OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Robert Wittenmyer

Robert Andrew Wittenmyer, conegut com a Rob Wittenmyer, (1 abril 1976, Newport News, Virginia, EUA), és un astrofísic estatunidenc, especialitzat en la identificació i caracterització d'exoplanetes, dels quals n'ha descobert set.
Wittenmyer es graduà en astronomia, biologia i ciències medioambientals al Williams College, Williamstown, Massachusetts el 1998. Després fou professor de matemàtiques i de ciències en diferents centres escolars de Califòrnia. El 2001 realitzà un màster en biologia a la Universitat de Boston, Massachusetts. El 2002 inicià un màster en astronomia a la Universitat Estatal de San Diego, Califòrnia, que completà el 2003. Entre el 2003 i el 2004 fou investigador de l'Antarctic Research Center de San Diego. El 2004 inicià la seva tesi doctoral al departament d'astronomia de la Universitat de Texas a Austin. Realitzà un curs post-doctoral a la Universitat de Nova Gal·les del Sud a Sydney, Austràlia, amb l'equip de l'Anglo-Australian Planet Search. Actualment treballa a l'Escola de Física de la Universitat de Nova Gal·les del Sud i a la Universitat de Queensland del Sud i participa en diferents programes de recerca de planetes extrasolars.
És descobridor, com a primer autor de l'article, dels exoplanetes 7 CMa b (2011), HD 159868 c (2012), HD 114613 b, GJ 832 c (2014), HD 155233 b, HD 33844 c i HD 33844 b (2016).

## Referències

* 1 2 Wittenmyer, R.A. A Search for Multi-planet Systems (en anglès). Universitat de Texas, 2008. Arxivat 2017-01-02 a Wayback Machine.
* 1 2 «Exoplanets Data Explorer» (en anglès). Exoplanets.org. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ «Dr. Rob Wittenmyer» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2017].
# Partit Renovador Democràtic

El Partit Renovador Democràtic (portuguès Partido Renovador Democrático) és un partit polític d'Angola. El partit va ser fundat el 16 de desembre de 1990. Els fundadors del PRD havien format part de la direcció de MPLA, però van ser exiliats durant les purgues que van seguir a un fallit cop d'Estat de Nito Alves el 1977. El president del partit és Luis da Silva dos Passos.
El PRD va patir alguns revessos inicials, ja que a les eleccions generals d'Angola de 1992 només va obtenir 2 escons i el seu candidat presidencial només va obtenir l'1,45 % dels vots. L'abril de 1992 el llavors president del partit, Joaquim Pinto de Andrade, el va deixar. Poc després, a l'agost del mateix any, el secretari general, Vicente Júnior, se'n va separar. A les eleccions legislatives d'Angola de 2008 només va obtenir 14.238 vots (0,22 %) i va perdre la representació parlamentària.

## Referències

* ↑ Luís do Passos reconduzido à presidência do Partido Renovador, ANGOP, 17 de febrer de 2008
* ↑ Arthur S. Banks, Alan J. Day, Thomas C. Muller Angola al Political Handbook of the World 1998, p. 33
* ↑ Besson, Emmanuelle «Autour du procès de Joaquim Pinto de Andrade. L'Eglise catholique et l'Angola coloniale, 1960-1975». LFM. Social sciences & missions, 12, 01-06-2002, pàg. 126.
# Campionats del món de ciclocròs de 1962

Els Campionats del món de ciclocròs de 1962 foren la tretzena edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 18 de febrer de 1962 a Esch-sur-Alzette, Luxemburg. La competició consistí en una única cursa masculina.

## Resultats

| Prova | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Cursa elit masculina | Renato Longo Itàlia | 54' 15" | Maurice Gandolfo França | + 2' 31" | André Dufraisse França | + 2' 48" |

## Classificació de la prova masculina elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Renato Longo | Itàlia | 54' 15" |
| | Maurice Gandolfo | França | + 2' 31" |
| | André Dufraisse | França | + 2' 48" |
| 4 | Roger De Clercq | Bèlgica | + 3' 01" |
| 5 | Charly Gaul | Luxemburg | + 3' 49" |
| 6 | Pierre Kumps | Bèlgica | + 4' 04" |
| 7 | André Foucher | França | + 4' 05" |
| 8 | Michel Pelchat | França | + 4' 26" |
| 9 | Santos Ruiz | Espanya | + 4' 35" |
| 10 | Firmin Van Kerrebroeck | Bèlgica | + 4' 38" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | França | 0 | 1 | 1 | 2 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Josep Serra i Abella

Josep Serra i Abella (Barcelona, 10 de novembre de 1906 — juliol de 1989) fou un artista ceramista català, fill d'Antoni Serra i Fiter.

## Biografia

El 1919 va ingressar a l'Escola Superior dels Bells Oficis de la Mancomunitat de Catalunya, treballant a la secció d'arts de la Terra amb els seus germans Antoni i Enric i deixant-se influenciar pel modernisme. El 1926 es traslladà amb el seu pare i germans a la masia Can Famades de Cornellà de Llobregat (avui Masia Museu Serra), que es transformaria en l'anomenada Manufacturera Serra. Influït ara pel noucentisme i l'art déco, ell i els seus germans realitzaren peces de majòlica vidriada i de terra cuita.
A la mort del seu pare en 1932 es va fer càrrec del taller del seu pare. El mateix any va exposar peces a l'Exposició de Primavera al Palau de Projeccions de Montjuïc i el 1935 ho va fer amb els seus germans a la Fira de Mostres de París, i a diverses mostres de ceràmica a Milà.
Durant la guerra civil espanyola va col·laborar amb el Comissariat de propaganda de la Generalitat de Catalunya organitzant una exposició sobre art català a Mèxic, però la major part de les peces foren confiscades per les tropes franquistes i l'exposició no es va poder fer. En tornar es va incorporar el 1938 a l'Exèrcit Popular de la República, i durant la retirada marxà cap a França, on fou internat en un camp de concentració.
Cap al 1940 va poder tornar a Cornellà i reprendre la seva feina. Aleshores va realitzar peces amb decoracions abstractes i geomètriques. El 1941 es casa amb la pianista Maria Moragas, amb qui va tenir un fill, el també ceramista Jordi Serra i Moragas. El 1959 va començar a experimentar amb la ceràmica de reflexos metàl·lics i va aprofundir en l'estudi dels esmalts. Al principi va centrar gairebé tot el seu interès en els esmalts monocromàtics, i amb decoracions suaus de dibuixos geomètrics, figuratius o de plantes, gairebé sempre pintats o esgrafiats. El seu fill Jordi es va incorporar al taller pel 1960 i inicia la producció de sèries de gres mat sobre cobertes sobre les quals aplica flamejats.
A finals dels anys 1970 i començaments dels 1980 li arribà el reconeixement de la seva obra. Organitzà nombroses exposicions de la seva obra, com l'organitzada a La Rectoria de Cornellà de Llobregat en 1987. El 1986 va rebre la distinció de Mestre Artesà de la Ceràmica de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2015-02-17 a Wayback Machine. al web del Museu Deu
* ↑ Can Famades
* ↑ Masia Museu Serra
* ↑ El Museu Deu del Vendrell exposa l'obra del ceramista Josep Serra Abella a El Punt-Avui, 27 de setembre de 2009
* ↑ «Exposició del ceramista Josep Serra al Museu Deu». Arxivat de l'original el 2015-02-17. [Consulta: 17 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Web sobre l'obra de Josep Serra i Abella Arxivat 2015-01-04 a Wayback Machine.
* Masia Museu Serra Arxivat 2015-02-03 a Wayback Machine., exposició de la seva obra
# Roques del Castellet

Les Roques del Castellet és un conjunt de formacions rocoses formant cinglera situades a prop i al sud-est del poble de Castellet, i una mica més lluny i al sud del d'Espluga de Serra, tots dos pertanyents a l'antic terme d'Espluga de Serra, de l'Alta Ribagorça, agregat des del 1970 al de Tremp, del Pallars Jussà.
Aquest conjunt està format principalment per tres roques: la Roca Foradada, de 1.443,6 metres d'altitud, la Roca Espasa de Castellet, de 1.454,7, i la Roca Espasa d'Espluga de Serra, de 1.472,1. Des d'elles cap al sud continua la cinglera, però disminuint de desnivell a mesura que avança cap a migdia.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# València Futbol Sala

El València Futbol Sala (també conegut com a VFS) és un club de futbol sala valencià de la ciutat de València.

## Història

El club es fundà l'any 1983 amb el nom de Distrito 10 València per la unió de Discocentro i Orvibra, ingressant a la Federació Espanyola de Futbol Sala. (FEFS). La temporada 1984/85 l'equip es traslladà al pavelló Font de Sant Lluís. Posteriorment es va moure al pavelló de Marcol. La temporada 1991/92 es traslladà a la ciutat de Torrent. El club ha tingut les següents denominacions:
* 1983/89 - Distrito 10 València
* 1989/90 - València Distrito 10
* 1990/91 - València Choleck
* 1991/96 - València Vijusa
* 1996/98 - Yumas València
* 1998/04 - València Vijusa
* 2004/06 - València Futbol Sala
* 2006/08 - Armiñana València
* 2008/-- - València Futbol Sala
En finalitzar la temporada 2007/08, amb la pèrdua del seu principal patrocinador, l'equip decideix renunciar a la seva plaça a Divisió d'Honor.

## Palmarès

* Copa espanyola de la FEFS:
** 1985
* Copa espanyola de la LNFS:
** 2002
* Divisió de Plata:
** 1994, 1999, 2006

## Escuts

* Escut fundacional
* Escut històric
* Escut comercial (actual)

## Referències

* ↑ «El Armiñana Valencia renuncia a su plaza federativa - Marca.com». [Consulta: 20 desembre 2017].
# Pastes dolces

Les pastes dolces són peces de rebosteria, generalment enfornada en porcions individuals, feta amb diversos tipus de pastes de farina i poden tenir farciment o no. Alguns ressemblen a panets dolços, similars als panets alemanys.
Les pastes dolces poden ser llargues i primes, curtes i rodones i amb formes i grandàries diferents. És un aliment generalment consumit en desdejunars i berenars.
En països com Veneçuela s'anomenen dulces de panadería (dolços de fleca) o simplement dulces. En aquest país el terme bollo designa una pâsta de blat de moro de manera oval cuita en aigua bullent.

## Tipus de pastes dolces segons la pasta emprada

* Amb pasta de pasta fullada: el croissant, les ulleres, el milfulls i la canya.
* Amb pasta de pa de pessic: la magdalena, el cupcake i el muffin.
* Amb pasta tipus brioix: el brioix, el brioix suís i el rotllo de canyella.
* Amb pasta de scone: el scone i el pastís gal·lès.
* Amb pasta de rosquilla: la rosquilla, la berlinesa, el dònut i el bagel.També com a salat, amb pasta de lioneses: el montadito.
Un altre tipus de pastes dolces pot ser el golfeado veneçolà.

## Brioixeria

La brioixeria és un terme genèric que reagrupa la totalitat dels brioixos (generalment dolços). El seu component principal és la pasta de farina i el llevat.
El desenvolupament de la brioixeria de fabricació industrial ha conduït a un consum abusiu d'aquesta mena d'aliment, d'alt contingut calòric, sobretot en la població infantil. Això ha fet que s'associés sovint amb el menjar porqueria. En les gastronomies europees, la brioixeria tradicional i artesanal és un element important de l'alimentació i es consumeix diàriament en esmorzars i berenars.

## Vegeu també

* Bollo pelón

## Referències

* ↑ «bollo».

## Enllaços externs

* Receptari de pastes dolces
* Receptari: darreries, pans i pastes dolces
# New Carrollton

New Carrollton és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 12.589 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Carrollton tenia 12.589 habitants, 4.568 habitatges, i 3.074 famílies. La densitat de població era de 3.197,8 habitants per km².
Dels 4.568 habitatges en un 34,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,6% hi vivien parelles casades, en un 20,7% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 33,6% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 7,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.930 $ i la renda mediana per família de 56.696 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.438 $ mentre que les dones 35.599 $. La renda per capita de la població era de 21.654 $. Entorn del 5,9% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Campionats del món de ciclocròs de 1955

Els Campionats del món de ciclocròs de 1955 foren la sisena edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 6 de març de 1955 a Saarbrücken, Sarre. La competició consistí en una única cursa masculina.

## Resultats

| Prova | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Cursa elit masculina | André Dufraisse França | 1h 04' 35" | Hans Bieri Suïssa | + 18" | Amerigo Severini Itàlia | + 19" |

## Classificació de la prova masculina elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | André Dufraisse | França | 1h 04' 35" |
| | Hans Bieri | Suïssa | + 18" |
| | Amerigo Severini | Itàlia | + 19" |
| 4 | Pierre Jodet | França | + 2' 36" |
| 5 | Dante Benvenutti | Itàlia | + 2' 56" |
| 6 | Roger Rondeaux | França | + 3' 18" |
| 7 | Gérard Durand | França | + 3' 37" |
| 8 | Mario Rossi | Itàlia | + 3' 49" |
| 9 | Lothar Friedrich | Sarre | + 4' 38" |
| 10 | Herbert Ebbers | RFA | + 5' 02" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Maël-Pestivien

Maël-Pestivien (en bretó Mael-Pestivien) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 449 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 683 | 800 | 650 | 567 | 514 | 449 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Joseph Bernard | |
# Coming Back to Life

Coming Back to Life és una cançó del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd, i el vuitè títol de l'àlbum The Division Bell, aparegut el 1994. També apareix a PULSE i a David Gilmour in Concert.

## Composició

Gilmour ha dit (com es pot escoltar al DVD David Gilmour in Concert) que la cançó va ser escrita sobre la seva dona, Polly Samson. La cançó està en la tonalitat de Do major.
És la única cançó de l'àlbum en la que David Gilmour n'és l'únic autor, tant de la música pròpiament, com de la lletra de la mateixa.

## Actuacions en directe

La cançó ha estat un element bàsic a les actuacions de Gilmour des del 1994 fins al 2016. Va ser una de les cançons interpretades per rotació durant la Division Bell Tour de 1994, a tots els espectacles semi-acústics de Gilmour el 2001 i el 2002, a l'actuació de Gilmour al concert del 50è aniversari de la Fender Stratocaster a Londres el 2004, i es va tocar en la majoria dels espectacles durant el seu On an Island Tour en solitari el 2006. Es va convertir en un element bàsic dels espectacles durant el Rattle That Lock Tour del 2015-16.

## Músics

* David Gilmour - veu, Fender Stratocaster
* Richard Wright - Orgue Hammond, Kurzweil
* Nick Mason - bateria, percussió
* Guy Pratt - baix
* Jon Carin - teclats

## Referències

* ↑ Strong, 2004, p. 1177.
* ↑ Mabbett, 1995.
* ↑ Schaffner, 2005.
* ↑ «David Gilmour and Polly Samson Take LA by Musical and Literary Storm», 08-04-2016.
* ↑ «Key & BPM/Tempo of Coming Back To Life (Live) by Pink Floyd». Arxivat de l'original el 2 de setembre 2019.
* ↑ Povey, 2007.

## Bibliografia

* Povey, Glenn. Echoes : The Complete History of Pink Floyd (en anglès). Mind Head Publishing, 2007. ISBN 978-0-9554624-0-5.
* López, Manuel. Pink Floyd: Vida, canciones, simbología, conciertos clave y discografía (en castellà). Nova York: Ma Non Troppo, 2017. ISBN 9788499174549.
* Strong, Martin C. The Great Rock Discography (en anglès). 7a. Edimburg: Canongate Books, 2004. ISBN 1-84195-551-5.
* Schaffner, Nicholas. La odisea de Pink Floyd (en castellà). New. Ma Non Troppo, 2005. ISBN 9788496222281.
* Wild, Andrew. Pink Floyd: Song by Song (en anglès). Fonthill Media, 2017. ISBN 978-1-78155-599-6.

## Vegeu també

* Discografia de Pink Floyd

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de Pink Floyd» (en anglès).
# Angle exterior

En geometria, un angle exterior o angle extern és l'angle format per un costat d'un polígon i la prolongació del costat adjacent. A cada vèrtex d'un polígon és possible conformar dos angles exteriors, que tenen la mateixa amplitud. Cada angle exterior és suplementari de l'angle interior que comparteix el mateix vèrtex.
Respecte de l'angle interior (α), la mesura de l'angle exterior adjacent serà: β = 180 º - α = β '

## Suma dels angles exteriors d'un polígon

La suma dels rectangles exteriors d'un polígon és igual a 360 graus o $2\pi$ radians quan es considera només un angle exterior per cada vèrtex del polígon, sense importar el nombre de costats d'aquest. Quan es consideren els dos angles externs possibles de cada vèrtex, la suma de tots ells és igual a 720 ° o $4\pi$ rad.

### Demostració

    En un polígon regular, la suma dels angles interiors és 180 ° (N - 2) = 180 ° N - 360 ° = Nα
    Com α = 180 ° - β → Nα = 180 ° N - Nβ → 180 ° N - 360 ° = 180 ° N - Nβ
    Després: Nβ = 360 °, i 2Nβ = 720 ° sent 2Nβ la suma dels angles exteriors del polígon.
Anàleg raonament s'utilitza per demostrar la suma dels angles exteriors d'un polígon irregular.

## Càlcul de l'angle exterior d'un polígon regular

Amb base a la regla anterior, es pot calcular el valor en graus d'un angle extern d'un polígon regular dividint 360° entre el nombre de costats n del polígon.
    ${\frac {360^{\circ }}{n}}$
Així per exemple, per a un octàgon, dividint 360° entre vuit s'obté que cada angle exterior mesurarà 45 º:
    ${\frac {360^{\circ }}{8}}=45^{\circ }$

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Angle exterior» a MathWorld (en anglès).
# Nana d'Ibèria

Nana (en georgià, ნანა) va ser una reina consort del Regne d'Ibèria. Era la segona esposa del rei Mirian III al segle iv. Pel seu paper en la conversió dels georgians al cristianisme l'Església ortodoxa la considera santa, i va ser canonitzada amb el nom de 'santa Isapòstol Reina Nana' (en georgià, წმინდა მოციქულთასწორი დედოფალი ნანა).

## Família

Segons les Cròniques georgianes Nana era «d'un territori grec del Pont, filla del rei Oliotes» amb la que Mirian es va casar després de la mort de la seva primera esposa, potser l'any 292. Nana li va donar dos fills al rei, Varaz Bakur i Rev, i una filla, que es va casar amb Peroz, membre de la dinastia dels Mihrakan de Gugarq. El Pont que citen les Cròniques es refereix al Regne del Bòsfor, que llavors era un client de l'Imperi Romà.
Cyril Toumanoff suposava que el nom del pare de Nana podria ser una corrupció georgiana d'Olympius o Olimp, una dinastía del Bòsfor, del que es coneix un Aurelius Valerius Sogus Olympianus, governador romà de Feodòssia, per una inscripció grega de l'any 306 dedicada al «Déu Altíssim», feta amb motiu de la construcció d'una casa d'oració pels jueus. Per altra banda, Christian Settipani diu que Nana era una filla petita de Totorses, un re del Regne del Bòsfor.

## Conversió al cristianisme

Les fonts georgianes medievals diuen que Nana havia estat una defensora del paganisme i menyspreava els predicadors cristians, fins que una predicadora de Capadòcia, Nina de Geòrgia la va curar miraculosament d'una terrible malaltia i es va convertir. Rufí d'Aquileia explica aquesta història cinquanta anys després, i diu que la va conèixer per una font oral. Nina de Geòrgia va convertir també al rei Mirian, als voltants de l'any 337, i el rei va instaurar el cristianisme com a religió oficial d'Ibèria. Nana va morir l'any 363, segons sembla dos anys després que el seu marit. L'Església georgiana la va canonitzar. Es creu que Nana i Mirian van ser enterrats al Monestir de Samtravo, a Mtskheta, on encara s'ensenyen les seves tombes.

## Referències

* ↑ Lang, David Marshall. Lives and legends of the Georgian saints. Londres; Nova York: Allen & Unwin; Macmillan, 1956, p. 13-39.
* ↑ Machitadze, Zakaria. «The Feast of the Robe of our Lord, the Myrrh-streaming and Life-giving Pillar, Equals-to-the-Apostles King Mirian and Queen Nana, and Saints Sidonia and Abiatar (4th century)». The Lives of the Georgian Saints. Pravoslavie.ru. Arxivat de l'original el 2012-03-06. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ Thomson, Robert W. Rewriting Caucasian history : the medieval Armenian adaptation of the Georgian Chronicles. Oxford: Oxford University Press, 1996, p. 112. ISBN 9780198263739.
* ↑ Toumanoff, Cyril «Chronology of the Early Kings of Iberia». Traditio, 25, 1, 1969, pàg. 21-23.
* ↑ Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs : les princes caucasiens et l'Empire du VIe au IXe siècle. París: De Boccard, 2007, p. 406. ISBN 9782701802268.
* ↑ Amidon, Philip R. The church history of Rufinus of Aquileia, books 10 and 11. Oxford: Oxford University Press, 1997, p. 48. ISBN 9780195110319.
# Campionats del món de ciclocròs de 1958

Els Campionats del món de ciclocròs de 1958 foren la novena edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 23 de febrer de 1958 a Llemotges, França. La competició consistí en una única cursa masculina.

## Resultats

| Prova | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Cursa elit masculina | André Dufraisse França | 1h 11' 12" | Amerigo Severini Itàlia | + 25" | Rolf Wolfshohl RFA | + 1' 02" |

## Classificació de la prova masculina elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | André Dufraisse | França | 1h 11' 12" |
| | Amerigo Severini | Itàlia | + 0' 25" |
| | Rolf Wolfshohl | RFA | + 1' 02" |
| 4 | Renato Longo | Itàlia | + 1' 17" |
| 5 | André Brulé | França | + 1' 48" |
| 6 | Emmanuel Plattner | Suïssa | + 1' 48" |
| 7 | Jean Schmit | Luxemburg | + 3' 00" |
| 8 | Georges Meunier | França | + 3' 40" |
| 9 | Otto Furrer | Suïssa | + 4' 05" |
| 10 | Graziano Pertusi | Itàlia | + 4' 15" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | RFA | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Maîtrise de Radio France

La Maîtrise de Radio France és un cor musical de nois i noies fundat el 1946 per Maurice David i Henry Barraud. És una de les quatre formacions permanents de Radio France, juntament amb l'Orquestra Nacional de França, l'Orchestre Philharmonique de Radio France i el Chœur de Radio France.
Aquesta escolania té per objectiu donar a conèixer el repertori coral francès i interpretar obres musicals encarregades expressament per Radio France. El seu repertori és eclèctic i va des de la polifonia del segle xv fins a la música contemporània. Ha actuat a molts països d'Europa, als Estats Units i a l'Àsia. Ha aconseguit prestigi pel fet de treballar amb el màxim de rigor i qualitat interpretativa.

## Directors

* 1946-1953: Marcel Couraud i Jacques Besson
* 1953-1964: Jacques Besson i Jacques Jouineau
* 1953-1979: Jacques Jouineau
* 1979-1984: Henri Farge
* 1984-1989: Michel Lasserre de Rozel
* 1989-1998: Denis Dupays
* 1998-2007: Toni Ramon i Mimó

## Enllaços externs

* Pàgina de Radio France