OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pureya

Pureya és un videojoc casual a l'estil de WarioWare creat pel desenvolupador de videojocs independent i youtuber Alva Majo. Va ser publicat el 28 de març de 2020 en versió beta, i el 26 de març de 2021, quasi un any afegint contingut i solucionant bugs, va publicar la primera versió oficial en les plataformes mòbil (Play Store, App Store) i les plataformes de PC (Steam, Itch.io).

## Jugabilitat

Pureya és un joc casual i àrcade, això permet a l'usuari jugar en qualsevol lloc i les vegades que vulgui. A mes a mes, tots els minijocs es controlen amb 2 botons i compta amb un sistema de dificultat dinamica que s'adapta a la abilitat de cada jugador.
Els minijocs consisteixen en esquivar obstacles i recollir totes les bales que puguis per després fer-les servir en una màquina de pachinko i desbloquejar nous minijocs, skins y música. Malgrat que els minijocs tenen el mateix objectiu, són prou diferents per no ser repetitius.

## Modes de joc
### Mode principal

En el mode principal de Pureya 9 minijocs s'escolliran aleatòriament, cada un té una duració de 10 segons. En acabar, es mostrarà una màquina de pachinko on es llencen les bales obtingudes en els minijocs prèviament jugats. Si el jugador no surt al menú principal, el joc es reiniciarà i escollirà uns altres 9 minijocs.

### Mode infinit

En el mode infinit de Pureya, com el seu nom indica, de manera infinita, cada 10 segons canviarà el minijoc. Les bales obtingudes en aquest mode de joc es guardaran i estaran disponibles per llençar en una màquina de pachinko. Tambe, en començar una nova partida de mode infinit, la difficultat sera reiniciada al minim.

### Mode d'un sol minijoc

En el mode d'un sol minijoc el jugador selecciona un minijoc, que tingui desbloquejat, per jugar-lo de manera inifinita. Les bales obtingues en aquest mode de joc tambe es guardaran i estaran disponibles per llençar en una màquina de pachinko. Tambe, en començar una nova partida d'un sol minijoc, la difficultat sera reiniciada al minim.

## Màquina de pachinko

La màquina de pachinko de Pureya, consisteix en llençar les bales amb la potencia necessària per emplenar les barres, situades a la part inferior del la area de joc, i així iniciar fer girar els números d'una màquina traga monedes que indica la quantitat de recompenses obtingudes. En alguns casos, on et falta un nombre per tenir els tres iguals, començara una cinematica aleatoria per decidir quin nombre es queda.
La màquina està dissenyada amb dues sortides de bales, situades als extrems de la pantalla, i un camp d'obstacles on les bales reboten. Cada un dels botons de control llença una ràfega de 3 bales per una sortida. A més a més com més temps mantinguis premut el boto, les bales sortiran amb més potència.

## Referències

* ↑ «Pàgina web de Pureya a Steam».
* ↑ «Pureya. 10 segundos dan para mucho».
* ↑ «Pàgina web oficial de Pureya».
* ↑ «Pureya es el nuevo juego de minijuegos al que no puedo dejar de jugar».
* ↑ «Review de Pureya».
# Protestes contra el Banc Mundial a Barcelona el 2001

Les protestes contra el Banc Mundial a Barcelona el 2001 van tenir lloc entre els dies 22 i 27 de juny de 2001 a Barcelona. El Banc Mundial tenia previst celebrar-hi l'Annual World Bank Conference on Development Economics durant els dies 25, 26 i 27 de juny. No obstant això, davant les mobilitzacions del moviment antiglobalització que es preveien, la trobada es va cancel·lar i es va realitzar mitjançant videoconferència mentre que les mobilitzacions van seguir endavant.

## Organització

Des de principis de 2001 es van començar a organitzar mobilitzacions a Barcelona i a altres ciutats catalanes. En aquesta organització va ser clau la plataforma «Campanya contra el Banc Mundial - Barcelona 2001» integrada per una gran diversitat de moviments socials, organitzacions i persones a títol individual, entre les quals figuraven Acsur-Las Segovias, Attac, Esquerra Unida i Alternativa, Espai Alternatiu, Ecologistes en Acció, Iniciativa per Catalunya Verds, Medicus Mundi, Partit Obrer Revolucionari, Partit Revolucionari dels Treballadors, Unió de Joventuts Comunistes, Zutik, algunes seccions de CCOO, CGT i altres sindicats. El manifest de la campanya acabava amb una invitació a participar en la Contracimera de Gènova.

## Mobilitzacions

El 25 de juny va tenir lloc la principal manifestació que va congregar més de 30.000 persones que van marxar des dels Jardinets de Gràcia baixant per Passeig de Gràcia fins a la Plaça de Catalunya. A la fi del recorregut la Policia espanyola va carregar contra els manifestants, va detenir 22 persones i va haver-hi uns 50 ferits. Segons els manifestants, la policia va utilitzar agents provocadors infiltrats en la manifestació.

## Judicis posteriors
### Contra la policia

72 organitzacions es van querellar contra la delegada de Govern a Catalunya, Julia Carcía-Valdecasas, i la Policia per l'actuació repressiva, acusant-los d'utilitzar agents infiltrats per a provocar danys i d'exercir una intervenció desproporcionada. La querella va ser arxivada el gener de 2002.

### Contra manifestants

La policia va presentar càrrecs contra 22 persones. El juliol de 2002 es va celebrar el primer judici, en el qual l'acusat va ser absolt.

## Referències

* ↑ Derechos para Tod@s. «Campaña contra el Banco Mundial - Barcelona 2001», 2001. Arxivat de l'original el 2008-01-25. [Consulta: 31 diciembre 2009].
* ↑ 8.000 según la policía, 50.000 según los organizadores y 30.000 según la mayor parte de la prensa.
* ↑ Jordi Olivieres, Sandra Par «Polémica actuación policial en Barcelona durante la protesta «antiglobalización»». .
* ↑ «Un total de 72 organizaciones se querellan contra la Delegada del Gobierno en Cataluña y la Policía». .
* ↑ E. Barrera «Archivada la querella contra la delegada del Gobierno en Cataluña». . Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Absuelto un joven detenido en un acto antiglobalización». El Mundo, 25-07-2002 [Consulta: 2 enero 2009].

## Enllaços externs

* Campanya contra el Banc Mundial - Barcelona 2001
* Barcelona 2001 a Nodo50
* Rosa de foc (José A. Fernández, 2002)
# Portal i restes de fortificació de l'Aranyó

El Portal i restes de fortificació de l'Aranyó és una obra del poble l'Aranyó, al municipi dels Plans de Sió (Segarra) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El portal d'accés al nucli està format per un arc de mig punt adovellat, per damunt del qual es van obrir finestres posteriorment amb decoració a la llinda. Aquest arc dona pas a una volta de canó que condueix fins a l'interior del nucli on hi ha situat el castell.

## Referències

* ↑ «Portal i restes de fortificació de l'Aranyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Portal i finestra gòtica de la casa al carrer del Mar, 9 (Sant Pol de Mar)

El Portal i finestra gòtica de la casa al carrer del Mar, 9 és una obra gòtica de Sant Pol de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Portal i finestra gòtics col·locats a la façana principal, orientada cap al mar, d'una casa del segle XX anomenada Can Coromines. És un portal d'arc de mig punt de tretze dovelles de granit damunt el qual hi ha una finestra conopial de pedra, d'una sola llinda i ampit motllurat. A la part interior de la finestra hi ha els festejadors, que són uns petits seients que aprofiten el gruix del mur. La relació espacial de la finestra noble, de pedra picada, centrada al damunt del portal és característic e les masies del segle xv i XVI. Generalment el treball sobre pedra realitzat en aquest tipus de finestres era executat per picapedrers agremiats.

## Història

Portal i finestra foren traslladats des de la masia enrunada anomenada Can Guillem o Can vives, pel senyor Pere Coromines Muntanyà l'any 1922 i 1923.

## Referències

* 1 2 «Portal i finestra gòtica de la casa al carrer del Mar, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Portal dels Senyors d'Èvol

El Portal dels Senyors d'Èvol és una obra de Guimerà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Portal situat a la part més alta de la població format per un arc de mig punt dovellat i conegut amb el nom del Portal del Senyor d'Èvol. Damunt de la dovella central hi ha un escut heràldic compost amb els símbols de la casa dels Castre-Pinós amb les bandes catalanes, però era una família d'origen reial, l'estel dels Castre, les pinyes dels Pinós i la barra en diagonal dels sotsvescomtes d'Evoli. El portal té unes llindes a la part baixa, una a cada costat, i són proteccions per l'entrada de carros i animals grans.

## Història

La primera muralla del sud es va anar ampliant i al llarg dels segles xiii i xiv es construïren els portals d'orient i ponent. Hi ha constància que ja l'any 1393 van edificar part de la muralla que uneix el castell i la nova església gòtica. Més tard al segle xvi obriren el portal d'Èvol a la part més alta de la muralla on s'unia el castell amb l'església.
Aquest portal neix de l'encàrrec de Felip Galceran de Castre-Pinós (1533-1590). El 1585 fou contractat Pere Xanxes per tal de portar a terme les obres del voltant del castell.

## Referències

* 1 2 3 «Portal dels Senyors d'Èvol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Qalat

«'Kelat, Qalat, Qelat, Kalat o Kalaat (segons la transliteració)'» té aquests significats:
* Kalat (dialecte), dialecte principal del brahui
* Kilat-i Nadiri o castell de Kalat, fortalesa del Khurasan
* Khelat o Ahlat, ciutat de la punta nord-est del llac Van
* Kalat (ciutat), ciutat del Pakistan capital del districte de Kalat, província del Balutxistan
* Kanat de Khelat, kanat del Balutxistan
* Emirat de Qàlat al-Ayyub, estat musulmà centrat a la ciutat de Calatayud al s XI
* Qàlat al-Ayyub, ciutat de l'Àndalus que formava part d'ath-Thagr al-Ala, la frontera nord (es correspon amb la moderna Calataiud)
* Qàlat Rabah, catalanitzat Calatrava, literalment ‘fortalesa de Rabah’, ciutat musulmana
* Qalat Darwaca, nom de Daroca, durant la dominació àrab de la península Ibèrica
* Qàlat Bani Hammad, ciutat medieval d'Algèria
* Qalat al-Mudiq, possiblement el Regne de Niya, principat de Síria al sud d'Alep a la vora de l'Orontes
* Qalat al-Mudiq o Afamiya, fortalesa siriana
* Qalat el-Mishnaqa o Machaerus, antiga fortalesa a l'actual Jordània
* Kalat-i-Ghilzai, ciutat del sud de l'Afganistan, capital de la província de Zabul
* Kalat Djabar, antiga fortalesa a la riba esquerra del riu Eufrates, en el seu curs mitjà, enfront de Siffin
* Qàlat Najm, fortalesa de Síria del nord la vora de l'Eufrates a la riba dreta del riu
* Kalat Huwwara, vila d'Algèria a la província de Mostaganem a uns 30 km al nord-est de Mascara, a la vora del uadi Kala
* Kalat Bani Abbas vila d'Algèria a les muntanyes Biban a 35 km al nord-oest de Bordj Bu Araridj
* Kalat Marza, fortalesa de la regió de les muntanyes alauites del Djebel Ansarieh a Síria
* Kalat al Muhaylba, fortalesa medieval de Síria, modernament unes ruïnes anomenades Kalat al-Muhaylba
* Kalaat Senan, ciutat de Tunísia a la governació del Kef
* Kalaât El Andalous, ciutat de la governació d'Ariana, a Tunísia, capital de la delegació del mateix nom
# Província de Ngounié

Ngounié és una de les nou províncies del Gabon.
Ocupa una àrea de 37,750 km². La capital de la província és Mouila.

## Departaments

Ngounié es divideix en 9 departaments:
* Boumi-Louetsi (Mbigou)
* Dola (Ndendé)
* Douya-Onoye (Mouila)
* Louetsi-Bibaka (Malinga)
* Louetsi-Wano (Lebamba)
* Mougalaba (Guietsou)
* Ndolou (Mandji)
* Ogoulou (Mimongo)
* Tsamba-Magotsi (Fougamou)
# Província de Navoiy

La província de Navoi és una província de l'Uzbekistan. La província es divideix en 8 districtes administratius. La capital és Navoi (128.000 hab.) i està situada al centre de la província.Altres ciutats importants són Qiziltepa, Nurota, Uchquduq, Zarafshon i Yangirabot.
El clima és un clima continental generalment semi-desert.
Navoiy té importants recursos naturals, especialment el gas natural, el petroli i els metalls preciosos, a més de matèries primeres per a la construcció. L'economia de la província depèn en gran manera de la mineria, la metal·lúrgia, i els complexos de producció de substàncies químiques.
Els principals productes agrícoles són el cotó i les ovelles Karakul. Al voltant del 90% de tota l'àrea es considera potencialment terra agrícola de gran riquesa però només si es localitza una font d'aigua per al reg.
# Santa Maria de Viver

Santa Maria de Viver és l'església parroquial del nucli de Viver de Segarra, al municipi de Sant Ramon, a la comarca de la Segarra. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Església situada al centre del nucli, estructurada amb nau central i dues laterals, amb coberta a dues aigües, absis recte i realitzada amb paredat. A la façana central hi trobem la porta principal formada per un arc de mig punt adovellat, amb els brancals treballats i la dovella central decorada per un baix relleu en forma de creu. Per damunt d'aquesta apareix un òcul per il·luminar l'interior, amb el sota-teulada que presenta una franja decorativa realitzada amb maó. També cal destacar la presència d'una placa amb l'escut del poble i l'any de restauració del temple, l'any 1882. A la dreta de la façana principal, trobem la torre-campanar formada per tres cossos separats per motllures de planta quadrada amb la presència d'un rebaix als cantells dels dos cossos superiors i amb quatre obertures formades per arc de mig punt per ubicar les campanes, i coronat per una balaustrada a la part superior.

## Història

L'any 1192 el barri de Viver de Segarra apareix per primer cop en un document escrit.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Viver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].
# Sant Vicenç de Morrocurt

Sant Vicenç de Morrocurt o Sant Vicenç de Cal Cerdà és una capella al costat de la masia de Can Cerdà al terme municipal de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església romànica de Sant Vicenç de Cal Cerdà, antiga parròquia, es troba documentada ja des del 1157. Els edificis del mas i la capella es comuniquen a través d'un pas elevat.
El temple és d'una sola nau coberta amb volta de canó, seguida sobre arcs torals lleugerament apuntats. Té un absis semicircular, decorat amb arquets cegues i bandes llombardes. A la zona nord hi ha una capella afegida posteriorment. Destaca una torre de base quadrada amb merlets esglaonats de maó. La porta d'accés és adovellada. La pica baptismal és circular amb la base molt més petita que la boca. Les parets són molt més còncaves i excepcionalment gruixudes. Té tres bandes amb decoració geomètrica. La primera junt a la boca està formada per un seguit de quadrats rebuidats. A 34 cm de la boca s'observa una segona banda de doble dent de serra i junt a la base un fris format per un seguit de triangles en relleu.
La masia, situada a un nivell lleugerament superior, consta de planta baixa, pis i golfes, amb coberta de dues aigües. A les portes i finestres s'han decorat amb ceràmica i maó vist. Té un baluard i altres dependències agrícoles.

## Notes

* 1 2 3 «CAPELLA DE SANT VICENÇ DE CAL CERDÀ O DEL MORRO CURT». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Vescomtat d'Illa

El vescomtat d'Illa fou una jurisdicció feudal creada pel rei Sanç I de Mallorca amb la vila d'Illa al Rosselló, que pertanyia als Fenollet, i a més a més Llotes, Marsugà, Graulera, Bulaternera, Bula d'Amunt i Estoer. Els vescomtes es consideraren successors dels vescomtes de Fenollet.
El primer vescomte fou Pere VI, el 1314. Va morir el 1315.
El seu fill Pere VII va heretar Illa del pare i Canet de Rosselló de la mare i es va titular vescomte d'Illa i Canet. Va tenir cinc germans: Galceran, comanador de Sant Joan al Masdéu (mort el 1357); Timbor (morta el 1373), casada amb Bernat II, vescomte de Cabrera; Ponç (mort el 1354), canonge de Vic; Hug (mort el 1356), canonge d'Elna, bisbe de Vic i bisbe de València; i Bertran, castellà d'Alaró i senyor de la cavalleria del Masnou, i del qual una filla, Esclarmonda, es va casar amb Felip Dalmau I de Rocabertí, vescomte de Rocabertí. Pere VII es va casar amb Marquesa de Saportella, baronessa de Lluçà i la Portella, i hi va tenir tres fills: Beatriu (monja); Marquesa i Andreu I. El darrer va morir cap al 1387; estava casat tres vegades (amb Sibil·la de Narbona, Margarida de Montcada i Bonaventura de Xèrica), però només va tenir successió amb la primera: el seu fill i successor Pere VIII i un altre fill anomenat Bernat Guillem, que va morir jove; va tenir també un fill natural anomenat Gastó, mort el 1378.
Pere VIII es va casar primer amb Elisabet de Montcada i després amb Constança de Pròixida, però no va tenir fills; de la seva amistançada Joana, va tenir un fill, Antoni, que va morir el 1409. Pere VIII va morir el 1423 i el vescomtat fou segrestat pel rei fins que es decidís a qui pertocava, ja que s'havien presentat dues reclamacions (els Pinós Fenollet i els Castre Pinós).
La decisió va afavorir finalment els Pinós Fenollet, descendents de Marquesa, germana d'Andreu I, morta el 1362 i casada amb Pere II Galceran de Pinós, baró de Pinós i de Mataplana (i en segones noces amb Eimeric VI, vescomte de Narbona). Però els plets van continuar i al segle xvi una sentència el va adjudicar als Cervelló-Castre i va passar després als Montcada.

## Llista de vescomtes d'Illa o d'Illa i Canet

* Pere VI, 1314-1315 (vescomte d'Illa)
* Pere VII, 1315-1353 (primer a titular-se vescomte d'Illa i Canet)
* Andreu I d'Illa i Canet, 1353-1387 (vescomte d'Illa i Canet)
* Pere VIII, 1387-1423 (vescomte d'Illa i Canet)
* Segrestat pel rei, 1423

## Bibliografia

* Brunet, Francis. «Terrier du vicomté d'Illa et de Canet. Possessions à Sainte-Marie la Mer et capbreu de la rectoria de Santa Maria la Mar». A: Étvdes rovssillonnaises. Revue d'histoire et d'archéologie méditerranéennes. Tome XIV. Canet-en-Roussillon: Amis du Vieux Canet, 1995/1996.
# Gymnogobius urotaenia

Gymnogobius urotaenia és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total.

## Depredadors

Al Japó és depredat per la perca americana (Micropterus salmoides).

## Hàbitat

És un peix de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Corea, el Japó i les Illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education: 1-629.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Pietsch, T.W., K. Amaoka, D.E. Stevenson, E.L. MacDonald, B.K. Urbain i J.A. López, 2000. Freshwater fishes of the Kuril Islands and adjacent regions. International Kuril Island Project (IKIP), University of Washington Fish Collection, Washington, 18 p.
# Biblioteca Nacional de Cambodja

La Biblioteca Nacional de Cambodja és la biblioteca nacional de Cambodja, situada a Phnom Penh. Fou oberta al públic per primera vegada el 24 de desembre de 1924. Destaca la supervivència de l'edifici als canvis violents durant els distints governs que ha tingut el país cambodjà.
Quan obrí la col·lecció consistia en 2.879 documents. La majoria d'aquests documents es referien a assumptes francesos en compte de cambodjans. El 1928 arribà a tindre 10.000 documents.
Durant el règim dels Khmers Rojos el catàleg i la col·lecció patí danys per l'ús dels jardins com a granja de porcs i pollastres, com a habitacions per als consellers xinesos i l'ús de l'interior per a mantindre menjar i els cuidadors del porcs. Del personal format per quaranta persones soles tornaren per a treballar-hi dues persones després de la caiguda del règim. Menys del 20% de la col·lecció sobrevisqué a l'expurgació ideològica del règim.
Durant la dècada del 1980 rebé fons dels vietnamites i la Unió Soviètica.
El 1986 la Biblioteca Nacional fou separada de l'Arxiu Nacional. La biblioteca fou administrada pel Departament de Cultura de Masses (depenent del Ministeri de Cultura).
El 1993 començà a crear una Bibliografia Nacional Cambodjana.
Prop del 1999 formà part de la eIFL.net, una fundació que facilita l'ús dels recursos electrònics.

## Referències

* ↑ Jarvis, 1995, p. 391.
* ↑ Jarvis, 1995, p. 395.
* ↑ Jarvis, 1995, p. 396.
* ↑ Jarvis, 1995, p. 391-392.
* ↑ Hoeven, Hans van der; Albada, Joan van. Memory of the World: Lost Memory - Libraries and Archives destroyed in the Twentieth Century. París: UNESCO, 1996, p. 17.
* 1 2 3 Jarvis, 1995, p. 404.
* ↑ Galyani Moghaddam, Golnessa; Talawar, V.G. «Library Consortia in Developing Countries: An Overview». Program : electronic library and information systems, 43, 1, 2009, pàg. 5.

## Bibliografia

* Jarvis, Helen «The National Library of Cambodia: Surviving for Seventy Years». Libraries & Culture, 30, 4, 1995, pàg. 391-408.
# Glacera del Monêtier

La glacera del Monêtier és una glacera francesa del Massís dels Escrinhs (Alps). Actualment, està separada en dos parts, la glacera central del Monêtier i la glacera oriental, o superior, del Monêtier, adossada a la dôme de Monêtier i al pic de Dormillouse.
El nom prové del poble de Lo Monestièr de Briançon, situat als peus de la glacera a la vall de Guisane.

## Característiques

Es troba a la banda oriental d’una carena lateral que discorre cap al sud-est des del massís de la Montagne des Agneaux i a través de la Pointe des Arcas (3.478 m) que baixa cap a la vall de Gyronda a Vauloïsa. Els primers camps que subministren la glacera s'estenen gairebé 3 km des de l'esmentada Muntanya des Agneaux al nord fins a la Dôme de Monêtier (3.404 m) al sud. Fins als anys vuitanta, la glacera, encara que dividida localment en 3 o fins i tot 4 parts per perxes rocoses, va formar un tot. La regressió que s'ha intensificat en les darreres dècades ha provocat que ara (2013) ja estigui dividida en dues parts separades: Glacier central du Monêtier al nord i Glacier oriental du Monêtier (o Glacier supérieur du Monêtier) al sud-est. Aquesta última és en el tram de la carena entre el Pic de Dormillouse (3.409 m) al nord i el Dôme de Monêtier al sud.
Les aigües de fusió de la glacera formen el rierol Grand Tabuc (aproximadament 5,5 km de longitud), que desemboca a la vila de Le Casset, a una altitud d’aproximadament 1500 m sobre el nivell del mar, fins a Guisane com a afluent del marge dret.
Ascendir des del Refugi du Glacier Blanc per la Glacera Blanca fins a la carena i baixar per la glacera Monêtier a la vall del Grand Tabuc és una popular excursió de muntanya des del centre del grup muntanyenc Écrins fins a la vall de Guisane.

## Referències

* ↑ «Glacier du Monetier : Custom Object : SummitPost». [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ «Glacier du Monêtier : Photos, Diagrams & Topos : SummitPost». [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ «Vallée de la Guisane - Le Monêtier-les-Bains». [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ «La traversée des Dômes de Monêtier… Prenez un peu de hauteur !» (en francès), 14-11-2017. [Consulta: 27 novembre 2020].