OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sagaing (ciutat)

Sagaing és una ciutat i municipi de Birmània (Myanmar), capital de la divisió de Sagaing, del districte de Sagaing i del township de Sagiang. Es troba a la riba dreta de l'Irauadi i és un centre religiós i monàstic amb més de 600 pagodes entre la ciutat i la rodalia, que està propera a Mandalay (21 km) i a la línia de demarcació entre la divisió de Sagaing i la de Mandalay. La població estimada el 1998 era de 61.100 habitants; al cens acabat el 31 de març de 1983 consta amb 46.212 habitants i en data no precisada però posterior al 2000 consta amb 70.700. El cens fa un segle donava el 1891 una població de 9.934; i el 1901 de 9.643.
Les pagodes principals de la ciutat són la de Sin Myar Shin i la de Kaunghmudaw. Als turons de Sagaing hi ha la majoria de les pagodes destacant entre elles la de Padamyazedi, Umin Thounzeh i Soon Oo Pon Nya Chin. La ciutat està en un tomb del riu, que es creua pel pont de Sagaing que porta a l'altre costat cap a Mandalay. L'accés a la ciutat pel riu estava controlat pel fortí Thavyedan, al sud-oest de la ciutat a la riba del riu, que encara existeix. El carrer principal està a la vora del pont i es diu Kanner Street.

## Història

Sagaing apareix el 1315 amb el nom de Sit-Kaing (Branca de l'arbre sit) quan Athin Khaya es va fer independent del regne Shan de Pinya. El seu net Thadominpaya[es va traslladar el 1364 i va fundar el regne d'Ava i Sagaing fou destruïda pels xans.
El 1733 a Sagaing fou aturada la invasió de les forces de Manipur. Més tard, del 1760 al 1764 fou capital de Birmània en el govern de Naungdawgyi, el fill gran d'Alaungpaya (Alompra). A la seva mort va caure en la insignificança. La ciutat nova es troba a poca distància al nord de la vella i al nord del rierol Zingyan, a l'est de la pagoda Sigomgyi.
El desembre de 1885 fou ocupada pels britànics i va esdevenir capital de divisió i de districte. El 1888 el districte d'Ava es va unir al de Sagaing i la ciutat d'aquest nom va esdevenir capital del districte unificat i fou constituïda en municipalitat el mateix 1888. Entre 1886 i 1889 fou centre de la resistència nacional als britànics en l'anomenada confederació de Wuntho, estat xan on tenien les seves bases els rebels, que van operar fins al 1891.

## Referències

* ↑ «Dictionary, Encyclopedia and Thesaurus - The Free Dictionary». [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Myanmar (Burma): States, Regions, Districts, Cities, Towns, Townships - Population Statistics in Maps and Charts». [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ Wen, Cyrille Korsakoff | Tageo.com | Tina Kuo Shi. «BURMA City & Town Population Geography Population Map cities coordinates location - Tageo.com». [Consulta: 18 desembre 2017].

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Regió d'Anatòlia Occidental (estadística)

La regió d'Anatòlia Occidental (TR5) és una de les 12 regions estadístiques de Turquia.

## Subregions i províncies

* Subregió d'Ankara (TR51)
** Província d'Ankara (TR510)
* Subregió de Konya (TR52)
** Província de Konya (TR521)
** Província de Karaman (TR522)

## Referències

* ↑ «Turkey. Administrative Division. NUTS structure». Norsk Senter for Forskningsdata.
* ↑ «Statistical regions level 2 in Turkey as of 18th July 2016». Eurostat, 18-07-2016.
* ↑ «Statistical regions in the European Union and partner countries. NUTS and statistical regions 2021». Eurostat.
* ↑ «METADATA. Statistical Regions for Candidate countries and EFTA countries, by country.». Eurostat.

## Vegeu també

* Regions estadístiques NUTS de Turquia

## Enllaços externs

* Institut d'Estadística de Turquia
* NUTS - Nomenclatura d'unitats territorials per a estadístiques
# Zeaxantina

La zeaxantina, en anglès:Zeaxanthin, és un dels més comuns alcohol carotenoides que es troben a la natura. És important dins el cicle de la xantofil·la. El sintetitzen les plantes i alguns microoganismes i és el pigment que dona el seu color característic a la paprika, grans de blat de moro (del nom científic del qual Zea mays, prové el seu nom) i moltes altres plantes i microbis.
Els xantòfils com la zeaxantina es troben en grans quantitats a les fulles de la majoria de plantes verdes, on actuen per a modular l'energia de la llum i potser en el mecanisme de protecció contra la llum excessiva.
Els animals aprofiten la zeaxantina que prenen de les plantes quan se les mengen. La zeaxantina és un dels dos xantòfils principals que conté la retina de l'ull humà. Dins la màcula central, la zeaxantina és el component dominant, en canvi a la perifèria de la retina, la luteïna hi predomina. Luteïna i zeaxantina són dos isòmers.
Es prenen suplements de zeaxantina suposant que ajuden a la salut dels ulls, però aquest benefici no està científicament provat.
Com additiu alimentari, la zeaxantina és un tint alimentari amb un Codi E E161h.

## Referències

* ↑ Encyclopedia.com. «Carotenoids». [Consulta: 6 maig 2012].
* 1 2 «Lutein + Zeaxanthin Content of Selected Foods». Linus Pauling Institute, Oregon State University, Corvallis, 2014. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ «Lutein + zeaxanthin and omega-3 fatty acids for age-related macular degeneration: The Age-Related Eye Disease Study 2 (AREDS2) randomized clinical trial». JAMA, 309, 19, 2013, pàg. 2005–15. DOI: 10.1001/jama.2013.4997. PMID: 23644932.
* ↑ ; Gómez-Ulla, F; Arias, L; Araiz, J; Casaroli-Marano, R; Gallego-Pinazo, R; García-Medina, J. J.; López-Gálvez, M. I.; Manzanas, L «Do Nutritional Supplements Have a Role in Age Macular Degeneration Prevention?». Journal of Ophthalmology, 2014, 2014, pàg. 901686. DOI: 10.1155/2014/901686. PMC: 3941929. PMID: 24672708.
* ↑ ; Neuringer, M; Sangiovanni, J. P. «Macular xanthophylls, lipoprotein-related genes, and age-related macular degeneration». American Journal of Clinical Nutrition, 100, Supplement 1, 2014, pàg. 336S–346S. DOI: 10.3945/ajcn.113.071563. PMID: 24829491.
* Food Sources of Lutein + zeaxanthin Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.
# LRD

LRD té els següents significats:
* Les Rallizes Dénudés, grup de rock psicodèlic del Japó
* Lloc de Reunió de Detinguts, tipus de centre clandestí de detenció durant el terrorisme d'Estat a l'Argentina en les dècades de 1970 i 1980
* LRD també és el codi ISO 4217 del dòlar liberià, moneda oficial de Libèria
# Nòrtia

Nòrtia va ser, segons la mitologia etrusca, una deessa del destí i de la fortuna. Se la relaciona amb la deessa romana Minerva.
Queden molt poques referències al culte que se li donava, i potser la més significativa és la que en fa Titus Livi quan parla dels rituals que es realitzaven cada any el dia 13 de setembre (idus de setembre), dies natalis del Temple de Júpiter Capitolí, quan es clavava un clau a la paret del temple per a indicar l'arribada d'un nou any en la cerimònia anomenada Clavus annalis. Els claus servien per a comptar els anys transcorreguts. Titus Livi diu que els habitants de la ciutat de Volsinii, per indicar el pas a l'any nou, posaven claus al temple de Nòrtia, una deessa etrusca.
Marcià Mineu Fèlix Capel·la la menciona juntament amb altres divinitats relacionades amb el destí i l'atzar: Sors, Nèmesi i Tique.

## Referències

* 1 2 3 Thomson de Grummond, Nancy (ed.). The Religion of the Etruscans. Austin: University of Texas Press, 2006, p. 59. ISBN 9780292796287.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 3, 7
* ↑ Marcià Mineu Fèlix Capel·la. De Nuptiis Mercuri et Philologiae, I, 88

## Bibliografia

* Nortia. The obscure Goddess online directory (anglès) [Consulta 16 d'agost de 2022]
# Regió d'Andrés Avelino Cáceres

La regió d'Andrés Avelino Cáceres fou una divisió territorial del Perú que va existir entre 1987 i 1992.
La regió estava formada pels departaments d'Huánuco, Pasco i Junín.

## Bandera y emblema

La bandera regional era blanca amb un mapa de la regió al centre que al seu torn estava format per tres franges horitzontals, blau cel, blanc i blau cel, simbolitzant cadascunt dels departaments.
L'emblema incloïa el rostre d'Andrés Avelino Cáceres, tres vegades president del Perú
# Raúl Iglesias Rodríguez

Raúl Iglesias (Pasaia, 21 de novembre de 1974) és un exfutbolista basc, que jugà de porter.

## Trajectòria

Després de militar en modestos equips bascos com el Don Bosco i l'Añorga, el 1994 s'incorpora a la Reial Societat, per guardar la porteria del filial. Dos anys més tard puja al primer equip com a suplent d'Alberto, però tan sols hi disputa un partit.
En busca d'oportunitats, a mitjans de la temporada 97/98 marxa al CD Toledo, on juga cinc partits entre aquesta i la següent campanya. A mitges també de la temporada 98/99 hi recala al Farense portugués, i després al Mérida.
Posteriorment, la seua carrera es va decantar per equips menors, com l'AD Ceuta, el Madeira, també portugués, el Conquense o el San Fernando.
# Rectoria (Santa Maria de Palautordera)

La Rectoria és una casa de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici de planta quadrada i coberta a quatre vessants amb un voladís amb mènsules decorat amb rajoles verdes i liles amb motius florals. La porta és de dovelles de granit i forma rectangular amb permòdol a les impostes i llinda plana. La resta de finestres són de llinda plana sense decorar, també fetes amb pedra granítica encara que restituïdes. La façana del darrere (c/ del Peix) és de paredat sense arrebossar i les obertures són fetes amb teula plana.L'element més destacable d'aquest edifici és una finestra d'arc conopial amb l'interior lobulat que està situada al primer pis de l'edifici. A la línia de les impostes hi ha decoració de rosetes i a l'ampit, que és motllurat, hi ha una roseta o mascaró. Probablement aquest element hagi estat aprofitat. Pel que fa a l'edifici, la rectoria fou edificada seguint una línia setcentista.

## Història

L'antiga rectoria, que juntament amb la casa del campaner es trobava a la plaça de Santa Maria i deixaven un passadís de 4 metres d'entrada a la vila, foren enderrocades el 1936. Mentre no es va decidir construir-ne una de nova, la cúria eclesiàstica utilitzava com a rectoria una casa de la seva propietat situada a la plaça de les Olles. L'any 1948, l'ajuntament va acordar demolir aquesta casa degut al seu estat ruïnós, i construir-ne una de nova a la plaça de Santa Maria, tocant a l'església, on abans estava ubicada la casa de can Reixa. El projecte fou de l'arquitecte Andreu Bosch Mañé i l'obra fou portada a terme pel contractista Josep Perxachs Auleda. El 30 de gener de 1950, "coincidint amb l'onzè aniversari de l'alliberament de la vila, el bisbe de Barcelona va beneir la casa rectoral de recent construcció.

## Referències

* 1 2 «Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Rectoria d'Arenys de Mar

La rectoria d'Arenys de Mar és un edifici d'Arenys de Mar inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de tres plantes i unes golfes, i una composició totalment simètrica. Té portal i dues finestres a la planta baixa; un únic balcó uneix les tres obertures del primer pis, i les del segon pis tenen balcons separats. Com a decoració hi ha, a la façana, pilastres planes i estriades, els capitells de les quals, i altres motllures, són de terra cuita. Les cornises i els balcons, componen la façana en tres cossos verticals i horitzontals. Baranes de ferro i reixes acaben de completar aquest notable pany. La casa té, en total, un cos i mig d'amplada i està situada a un carrer estret de cases entre mitgeres.

## Història

Aquest edifici és l'habitatge dels capellans de la parròquia i per això se situa molt a prop de l'església. Té també una entrada per la Riera on hi ha un casal parroquial, centre cultural de la població.

## Referències

* 1 2 «Rectoria d'Arenys de Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Resolució 2198 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2198 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de gener de 2015. El Consell va ampliar les sancions contra la República Democràtica del Congo fins al juliol de 2016.

## Contingut

L'est del Congo va continuar patint una crisi de seguretat i humanitària per part dels grups armats locals i estrangers que practicaven el contraban de recursos naturals de la zona. La neutralització d'aquests grups era de la màxima importància i neutralitzar les Forces Democràtiques per a l'Alliberament de Ruanda (FDLR) era una prioritat. Les sancions de l'ONU als membres d'aquest grup estaven vinculades al genocidi ruandès el 1994.
El Consell era molt preocupada per les col·laboracions locals entre les FDLR i l'exèrcit governamental congolès. Comercien il·legalment minerals, fusta i animals salvatges i, al mateix temps, cometen violacions greus dels drets humans. El govern congolès tenia dos oficials d'alt rang processats per crims contra la humanitat i crims de guerra, i es va demanar el país que seguís lluitant contra la impunitat i treballant en el professionalisme de les seves forces de seguretat.
L'embargament d'armes, les sancions financeres i restriccions de viatge contra els líders dels grups armats i milícies i criminals de guerra es van estendre a l'1 de juliol de 2016. El mandat del grup d'experts que supervisava el compliment de les sancions es va ampliar fins l'1 d'agost de 2016.
Es va tornar a demanar als grups armats que aturessin la violència, es desarmessin i alliberessin els nens soldats. Als països de la regió se'ls va demanar que aquests grups no rebessin suport del seu territori.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC renews arms embargo, related sanctions on DRC», 29-01-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Regne de Jimma

Jimma, Djimma, Djimma Abba Djifar o Djimma Kaka (Confederació de Djimma) fou un antic regne del sud-oest d'Etiòpia entre els rius Omo i Godjeb. Els seus habitants primitius eren els sidama que també poblaven el veí regne de Kafa.
Quan els galla (oromo) van envair aquesta regió a la meitat del segle xvi van començar a fundar estats a la regió que anomenaven Gibe; el primer fou Enarya (vers 1550/1570); a Djimma, sis tribus van formar un estat confederat (per això Djimma Kaka). La part sud-est de la regió, coneguda com a Garo, estava habitada pels bosha, esmentats en una crònica etíop junt amb l'estat veí de Enarya (més tard Limmu o Limmu-Enarya), que foren convertits al cristianisme vers 1586.
Djimma va estar nominalment sota dependència d'Abissínia fins a 1632 i després fou independent; el regne era cristià però després del 1632, sota una dinastia galla (oromo), foren pagans, però amb penetració de l'islam que fou un element estabilitzador de la monarquia. El 1891-1900 els abissinis van conquerir els regnes oromos/galles del sud i només la monarquia galla de Djimma va poder subsistir de manera tradicional uns anys, desapareixent les altres (els oromo són oposats a la forma monàrquica). La llengua oromo/galla es va imposar al regne al segle xix. la capital fou Jiren a pocs quilòmetres de la moderna Jimma, abans Hirmata.
El seu rei més famós fou Abba Djifar i per això el regne fou conegut també com a Djimma Abba Djifar ("Posseïdor d'un cavall amb taques"). Aquest rei, a més del seu nom de guerra assenyalat, tenia un nom musulmà: Muhammad ibn Dawud. Els reis eren hereditaris passant de pares a fills o a germans quan no hi havia fills. Es coneixen alguns del reis a finals del segle xvii i fins al segle xx.
* Aba Faro segle XVII
* Aba Magal segle XVII-XVIII
* Aba Rago, fins vers 1830
* Sanna (Aba Djifar I) vers 1830-1855
* Aba Rebu) 1855 - 1859
* Aba Bok'a 1859 - 1862
* Aba Gomol 1862 - 1878
* Tulu (Aba Djifar II) 1878 - 1932 (nom musulmà Muhammad ibn Dawud)
* Aba Djobir Aba Dula) 1932 (mort vers 1965)
* Annexió oficial 1932

## Bibliografia

* Herbert S. Lewis, A Galla Monarchy: Jimma Abba Jifar, Ethiopia, 1830-1932, Madison: University of Wisconsin Press, 1965
Plantilla:Cal gro
# Refinació electrolítica

La refinació electrolítica o electrorefinació és el procés mitjançant el qual materials, normalment metalls, es purifiquen utilitzant una cel·la electrolítica. La cel·la consisteix d'un ànode, consistent d'un metall impur i un càtode consistent del mateix material però d'elevada puresa ambdós summergits en una solució que conté cations del material. Quan un corrent es fa passar entre els dos elèctrodes, els àtoms del metall impur passen a la dissolució per depositar-se a sobre del metall pur, augmentant així la seva puresa.

## Aplicacions

La refinació electrolítica en medi aquós és un procés àmpliament utilitzat en la indústria metal·lúrgica per a la purificació de metall nobles tals com el coure, la plata, el platí i l'or, ja que aquest procés requereix que els metalls siguin fàcilment reduibles en dissolució aquosa.
També s'ha experimentat amb el procés per a la recuperació de materials tals com l'urani i el plutoni de combustibles nuclears usats.

## Procés

El procés de refinació electrlítica es basa en una oxidació del material impur per posteriorment reduir-lo deixant enrere les seves impureses.
Per exemple en el cas de l'argent, les reaccions que tenen lloc en els elèctrodes són les següents:
${\text{Dissolució anòdica: }}$${\ce {Ag^0 -> Ag^+ + e^{-}}}$
${\text{Reducció catòdica: }}$${\ce {Ag^+ + e^{-}-> Ag^0}}$
En aquest cas, la plata metàl·lica es deposita en forma de cristalls amb morfologia d'agulles fines que es retiren constantment per evitar un curtcircuit entre els elèctrodes.
Idealment el procés de refinació electrolítica aconsegueix el material objectiu selectivament, però a la pràctica, la selectivitat del procés depèn de diversos factors tals com la composició del material impur i de la solució, així com les condicions de reacció tals com el voltatge aplicat o la densitat de corrent.

## Referències

* ↑ Arvanitoyannis, Ioannis S.; Kassaveti, Aikaterini; Ladas, Demetrios. Food Waste Treatment Methodologies (en anglès). Elsevier, 2008, p. 345–410. DOI 10.1016/b978-012373654-3.50009-2. ISBN 978-0-12-373654-3.
* ↑ Arai, Y. Nitride Fuel (en anglès). Elsevier, 2012, p. 41–54. DOI 10.1016/b978-0-08-056033-5.00050-1. ISBN 978-0-08-056033-5.
* 1 2 Mooiman, M.B.; Simpson, L. Refining of Gold- and Silver-Bearing Doré (en anglès). Elsevier, 2016, p. 595–615. DOI 10.1016/b978-0-444-63658-4.00034-7. ISBN 978-0-444-63658-4.
# Renzo Nostini

Renzo Nostini (Roma, 27 de maig de 1914 - Roma, 30 de setembre de 2005) fou un tirador d'esgrima italià, especialista en sabre i floret, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950. Era el germà del també tirador d'esgrima Giuliano Nostini.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va guanyar la medalla de plata en les proves de floret per equips i sabre per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, tornà a guanyar la medalla de plata en les proves de floret i sabre per equips.
En el seu palmarès també destaquen quinze medalles al Campionat del món d'esgrima, set d'or, set de plata i una de bronze, entre el 1937 i el 1955.
Entre 1961 i 1993 fou president de la Federació Italiana d'Esgrima. També fou vicepresident del Comitè Olímpic Italià entre 1967 i 1973 i entre 1989 i 1993.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Renzo Nostini». [Consulta: 4 agost 2023].
# Resolució 1045 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1045 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 8 de febrer de 1996 després de reafirmar la Resolució 696 (1991) i totes les resolucions següents sobre Angola, el Consell va examinar l'aplicació del Protocol de Lusaka, i va estendre el mandat de la Tercera Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM III) fins al 8 de maig de 1996.
El Consell de Seguretat reiterà la importància que concedeix a l'aplicació dels Acords de Pau, el Protocol de Lusaka i les resolucions pertinents del Consell de Seguretat, i està profundament preocupat pels retards en l'aplicació del Protocol de Lusaka i l'empitjorament de la situació humanitària. Va posar èmfasi en la importància de rehabilitar l'economia d'Angola. Va assenyalar que estava en la Resolució 976 (1995), el Consell preveia que UNAVEM III completaria el seu mandat al febrer de 1997, però que l'aplicació del Protocol de Lusaka anava endarrerida.
Es va recordar al govern d'Angola i a UNITA les seves obligacions pel que fa al manteniment d'un alto el foc, concloent converses militars sobre la integració de les forces armades, el procés de desminatge i l'inici la integració del personal d'UNITA. Hi havia pres passes positius que prendria Angola i serien benvinguts, i s'esperava que el país continuaria l'aquarterament de la policia, el desplegament de la Forces Armades Angoleses a les casernes, la repatriació de personal estranger i un programa de desarmament de la població civil. En particular, l'aquarterament i desarmament de les tropes d'UNITA es va retardar i en aquest sentit UNITA fou instada implementar aquesta part de l'acord com a part del procés de pau.
Es va demanar a les dues parts el cessament de la difusió de propaganda hostil a través de la ràdio i col·laborar amb la imparcial Radio UNAVEM. A més, es va encoratjar al President d'Angola i al President d'UNITA a reunir-se amb regularitat; es va recordar a tots els països que observessin l'embargament d'armes contra UNITA segons la Resolució 864 (1993). Finalment es va demanar al secretari general Boutros Boutros-Ghali que informi al Consell el 7 de març i el 4 abril i 1 de maig de 1996, sobre els progressos realitzats entre les dues parts i el calendari convingut entre ells.

## Referències

* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 32–33. United Nations, Office of Public Information, 1996, p. 16.
* ↑ Wright, George. The destruction of a nation: United States' policy towards Angola since 1945. Pluto Press, 1997, p. 204. ISBN 978-0-7453-1029-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1996 - 1997)
* Guerra Civil angolesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org