf.fr
* ↑ La Presse, N°6163 du 27 avril 1909, p.4, rubrique « Ça et là », sur gallica.bnf.fr
* ↑ «Yearwise list of the champions of France». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Thierry Berthou/Collectif: Dictionnaire historique des clubs de football français. Pages de Foot, Créteil 1999 – Tome 1, ISBN 2-913146-01-5, p. 18
* ↑ «Football association». L'Auto, 6136, 09-11-1917, pàg. 2.
# IBM Public License

La IBM Public License (Llicència pública IBM) és una llicència per a programari lliure i programari de codi obert usada per IBM. Està ratificada per l'Open Source Initiative i la Free Software Foundation (FSF), i és incompatible amb la GPL.
Permet la redistribució binària de treballs derivats només si (entre altres condicions) es preveu algun mecanisme perquè qui rebi el programa en pugui rebre el codi font. La redistribució del codi font s'ha de fer sota la mateixa llicència. A més, aquesta llicència és interessant perquè obliga qui redistribueix el programa amb modificacions a llicenciar automàticament i gratuïtament les patents que puguin afectar aquestes modificacions, i obliga qui rebi el programa, que siguin propietat del redistribuïdor.

## Enllaços externs

* IBM Public License a l'Open Source Initiative (anglès)
# Svodín

Svodín és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2021 tenia 2.412 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1156.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12-04-2022. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «História a pamiatky obce» (en eslovac). Obec Svodín. [Consulta: 7 agost 2022].