OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castlewood (Colorado)

Castlewood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 25.567 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Castlewood tenia 25.567 habitants, 9.770 habitatges, i 7.141 famílies. La densitat de població era de 1.605,1 habitants per km².
Dels 9.770 habitatges en un 38,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,4% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 21% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 30,4% de 45 a 60 i un 7,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 80.983 $ i la renda mediana per família de 91.414 $. Els homes tenien una renda mediana de 66.250 $ mentre que les dones 40.200 $. La renda per capita de la població era de 37.891 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 2,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Castlewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Castlewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Carmen Mateu Guiot

Carmen Mateu Guiot (Alaquàs, segle XX) és una professora d'art i pintora valenciana que va ostentar el càrrec de primera regidora de Cultura de l'Ajuntament d'Alaquàs en el primer govern democràtic de 1979.
Es va llicenciar en Belles Arts a la dècada del 1960. L'any 1968 se li va concedir una beca Alfons Roig de la Diputació de València, per a desenvolupar el seu talent. La seua trajectòria professional ha passat també per la seua dedicació a l'ensenyament en l'Escola d'Arts i Oficis d'Aldaia, i l'artística per la pintura de palmells artesans en Alaquàs. El seu compromís social i polític per la cultura la va portar a ser la primera regidora de Cultura de l'Ajuntament d'Alaquàs en 1979.
L'octubre de 2013 va rebre el Premi Castell d'Alaquàs en la categoria d'Arts, per la seua trajectòria artística i la seua vinculació a la localitat.

## Exposicions

Carmen Mateu ha exposat les seues creacions en:
* El setembre de 1989 a la Sala La Nova d'Alaquàs, l'exposició amb títol Alaquàs: una mirada en el record: Carme Mateu recrea, pintant, la fisonomia del poble al voltant dels anys 1915-1950
* L'agost de 2014 presentà: "Els grans mestres com a pretext. Recreacions de Carmen Mateu", amb treballs de pintura amb cera sobre paper fosc realitzats a mode experimental en moments de "sequera creativa".
* L'any 2018, l'obra seua es trobà present en l'exposició itinerant de la Diputació de València "Dones en marxa", inaugurada en 2018 en el Castell d'Alaquàs.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament d'Alaquàs. Premsa.Alaquàs celebra el 9 d'Octubre amb el lliurament dels premis Castell d'Alaquàs». [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «No solo de Sorolla vive el arte» (en castellà). Valencia Plaza, 09-07-2017 [Consulta: 21 gener 2020].
* ↑ «La exposición itinerante ‘Memòria de la Modernitat’ muestra en Ontinyent el trabajo de las mujeres artistas valencianas» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «El MUPA dedica un espai al treball de les dones en l'artesania del ventall». Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «Quaderns d'Investigació d'Alaquàs. "El llibre del poble"XXIII ALAQUÀS, Horta-Sud 2004». Quaderns d'Investigació d'Alaquàs, 2004. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ Catàleg de l'exposició localitzat a la Biblioteca d'Alaquàs 'Ausiàs March' amb signatura L/750/ALA
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Carmen Mateu invoca a la belleza en Alaquàs en un viaje a los grandes maestros» (en castellà). [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «Catàleg de l'exposició "Els grans mestres com a pretext: Recreacions de Carmen Mateu"». [Consulta: 19 setembre 2025].
* ↑ «La Diputació inaugura una exposició itinerant amb obres de dones o inspirades en la dona». Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 25 setembre 2019].
# Molagnies

Molagnies és un municipi francès situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 2018 tenia 186 habitants.

## Demografia

El 2018 tenia 186 habitants. La població ha evolucionat segons el següent gràfic: El 2007 hi havia 67 habitatges, 56 eren l'habitatges principals, 10 segones residències i un estava desocupat.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 97 persones de les quals 73 eren actives. Hi havia una empresa de construcció, una empresa d'informació i comunicació i 2 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis» així com sis explotacions agrícoles.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
# American Society of Plant Taxonomists

L'American Society of Plant Taxonomists (ASPT) és una organització botànica creada el 1935 per "fomentar, encoratjar i promoure l'educació i la recerca en el camp de la taxonomia de les plantes, per incloure aquelles àrees i camps d'estudi que contribueixen i incideixen en la taxonomia i herbaris", segons els seus estatuts. Està constituït a l'estat de Wyoming i la seva oficina es troba al Departament de Botànica de la Universitat de Wyoming.
L'ASPT publica una revista botànica trimestral, Systematic Botany, i la sèrie irregular Systematic Botany Monographs. La societat atorga premis anuals a l'excel·lència en botànica. La Societat atorga el Premi Asa Grey per "èxits rellevants relatius als objectius de la Societat" i el Premi Peter Raven a un botànic que ha "fet esforços excepcionals per divulgar a persones no científiques".

## Premiats Asa Gray

* 2021:Elizabeth Kellogg
* 2020:Jeff Doyle
* 2019:Lucinda McDade
* 2018:Vicki Funk
* 2017:Michael Donoghue
* 2016:Peter F. Stevens
* 2015:Warren Lambert Wagner
* 2014:Alan Smith
* 2013:Bruce Baldwin
* 2012:Noel and Patricia Holmgren
* 2011:Walter S. Judd
* 2010:Harold E. Robinson
* 2009:Alan Graham
* 2008:William R. Anderson
* 2007:Scott A. Mori
* 2006:Douglas E. Soltis i Pamela S. Soltis
* 2005:Grady Webster
* 2004:John Beaman
* 2003:Beryl B. Simpson
* 2002:Natalie Uhl
* 2001:Robert F. Thorne
* 2000:William T. Stearn
* 1999:Tod Stuessey
* 1998:Ghillean Prance
* 1997:Daniel J. Crawford
* 1996:Peter Raven
* 1995:Jerzy Rzedowski
* 1994:Hugh H. Iltis
* 1993:Sherwin Carlquist
* 1992:Albert Charles Smith
* 1991:Billie L. Turner
* 1990:Warren H. Wagner
* 1989:Rupert C. Barneby
* 1988:Charles B. Heiser
* 1987:Reed C. Rollins
* 1986:Lincoln Constance
* 1985:Arthur Cronquist
* 1984:Rogers McVaugh

## Premiats Peter Raven

* 2021:Tanisha Williams
* 2020:Susan Pell
* 2019:Lena Struwe
* 2018:Chris Martine
* 2017:Hans Walter Lack
* 2016:Lynn G. Clark
* 2015:John Weirsema
* 2014:Ken Cameron
* 2013
* 2012
* 2011:Robbin C. Moran
* 2010:Barney Lipscomb
* 2009:Sandra Knapp
* 2008:W. Hardy Eshbaugh
* 2007:John T. Mickel
* 2006:Art Kruckeberg
* 2005:Alan W. Meerow
* 2004:David J. Mabberley
* 2003:Frederick W. Case
* 2002:Charles Heiser
* 2001:Richard C. Harris
* 2000:Peter Raven

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20070704032950/http://www.aspt.net/society/bylaws.php
* ↑ «ASA GRAY AWARD». [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «PETER RAVEN AWARD». [Consulta: 8 setembre 2021].

## Enllaços externs

* https://employees.csbsju.edu/ssaupe/biol308/Lecture/introduction.htm
* ASPT home page
* Systematic Botany Arxivat 2020-06-04 a Wayback Machine.
* Systematic Botany Monographs
# Meulles

Meulles és un antic municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2018 tenia 358 habitants. Des del 1r de gener de 2016 es va integrar en el municipi nou de Livarot-Pays-d'Auge com a municipi delegat. En reunir vint-i-dos antics municipis, aquest municipi nou és el més gros de tots els municipis nous de França.

## Demografia

El 2007 la població era de 393 persones. Hi havia 144 famílies i 213 habitatges: 148 habitatges principals, 54 segones residències i onze desocupats. Tots els habitatges eren cases.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 242 persones, 158 eren actives i 84 eren inactives. Hi havia dotze empreses, una empresa de extracció i uns comerços i serveis de proximitat. El 2000 hi havia 25 explotacions agrícoles que conreaven un total de 900 hectàrees.
Té una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Referències

* ↑ «Commune de Livarot-Pays-d'Auge (14371)». Insee. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «Livarot-Pays d'Auge reste la plus grosse commune nouvelle de France». Ouest France, 12-01-2017.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Antonio Innocenti

Antonio Innocenti (Poppi, Província d'Arezzo, Toscana, Itàlia, 23 d'agost de 1915 - Roma, 6 de setembre de 2008) va ser un cardenal italià de la Cúria romana, president emèrit de la Congregació per al Clergat.

## Biografia

Antonio Innocenti va ser ordenat prevere el 17 de juliol de 1938. Va seguir estudis en dret canónic a la Pontifícia Universitat Gregoriana i va obtenir una llicenciatura en teologia dogmàtica a la Universitat Pontifícia Lateranense.
Sortint de l'Acadèmia pontifícia eclesiàstica que forma els diplomàtics del Vaticà, va ser al Congo belga, a continuació a Suïssa, als Països Baixos, a Egipte, a Bèlgica i a França.

### Bisbe

Anomenat nunci apostòlic al Paraguai el 15 de desembre de 1967, va ser consagrat bisbe el 18 de febrer de 1968 pel cardenal Amleto Cicognani.
El 26 de febrer de 1973 és cridat a Roma com a secretari de la Congregació pel Culte Diví i la Disciplina dels Sagraments.
El 4 d'octubre de 1980 és nomenat nunci apostòlic a Espanya.

### Cardenal

Antonio Innocenti és fet cardenal pel papa Joan Pau II en el consistori del 25 de maig de 1985 amb el títol de cardenal-diaca de S. Maria in Aquiro lligat a l'església Santa Maria in Aquiro.
El 9 de gener de 1986 esdevé prefecte de la Congregació per al Clergat. A més d'aquest càrrec, presideix la Comissió pontifícia per al patrimoni cultural de l'Església a partir del 8 d'octubre de 1988 i la Comissió pontifícia « Ecclesia Dei » a partir de l'1 de juliol de 1991.
Es retira d'aquestes missions per motius d'edat el 16 de desembre de 1995 i és elevat al rang de cardenal-prevere el 29 de gener de 1996. Va morir el 6 de setembre de 2008 a l'edat de 93 anys.

## Referències

* 1 2 3 «Cardinal Antonio Innocenti (1915-2008) - Find A...» (en anglès). [Consulta: 13 juliol 2020].
* 1 2 3 «Antonio Cardinal Innocenti [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «Annonce du décès sur Catholic Hierarchy».
# Antonio Iznata Dimas

Antonio Iznata Dimas (Màlaga, 7 de juliol de 1943 - Màlaga, 25 de gener de 2019) fou un exfutbolista andalús de la dècada de 1960.
Jugà al futbol base del CD Málaga fins que de jove ingressà a les categories inferiors del Reial Madrid. L'any 1962 fitxà pel CA Osasuna a primera divisió. Des d'aleshores, la seva carrera ha combinat temporades a la màxima categoria del futbol espanyol amb temporades a la Divisió de Plata. La temporada 1963-1964 jugà al RCD Espanyol a Primera, però només disputà 3 partits de lliga. Ingressà al CE L'Hospitalet la temporada següent, on destacà amb 7 gols en 18 partits a Segona Divisió. Posteriorment jugà dues temporades al Rayo Vallecano, una al Reial Madrid, on guanyà la lliga però només jugà 1 partit, dues més al Real Murcia CF, acabant la seva carrera al Reial Saragossa a Primera i al Vila-real CF a Segona la temporada 1971-1972.
És pare del també futbolista Raúl Iznata i fill d'Antonio Iznata Urbano, qui fou entrenador del Club Deportivo Málaga.

## Referències

* ↑ «Fallece Antonio Iznata, veterano del Real Madrid 1967-68». Diari As, 25-01-2019. [Consulta: 27 gener 2019].
* ↑ «Ventiún jugadores juveniles preseleccionados». Diari ABC, 11-03-1961. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «El resto de la plantilla». Mundo Deportivo, 15-12-1901. [Consulta: 4 febrer 1968].
* ↑ «Iznata y Pepe Juan». Mundo Deportivo, 27-08-1970. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Iznata». Asociación de Veteranos del Real Madrid, 2013. Arxivat de l'original el 2014-10-24. [Consulta: 1r octubre 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Antón Losada Trabada

Antón Losada Trabada (Xove, 1966) és un periodista, escriptor i polític gallec, pertanyent al Bloc Nacionalista Gallec.

## Trajectòria professional

Doctor en Dret per la Universitat de Santiago de Compostel·la, la tesi del qual se centra en l'impacte de la política pesquera en la consolidació institucional de l'autonomia, i professor titular de Ciència i Política del departament de Sociologia i Ciència Política de la mateixa universitat des de 1998. Té un màster en gestió pública per la Universitat Autònoma de Barcelona.
La seva figura pública és coneguda, no obstant, gràcies a les seves tasques en l'àmbit periodístic, participant en diversos debats radiofònics de la Cadena SER i escrivint articles al diari electrònic Xornal.com, a La Opinión i a El Periódico de Catalunya. A mitjans dels anys noranta va assolir el seu càrrec de responsabilitat més alt, ocupant la direcció de Radiovoz a Madrid. També ha col·laborat en diversos programes de ràdio i televisió, entre els quals destaquen programes humorístics com Unha de romanos i A familia Mudanza de Televisión de Galicia, la sèrie Composteláns, dirigida per Xosé Manuel Pereiro, i fou presentador del programa Bule Bule, dirigit per Antón Reixa.
També va compondre lletres per cançons de Siniestro Total i Os Resentidos, així com una obra de teatre, Qué é das dependentas dos grandes almacéns ó faceren os cincuenta?, per a la companyia Pífano.

### Carrera política

El seu primer contacte amb la política es va produir mentre estudiava a la Universitat de Santiago de Compostel·la, on fou membre dels Comités Abertos de Faculdade. A principis dels anys noranta va desenvolupar les tasques d'assessor puntual del conseller de Pesca, el popular Henrique López Veiga. A principis del segle xxi va retornar al bloc nacionalista i, amb l'ascens d'Anxo Quintana com a portaveu del BNG, es va convertir en militant del partit i començà a treballar amb ell en tasques d'assessoria i comunicació política.
El 2005 va ser nomenat secretari general de Vicepresidència i de Relacions Institucionals, col·locant-se com a mà dreta de Quintana en l'organigrama de la Xunta de Galicia. En aquell càrrec la tensió amb els mitjans de comunicació van ser freqüents, veient-se implicat en diverses polèmiques. El 6 de setembre de 2007 va dimitir per raons personals. Tot i així, diversos mitjans van exposar que havia estat una destitució encoberta, relacionant aquest cessament amb el tractament de la informació política la TVG.

## Obres

* La política del mar: políticas públicas y autonomía. El caso de la pesca gallega, 2000, Istmo.
* Piratas de lo público, 2013, Deusto.
* Código Mariano, 2014.
* Los ricos vamos ganando, 2015.

## Referències

* ↑ «Antón Losada :: Profesor de Ciencia Política :: Verdad o Mentira.com». [Consulta: 2 maig 2017].
* ↑ "Touriño afirma que Losada abandonou o cargo por decisión propia", Vieiros.
* ↑ "La Xunta de Galicia destituye al 'número dos' del vicepresidente", El País (castellà).
# Anella Olímpica de Montjuïc

L'Anella Olímpica de Montjuïc és l'espai i el conjunt d'instal·lacions esportives situades a la muntanya de Montjuïc de Barcelona, que van ser remodelades i inaugurades amb motiu dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992, la seu dels quals va ser la ciutat l'any 1992. Ocupa una superfície aproximada de 400 hectàrees.

## Història

El projecte de construcció de l'Anella Olímpica s'emprèn arran de la candidatura de la ciutat de Barcelona als Jocs Olímpics de 1992 aprofitant l'espai i les possibilitats que ofereix la muntanya de Montjuïc.
Actualment l'ús que es dona a les instal·lacions és, a part de l'esportiu, el d'acollir esdeveniments culturals. En particular, l'Estadi Olímpic Lluís Companys és el principal escenari d'esdeveniments musicals de pop i rock multitudinari i el Palau Sant Jordi, a més d'acollir esdeveniments musicals, és molt utilitzat en convencions i congressos.

## Instal·lacions

Les instal·lacions que formen part de l'Anella Olímpica de Montjuïc són les següents:
* Estadi Olímpic Lluís Companys. Construït amb motiu de l'Exposició Internacional de Barcelona. Va ser remodelat amb l'adjudicació dels Jocs Olímpics de la ciutat de Barcelona.
* Palau Sant Jordi. Pavelló multifuncional obra de l'arquitecte japonès Arata Isozaki. Va ser construït amb motiu dels Jocs Olímpics.
* Canvi (Utsurohi). Instal·lació artística d'Aiko Miyawaki, davant del Palau Sant Jordi.
* Piscines Bernat Picornell. Un conjunt de tres piscines que van ser remodelades amb motiu dels Jocs Olímpics.
* Torre de Comunicacions de Montjuïc. Denominada també Torre Calatrava, va ser projectada per l'arquitecte i enginyer Santiago Calatrava, amb motiu dels Jocs Olímpics.
* Camp de Beisbol Pérez de Rozas. Construït en substitució de l'antic Estadi Municipal de Beisbol de Montjuïc, que va resultar afectada per les obres de l'Anella Olímpica.
* INEFC Barcelona. L'Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya té una de les dues seus a l'Anella Olímpica de MontjuÏc. És la institució oficial dedicada a la investigació i a l'ensenyament de l'esport a Catalunya. L'edifici va ser construït amb motiu dels Jocs Olímpics per l'arquitecte català Ricard Bofill i Leví.
* Plaça d'Europa. Aquesta plaça forma part de l'espai corresponent a l'Anella Olímpica. No és una instal·lació esportiva, sinó que forma part de l'estructura urbanítica de la zona. Va ser construïda amb motiu dels Jocs Olímpics.
* Museu Olímpic i de l'Esport Joan Antoni Samaranch. Es va inaugurar quinze anys després que acabessin els Jocs Olímpics, però, atesa la temàtica i situació, és considerat part de l'Anella Olímpica.

## Referències

* ↑ Heredia, Sergio. «Artículo periodístico sobre el Anillo Olímpico de Montjuic».
* ↑ Isozaki, Arata. «Biografía» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 abril 2015].
* ↑ Calatrava, Santiago. «Biografía» (en anglès).

## Enllaços externs

* Barcelona Serveis Municipals Arxivat 2013-08-11 a Wayback Machine..
* Anella Olímpica de Montjuïc Arxivat 2015-03-05 a Wayback Machine..
* Guia temàtica L'Anella Olímpica de Montjuïc - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)
* Veure en el mapa
# Moenkhausia inrai

Moenkhausia inrai és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden 6,5 assolir cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Maroni i Approuague (Guaiana Francesa).

## Observacions

És un peix molt comú en els principals rius on constitueix una de les espècies dominants.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Boujard, T., M. Pascal, F.J. Meunier i P.-Y. Le Bail 1997. Poissons de Guyane. Guide écologique de l'Approuague et de la réserve des Nouragues. Institut National de la Recherche Agronomique, París, 219 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0-471-25031-7.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Moenkhausia lepidura

Moenkhausia lepidura és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,4 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja invertebrats.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 22 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Amazones, Orinoco, i rius costaners de la Guaiana i Surinam.

## Referències

* ↑ «Moenkhausia lepidura». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Silvano, R.A.M., O.T. Oyakawa, B.D. do Amaral i A. Begossi 2001. Peixes do alto Rio Juruá (Amazonas, Brasil). Editora da Universidade de São Paulo, Brazil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
# Monument al General Elorza

L'escultura urbana coneguda pel nom Monument al General Elorza, ubicada a la Fàbrica d'Armes de Trubia, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Josep Piquer i Duart, i està datada la seua instal·lació 1923.
El General Elorza, va néixer a Oñate (Guipúscoa) en 1798 i va morir a Madrid a 1873. Va ser el director de la Fàbrica d'armes de Trubia, i mentre va exercir el càrrec, va modernitzar la fàbrica, i va emprendre dues grans obres: la fundació de l'Escola de Formació Professional per una banda, i la creació d'una secció de producció artística de l'altra.
El monument, està ubicat als jardins de la Fàbrica, i està compost pel bust del General que està col·locat davant de la intersecció de dos canons que formen una aspa i davant del bust una piràmide d'artilleria.

## Referències

* 1 2 «Cañones de bronce del Monumento al General Elorza» (en espanyol europeu), 27-04-2018. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ «General Elorza». [Consulta: 1r gener 2019].