OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temporada 1965-1966 del Club Joventut Badalona

La temporada 1965-1966 va ser la 27a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 10a temporada a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la competició en la quarta posició, una posició per sota respecte a l'aconseguida la temporada anterior. Aquesta temporada també va ser finalista de la Copa del Copa del Generalíssim. "Fantasit" era reemplaçat per "Kalso" a la samarreta d'aquesta temporada.

## Resultats
### Lliga espanyola

A la lliga espanyola finalitza en la quarta posició de 10 equips participants. En 18 partits disputats va obtenir un bagatge de 10 victòries i 8 derrotes, amb 1.272 punts a favor i 1.163 en contra (+109).

### Copa del Generalíssim

En aquesta edició de la Copa del Generalíssim el Joventut va ser finalista, perdent a la final davant el Reial Madrid per 62 a 61. Prèviament, la Penya va superar la fase de vuitens en retirar-se el Seat Sevilla abans de disputar-se l'eliminatòria, i la de quarts de final en derrotar el Club Águilas (Bilbao) en dos partits. A la fase final disputada a Terrassa, va eliminar el Barcelona a semifinals en guanyar el partit 50 a 54.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1965-66
* Jugadors
* Josep Lluís
* Francesc Buscató
* Joan Fa
* Enric Margall
* Amador Rojas
* Ramón Moliné
* Narcís Margall
* Guifré Gol
* Miguel Homs
* Isidre Vives
* Entrenador
* Eduard Kucharski

## Referències

* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 84-85 [Consulta: 16 maig 2018].
* ↑ «Liga española 1965-66» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 28 abril 2018].
* 1 2 «XXX Copa del Generalísimo 1966» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Història: Anys 60: El treball de diverses generacions ens porta a Europa». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
# Terres baixes de Lankaran

Les terres baixes de Lankaran (àzeri: Lənkəran ovalığı) és una estreta banda de terra de baixa altitud de l'Azerbaidjan meridional al costat de la mar Càspia. És l'extensió sud de la terra baixa de Kura-Aras,la qual al seu torn és una extensió de la Depressió Aralocaspiana. Rep el nom per la ciutat de Lankaran.
Està limitada per les Muntanyes Talix i arriba fins a l'Iran a Astara.
Aquesta plana és part del Parc Nacional Hirkan que conserven part del Bosc mixt hircà del Caspi que antigament cobria tota la regió. Tanmateix, hi ha un pla de reforestació.
El clima de la zona és subtropical humit i s'hi cultiven el te, l'arròs i els cítrics.
La pluviometria anual es troba entre els 1.600 i els 1.800 litres i juntament amb les Muntanyes Talix és el lloc on plou més de l'Azerbaidjan.

## Referències

* ↑ "Girkan Reserve"
* ↑ Hirkan National Park Azerbaijan Home Page
# Terres altes de l'Europa Central

Les terres altes de l'Europa Central consisteixen en les altes muntanyes de les muntanyes alpines i els sistemes de muntanyes dels Carpats i també cadenes muntanyoses d'altitud mitjana (entre 1,000–2,000 m), per exemple els pertanyents al massís de Bohèmia, encara predominantment de caràcter muntanyós.
Tots dos tipus de muntanyes actuen com a "torres d'aigua". La seva gran elevació provoca una gran precipitació i una baixa evaporació, i l'excés d'equilibri hídric resultant alimenta els grans rius europeus i altres fonts d'aigua importants. Al costat de les muntanyes, grans àrees d'Europa Central estan ocupades per terres altes o penplanes de menor altitud (400–800 m) en què l'excedent del balanç hídric anual és menys notable.
Inclou les terres altes d'Europa central i el sud-oest d'Europa. Els blocs d'altiplans elevats es troben com a altiplans dissecats i valls amb falla. Es tracta de l'altiplà de la Messeta de la península Ibèrica, el massís central de França, les terres altes de Bretanya i el sud-oest d'Irlanda, les terres altes del Rin, els Vosges, la Selva Negra del Rin, etc.

## Referències

* ↑ «Central European Uplands 511 - region, boats, mountains, rhine, valleys and german». gluedideas.com. Arxivat de l'original el 2021-09-29. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ Michniewicz, Aleksandra (en anglès) Bulletin of Geography. Physical Geography Series, 16, 1, 01-06-2019, pàg. 67–87. DOI: 10.2478/bgeo-2019-0005 [Consulta: free].
* ↑ Lehrian, Stephanie; Pauls, Steffen U.; Haase, Peter (en anglès) Freshwater Biology, 54, 2, 2009, pàg. 283–295. DOI: 10.1111/j.1365-2427.2008.02107.x. ISSN: 0046-5070.
* ↑ «Fluctuations in the properties of forest soils in the Central European highlands (Czech Republic) - ProQuest» (en anglès). www.proquest.com. [Consulta: 29 setembre 2021].

## Bibliografia

* Henfrey, A. The Vegetation of Europe: Its Conditions and Causes. J. van Voorst, 1852, p. 208-234 (Outlines of the natural history of Europe. [v. 1]).
# Deinotherium bozasi

Deinotherium bozasi és una espècie extinta de mamífer herbívor semblant als elefants actuals. Era un contemporani de l'australopitec. Feia entre 3,5 i 4 m d'alçada a l'espatlla i tenia uns grans ullals corbats cap avall. Se suposa que eren utilitzats per arrancar l'escorça dels troncs d'arbres, que formava la seva dieta juntament amb les fulles. El nom Deinotherium significa "bèstia terrible". Visqué entre el Miocè i el Plistocè. Els científics estimen que tenia una massa corporal de prop de 14 tones, cosa que en faria el segon mamífer terrestre més gros de tots els temps, només per darrere del paracerateri (aprox. 15 tones).
# Terrassa (Gavet de la Conca)

Terrassa és una caseria, ara despoblada, de l'antic terme de Sant Serni, actualment del de Gavet de la Conca.
Està situat a un quilòmetre i mig al nord-est de Sant Serni, i a 1,8 quilòemtres al sud-oest de Gavet, en una terrassa -d'on el nom- en un coster que davalla dels serrats del Negre i del Magre en direcció nord-oest.
Tenia església parroquial, romànica, dedicada a santa Maria. Actualment està desafectada, atès que es troba en ruïnes.
Terrassa apareix en el Fogatge del 1553 amb un sol foc (uns 5 habitants).
En el Diccionario geográfico... de Pascual Madoz consta tant a l'article de l'ajuntament de Sant Serni com en el de Gabet y Fontsagrada, tot i que en el primer cas es pot interpretar que només es refereix a la seva dependència parroquial. En el de Gavet diu que Terrassa té 3 cases de mala construcció. També diu que la caseria és en un lloc ben ventilat, però arrecerat dels vents del sud-est, amb un clima fred, però saludable.

## Referències

* ↑ Esteve Baró. Iglésies 1981, p. 50.

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. Pallars Jussà, II. Lleida: Pagès Editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2
* Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981. ISBN 84-232-0189-9.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario-Tipográfico, 1845. Edició facsímil Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz. V. 1. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-256-5
* PAGÈS, M. "Gavet de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Districte de Kladno

El districte de Kladno (en txec Okres Kladno, en alemany Kladen) és un dels tres districtes de la regió de Bohèmia Central, a la República Txeca. La capital n'és Kladno.

## Llista de municipis

Běleč - Běloky - Beřovice - Bílichov - Blevice - Brandýsek - Braškov - Bratronice - Buštěhrad - Černuc - Chržín - Cvrčovice - Dolany - Drnek - Družec - Dřetovice - Dřínov - Hobšovice - Horní Bezděkov - Hořešovice - Hořešovičky - Hospozín - Hostouň - Hradečno - Hrdlív - Hřebeč - Jarpice - Jedomělice - Jemníky - Kačice - Kamenné Žehrovice - Kamenný Most - Kladno - Klobuky - Kmetiněves - Knovíz - Koleč - Královice - Kutrovice - Kvílice - Kyšice - Lány - Ledce - Lhota - Libochovičky - Libovice - Libušín - Lidice - Líský - Loucká - Makotřasy - Malé Kyšice - Malé Přítočno - Malíkovice - Neprobylice - Neuměřice - Otvovice - Páleč - Pavlov - Pchery - Pletený Újezd - Plchov - Podlešín - Poštovice - Pozdeň - Přelíc - Řisuty - Sazená - Slaný - Šlapanice - Slatina - Smečno - Stehelčeves - Stochov - Stradonice - Studeněves - Svárov - Svinařov - Třebichovice - Třebíz - Třebusice - Tuchlovice - Tuřany - Uhy - Unhošť - Velká Dobrá - Velké Přítočno - Velvary - Vinařice - Vraný - Vrbičany - Zájezd - Zákolany - Želenice - Zichovec - Žilina - Žižice - Zlonice - Zvoleněves

## Referències

* ↑ «Okres Kladno» (en txec). Územně identifikační registr ČR [Registre d'identificació territorial]. República Txeca. [Consulta: 30 desembre 2021].
# Tertúlies de l'Hotel Anglés

Es coneix com a Tertúlies de l'Hotel Anglés a una sèrie de converses, xarrades i reunions de temàtica valencianista portades a terme entre 1987 i 1996 a l'Hotel Anglés de València.
Les tertúlies van sorgir per iniciativa d'una sèrie d'ex-militants del Partit Reformista Democràtic que en novembre de 1986 van decidir realitzar una sèrie de reunions periòdiques per tal d'analitzar les causes per les quals havia estat impossible consolidar una força política nacionalista, liberal i progressista al País Valencià.
L'aparició del llibre De Impura Natione va fer que Damià Mollà, un dels autors, decidira sumar-se a la tertúlia des del bell començament. A ell se li anirien unint Joaquim Muñoz Peirats, Josep A. Perelló, Josep Sales, Eugeni Senent, Joan Senent, Francesc Ferrer Pastor, Vicent Miquel i Diego, Alexandre Màñez, Antoni Ferrando, Vicent Moreno i Vicent Franch, Agustí Colomer, Miquel Nadal i Rafael Company, autors del llibre Document 88, que sorgiria, precisament, d'estes tertúlies.
A banda, la tertúlia tenia per costum convidar a diferents personalitats valencianes per a intercanviar impressions. Per la tertúlia va passar gent de diferents sensibilitats, des d'Eliseu Climent a Vicent González Lizondo, Josep Lluís Blasco, Manuel Broseta, Josep Vicent Marquès o l'aleshores president de la Generalitat Joan Lerma. Fins i tot un jove Francesc Camps hi arribà a assistir, ja que representants de quasi totes les forces polítiques valencianes van participar-hi (amb l'excepció, casual i no premeditada, d'EUPV).
Finalment la tertúlia trascendria l'objectiu inicial, arribant a ser un important espai de reflexió sobre el nacionalisme valencià, i molt influent en el context de la coneguda com tercera via de reconciliació entre el blaverisme i el catalanisme.
Posteriorment, les tertúlies serien represes per part de membres de l'ACV Tirant lo Blanc entre finals de la dècada de 1990 i principis dels 2000, però sense la repercussió de les tertúlies originals.

## Referències

* ↑ Colomer, Agustí. «Homenatge a l'històric valencianista Vicent Miquel i Diego, en el dia del seu 70é aniversari». Valencianisme.com, 22-12-2009. [Consulta: 8 abril 2013].
* 1 2 3 Celebraciones article de Vicent Franch a El País del 4 de juliol de 2001 (castellà)
* 1 2 3 Document 88, Vicent Franch et alii pg.18
* ↑ Enric Gil: Entrevista a Rafael Company:«Queden coses pendents en el si del Bloc al voltant de la construcció d'un valencianisme nacional publicat a Pàgina 26 el 23 de setembre de 2008
* ↑ Quan calla la política, parla la llengua article de Miquel Àngel Gascón del 10 de febrer de 2014
* ↑ Les tertúlies de l'hotel anglés Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web antic del TLB [consulta:7 de març de 2014]
# Temporada 1984-1985 del Liceu

| Temporada 1984-1985 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Tosca | Giacomo Puccini | | | Jaume Aragall, Eva Marton | | |
| El cavaller de la rosa | Richard Strauss | | | Montserrat Caballé | | desembre |
| Orfeo ed Euridice | Christoph Willibald Gluck | | Jean-Pierre Ponnelle | Ielena Obraztsova | | |
| Borís Godunov | Modest Mússorgski | | | Matti Salminen | | |
| Il barbiere di Siviglia | Gioacchino Rossini | Roberto Abbado | Paolo Montarsolo | Leo Nucci, Dalmau González/Eduard Giménez, Adriana Anelli, Giorgio Tadeo, Paolo Montarsolo, Vicenç Esteve, Dídac Monjo, Laura Zanini, Iluminado Muñoz | | febrer |
| Roméo et Juliette | Charles Gounod | Alain Guingal | Giuseppe De Tomasi | Ana María González, Alfredo Kraus, Carme Hernández, Roberto Coviello, Dimiter Petkov | | 18, 21, 24 i 27 de febrer |
| Madama Butterfly | Giacomo Puccini | Gerardo Pérez Busquier | Dídac Monjo | Ilona Tokody, Raquel Pierotti, María Uriz, Antonio Ordóñez, Joan Pons, Josep Ruiz, Vicenç Esteve, Antonio Zerbini, Vicenç Esteve | | 25, 28, 31 març |
| Les noces de Fígaro | Wolfgang Amadeus Mozart | Maximiano Valdés | Otto Schenk | Jean-Philippe Lafont, Margaret Marshall, Ileana Cotrubaş, Martin Egel, Helga Müller-Molinari, Carol Wyatt, Artur Korn, Piero De Palma, Alfredo Heilbron, Maria Antònia Martín Regueiro, Vicenç Esteve | | |

## Referències

* ↑ Tribó, Jaume «Cronologia liceística». . Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ Tribó, Jaume «Cronologia liceística». . Arxivat 2018-02-11 a Wayback Machine.
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2022. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 de setembre 2021. [Consulta: 8 març 2018].
# Terrús

Terrús és un mas a pràcticament un km a l'est del nucli dels Hostalets d'en Bas (la Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. És un edifici civil format per tres cossos diferenciats però junts, creant una forma allargada.

## Arquitectura

És una masia coberta amb teulada a dues vessants i sorprenen la quantitat de balcons (9), ja que no és una característica comú a les cases d'aquests entorns. L'entrada principal està formada per un portal de pedra treballada on hi ha la data de 1848. Més amunt hi ha la inscripció: "JAUME TARRUS, VALENTI DE LA PLANA". La casa està envoltada per una petita muralla que forma una lliça. Davant la casa i conservant la forma allargada hi ha unes corts, pallissa i era. A la façana dreta hi ha una eixida amb 5 arcades.

## Història

Antoni Noguera i Massa la classifica com a possible vil·la romana. No es pot confirmar aquesta hipòtesi, ja que la casa ha estat reformada i no s'han trobat elements que la identifiquin com a tal. L'any 1300 ja es troba citada a l'Arxiu Notarial. La nissaga Tarrus, que ha arribat fins als nostres dies, va anar engrandint aquesta casa i l'any 1848 va fer una desafortunada restauració.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Mas el Tarrús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Thomas Craig

Thomas Craig (Pittston, 20 de desembre de 1855 - Baltimore, 8 de maig de 1900) va ser un matemàtic estatunidenc, professor de la Universitat Johns Hopkins.

## Vida i Obra

Craig era fill d'un enginyer de mines escocès resident a Pennsilvània. Va fer els seus estudis al Lafayette College d'Easton (Pennsilvània), on es va graduar el 1875 com enginyer civil. A continuació va anar a la universitat Johns Hopkins per estudiar matemàtiques pures amb James Joseph Sylvester, sota la direcció del qual va obtenir un dels primers doctorats en matemàtiques d'aquesta universitat el 1878.
A partir de l'any següent va compaginar la seva labor docent a la Johns Hopkins, amb un treball al Servei de Costes dels Estats Units; fins al 1881 en que va deixar aquest segon lloc. Durant la resta de la seva curta vida va ser professor de la Universitat Johns Hopkins, així com editor del American Journal of Mathematics, càrrec aquest últim que va deixar el 1898, en deteriorar-se la seva salut.
Els seus primers treballs matemàtics van ser en el cap de la geometria: així va publicar A treatise on Projections (1882), editat precisament pel Servei de Costes Americà. Els anys successius, la seva docència i recerca es van anar inclinant per l'anàlisi matemàtica, estudiant sobre tot el·lipsoide i la seva superfície paral·lela.

## Referències

* ↑ Matz, 1901, p. 183.
* ↑ Parshall i Rowe, 1994, p. 97.
* 1 2 Newcomb, 1900, p. v.
* ↑ Parshall i Rowe, 1994, p. 114.
* ↑ Parshall i Rowe, 1994, p. 80.
* ↑ Parshall i Rowe, 1994, p. 116.

## Bibliografia

* Matz, F.P. «Professor Thomas Craig, C. E., Ph. D.» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 8, Num. 10, 1901, pàg. 183-187. DOI: 10.1080/00029890.1901.12000555. ISSN: 0002-9890.
* Newcomb, Simon «Professor Thomas Craig, Ph. D.» (en anglès). American Journal of Mathematics, Vol. 22, Num. 1, 1900, pàg. v. ISSN: 0002-9327.
* Parshall, Karen Hunger; Rowe, David E. The Emergence of the American Mathematical Research Community (en anglès). American Mathematical Society, 1994. ISBN 0-8218-9004-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Thomas Craig» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Thomas Cook (empresari turístic)

Thomas Cook (Melbourne, Derbyshire, 22 de novembre de 1808 - 18 de juliol de 1892) fou la primera persona a crear un viatge organitzat, quan el 1841 noliejà un tren amb un grup de gent des de Leicester amb destinació a Loughborough a un congrés d'antialcohòlics. Aquest primer viatge no li proporcionà gaire èxit econòmic, però veié aquesta activitat com un possible benefici en el futur; uns anys més tard decidí crear una agència de viatges, considerada la primera de la història.
Thomas Cook, per molts va ser el creador del turisme dagut al èxit del seu primer vitae organitzat contra l'alcoholisme. Apart també va realitzar molts altres viatges. En 1841 va organitzar el seu primer viatge per a més de 500 persones a Leicester (Anglaterra) amb motiu d'un Congrés anti-alcohol.
L'èxit d'aquesta primera iniciativa va ser tan gran que Cook va començar a organitzar paquets turístics cada vegada més complets, donant inici a la indústria turística moderna. El 1845 va organitzar viatges a Liverpool.
El 1855 va preparar el seu primer viatge organitzat a l'estranger: el destí va ser l'Exposició Universal de París, i l'any següent va començar el seu "gran circular tour d'Europa". Durant la dècada de 1860 va organitzar viatges dirigits a la classe mitjana a Itàlia, Suïssa, Estats Units i Egipte. El 1864, la seva empresa ja tenia un milió de clients.
Va crear els anomenats "vouchers" (cupons) que els turistes entregaven als hotels i que avalaven el pagament del servei d'allotjament i menjar. També va ser precursor dels "xisquets de viatger" que permetien als turistes obtenir diners locals a canvi d'una nota emesa per Thomas Cook.
També va ser precursor de les revistes de viatges actuals, ja que el 1845 va crear un fullet de 60 pàgines on descriu la ruta d'un dels seus viatges.
Una característica dels seus recorreguts és que durant el seu Famos Tour del Nil, que es va realitzar el 1868, no existien hotels, així que els turistes viatjaven en una gran caravana, acompanyats per 65 cavalls, 87 mules, tendes, llits i cuines de campanya.
Per al 1888, l'empresa ja havia establert oficines arreu del món, incloent-ne tres a Austràlia i una a Nova Zelanda. A finals del segle XIX, ja era possible viatjar a gairebé qualsevol lloc del món.
Oficialment es va proclamar com el primer Agent de Viatges i el pioner en formar una Agència de Viatges que també es deia Thomas Cook.
Thomas Cook, com tot gran empresari, pensant en conquerir el que avui anomenem l'experiència de l'usuari, va organitzar les seves primeres excursions amb allotjament, menjar, sopar, esmorzar i transport, per un únic valor, naixent així el viatge tot inclòs.
En molts viatges que va organitzar, Thomas Cook va participar activament i de forma presencial, escoltant i valorant l'opinió directa de l'usuari per resoldre qüestions del present que podrien succeir en esdeveniments futurs.

## Referències

* ↑ «Thomas Cook's Leicester - Story of Leicester». [Consulta: 11 abril 2020].
* ↑ Chris Leadbeater, Travel writer. «The history of Thomas Cook, from tours for teetotallers to boozy packages in Spain» (en anglès britànic). [Consulta: 11 abril 2020].
# Tenayuca

Sant Bartolo Tenayuca o senzillament Tenayuca és una localitat mexicana al peu del Turó del Tenayo en la Serra de Guadalupe, al municipi de Tlalnepantla de Baz, a 10 quilòmetres al nord-oest del centre de la Ciutat de Mèxic. Es caracteritza per tenir carrers empedrats i està construït sobre una extensa zona arqueològica amb vestigis de les cultures teotihuacana, txitximeca, acolhua i mexica a l'època prehispànica. Tenayuca es considera la capital més antiga dels Txitximeques, tribus nòmades que van emigrar i es van establir a la Vall de Mèxic, on van formar el seu propi imperi.
Ja des de molt antic, Tenayuca s'havia assentat en la riba nord-oest del gran Llac de Texcoco. L'estudi de la zona va començar el 1914 i va ser qualificada de monument arqueològic.

## Referències

* ↑ Informe del rescate arqueológico en el cerrito Zahuatlán, Luis Córdoba Barradas, INAH, 1998.
* ↑ Tenayuca at INAH Arxivat 2009-07-27 at Archive.is
# Thannenkirch

Thannenkirch (en alsacià Dànnekírich) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 446 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 388 | 395 | 396 | 367 | 336 | 446 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pascal Bosshardt | |
| 2008- | Joseph Eberhardt | |
# Diodor de Sinope

Diodor de Sinope (en llatí Diodorus, en grec antic Διόδωρος) fou un poeta còmic atenenc de la comèdia mitjana que va viure al segle III aC.
Se'l menciona en una inscripció que fixa el seu temps a l'arcontat de Diòtim, del 354 al 353 aC, any en què va presentar dues obres de teatre titulades Νεκρός ("Nekròs", El mort) i Μαινόμενος ("Mainómenos" El que s'ha tornat boig) on l'actor era Aristòmac.
Després d'aquestes obres, recollides per Ateneu de Nàucratis, Suides cita encara Αὐλητρίς ("Auletris" La flautista), Ἐπίκληρος ("Epìkleros", L'heretera) i Πανηγυρισταί ("Panegyristaì", Els participants a la festa).

## Referències

* ↑ Diodorus of Sinope a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1017
# Dioscúria

«Dioscúria» té aquests significats:
* Dioscúria, colònia grega de la Còlquida, a la riba del Pont Euxí
* Dioscúria, festival de l'antiga Grècia en honor als Dioscurs
* Dioscúria o Dioscúria, illa del Gran Sirte segons Esteve de Bizanci

## Vegeu també

* Diòscor, nom de diversos personatges
* Dioscurs, fills de Zeus i epònims de la constel·lació dels Bessons
* Dioscòrides, nom de diversos personatges