OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Huérmeces

Huérmeces és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos. Comprèn les localitats d'Huérmeces, Quintanilla-Pedro Abarca, Ruyales i San Pantaleón del Páramo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 161 | 159 | 140 | 131 |
# Hüseyin Hilmi Paixà

Husayn o Hüseyin Hilmi Paşa (Midilli o Mitilene, 1855 - Viena, 3 d'abril de 1922) fou gran visir de l'Imperi Otomà, fill d'un comerciant. Va entrar a l'administració i va servir a Aydın el 1883 i dos anys després a Síria; el 1892 era a Bagdad i el 1898 fou nomenat governador del Iemen (valí d'al-Hudayda) el maig del 1898 exercint fins a l'octubre del 1902. El 1903 fou nomenat inspector general de Macedònia on va adquirir reputació d'honestedat i eficàcia.
Després de la revolució dels Joves Turcs del 1908 va ser Ministre de l'Interior, però va dimitir el febrer de 1909 en protesta pel cessament de dos ministres per part de Kıbrıslı Mehmed Kâmil Paşa. El dia 14 de febrer Kıbrıslı Mehmed Kâmil Paşa va caure del poder i dos dies després era nomenat Husayn Hilmi al seu lloc. El 13 d'abril el cop d'estat organitzat per l'Ahrar Firkasi (Unió Liberal) contra els Joves Turcs (Comité Unió i Progrés) el va obligar a dimitir el 14 d'abril de 1909, refusant una cartera al nou govern. Un exèrcit procedent de Macedònia va liquidar al nou govern i el 5 de maig de 1909 Hüseyin Hilmi Pasha fou restablert com a gran visir. Davant l'oposició militar i dels mateixos Joves Turcs, va dimitir el 28 de desembre de 1909 i fou substituït el 12 de gener de 1910 per İbrahim Hakkı Paşa.
El 1912 va ser breument Ministre de Justícia al gabinet d'Ahmet Muhtar Paşa (juliol) però va dimitir i fou enviat com ambaixador a Viena. L'11 de juny de 1913, assassinat el gran visir Mahmud Şevket Paşa, el sultà el volia cridar al govern però el Comitè Unió i Progrés s'hi va oposar. Va romandre a Viena fins a la seva mort.

## Bibliografia

* ↑ B. Lewis, The emergence og modern Turkey, Londres 1968
Gran visir otomà :
# Hughes

«Hughes» té aquests significats:
* Toponímia:
** Hughes (Alaska), població dels Estats Units a l'estat d'Alaska.
** Hughes (Arkansas), població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas.
** Hughes (Wisconsin)
** Comtat de Hughes (Oklahoma)
** Comtat de Hughes (Dakota del Sud)
** Hughes Springs
* Biografies:
** Larry Hughes (1979, Saint Louis, Missouri), jugador de bàsquet estatunidenc.
** Leslie Mark Hughes (Ruabon, 1963), futbolista i entrenador de futbol gal·lès.
** Glenn Hughes (Cannock, 1951), vocalista i baixista de rock anglès.
** Howard Hughes (1905, Humble, Texas – 1976, Houston), magnat, aviador i enginyer aeronàutic texà.
** Richard Hughes (futbolista) (1979, Glasgow), futbolista escocès.
** Robert Hughes (1938, Sydney), escriptor i crític australià.
** Sam Hughes (Solina, 1853- 1921), Ministre de l'Exèrcit i de Defensa del Canadà durant la Primera Guerra Mundial.
** John Hughes (1950-2009), director de cinema.
# Ida Kamińska

Ida Kamińska (Odessa, 18 de setembre de 1899 - Nova York, 21 de maig de 1980) fou una actriu polonesa Coneguda principalment pel seu treball al teatre, era filla d'Avrom Yitshok Kaminski (Abraham Isaac Kaminski) i Ester Rachel Kamińska, coneguda com la Mare de l'etapa jueva. El Teatre Jueu a Varsòvia, Polònia rep el seu nom en el seu honor. En la seva llarga carrera, Kamińska va produir més de 70 obres i va actuar en més de 150 produccions. També va escriure dues obres de teatre pròpies i va traduir moltes obres en yiddish. La Segona Guerra Mundial va interrompre la seva carrera, i més tard va emigrar als Estats Units on va continuar actuant. El 1967, es va dirigir en el paper principal de Mother Courage and Her Children a Broadway. El 1973, va publicar la seva autobiografia, titulada My Life, My Theater.

## Filmografia

* 1912: Mirele Efros d'Andrzej Marek: Szlojmele.
* 1913: Gots shtrof d'Abraham Izaak Kamińesquí.
* 1924: Tkies khaf de Zygmunt Turkow: Rachel Kronenberg.
* 1939: On a heym d'Aleksander Marten: Baix Szewa.
* 1948: Ulica graniczna d'Aleksander Ford: Helena.
* 1965: Obchod na korze de Ján Kadár i Elmar Klos: Rozalie Lautmann.
* 1970: The Angel Levine de Ján Kadár: Fanny Mishkin.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1967: Oscar a la millor actriu per Obchod na korze.
* 1967: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Obchod na korze.

## Referències

* ↑ "Ida Kaminska, director", Playbill.com. Retrieved 2016-12-13.
* ↑ Ida Kaminska at Amazon consultat el 12/9/2016
# Iermónino

Iermónino (en rus: Ермонино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 236 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Hàrpal

Hàrpal és el nom dels següents personatges:
* Hàrpal (mitologia), fill d'Amicles, mític rei d'Esparta
* Hàrpal (tresorer), noble macedoni, tresorer d'Alexandre el Gran
* Hàrpal (ambaixador), cap dels ambaixadors de Perseu de Macedònia
* Hàrpal (astrònom), astrònom grec
# Hàndhala ibn Safwan

Hàndhala ibn Safwan ibn Zuhayr al-Kalbí (àrab: حنظلة بن صفوان بن زهير الكلبي, Ḥanẓala b. Ṣafwān b. Zuhayr al-Kalbī) fou un militar i governador o valí àrab al servei dels califes omeies de Damasc.
Yazid II el va nomenar governador d'Egipte l'abril del 721, càrrec en el qual va substituir el seu germà Bixr ibn Safwan, que havia estat designat pel govern d'Ifríqiya. Va exercir tres anys els govern i va malmetre diversos monuments egipcis (estàtues i pintures). El març del 724 fou destituït. Van governar llavors Muhammad ibn Abd-al-Malik ibn Marwan (724), Al-Hurr ibn Yússuf (724-727), Abd-al-Malik ibn Rifaa al-Fahmí (727), Al-Walid ibn Rifaa ibn Thàbit al-Fahmí (727-735) i Abd-ar-Rahman ibn Khàlid al-Fahmí (735-736); la província estava amenaçada de ser reconquerida pels romans d'Orient i Yazid va nomenar altre cop a Hàndhala (20 d'agost del 736). Va governar durant cinc anys i vuit mesos (736-742); llavors la revolta kharigita al Magreb va esdevenir perillosa; els rebels van derrotar a un exèrcit califal a la vora del Subu i van matar a Kulthum ibn Iyad, governador d'Ifríqiya (741).
Hàndhala fou enviat a Ifríqiya per orde del califa Hixam ibn Abd-al-Màlik (gener del 742) deixant el govern d'Egipte a Hafs ibn al-Walid ibn Yússuf al-Hadhramí. Va arribar a temps de rebutjar els rebels que amenaçaven Kairuan; després d'estar un temps dins la ciutat va fer una sortida i va derrotar decisivament el grup d'atacants dirigits per Abd-al-Wàhid ibn Yazid al-Hawwarí a la vila d'al-Asnam (potser Djalula) i al grup de Ukkaixa ibn Ayyub al-Fazarí a al-Karn. Ukkaixa fou capturat i executat (abril o maig del 742).
Dos anys després Abd-ar-Rahman ibn Habib al-Fihrí, descendent d'Uqba ibn Nafi, va venir de l'Àndalus i es va revoltar a Tunis. Els rebels van obligar Hàndhala a lliurar Kairuan, i aquest va acceptar i va abandonar la ciutat sense lluita (febrer del 745).
Va retornar a Orient on va morir en data desconeguda.

## Bibliografia

Gabrielli, F. Il califfato d'Hisham (en italià), 1935.
# ITU G.992.1

ITU G.992.1 (més conegut com a G.DMT) és un estàndard de la UIT per ADSL utilitzant modulació DMT ( Discrete Multi-Tone ) que expandeix l'amplada de banda utilitzable en les línies telefòniques de coure, facilitant comunicacions de dades d'alta velocitat de fins a 12 Mbps de baixada i 1,3 Mbps de pujada.
El DMT assigna de 2 a 15 bits per canal (bin). A mesura que canvien les condicions de la línia, es poden augmentar o disminuir el nombre de bits utilitzats per canal. Si el canvi de bits està desactivat, això no passa i el mòdem necessita tornar a inicialitzar per tal d'adaptar-se a les canviants condicions de la línia.
Hi ha 2 normes en competència per l'ADSL DMT: la G.992.1 (o G.DMT) de l'ITU i la T1.413 l'ANSI. ANSI T1.413 és un estàndard nord-americà, mentre que G.992.1 (G.DMT) és un estàndard de la UIT (Comissió de telecomunicacions de les Nacions Unides). G.DMT s'utilitza més comunament avui a tot el món, però l'estàndard ANSI va ser anteriorment popular a Amèrica del Nord.
Hi ha una diferència d'enquadrament entre els dos, i seleccionar la norma malament pot causar errors d'alineació de trama cada 5 o més minuts. La correcció d'errades es realitza utilitzant Reed-Solomon, i es pot utilitzar una millor codificació i més protecció si s'utilitza la codificació de Trellis. També pot utilitzar interleaving per augmentar la robustesa de la línia, però això augmenta la latència.

## Enllaços externs

* ITU-T recomanació G.992.1: transceptors de línia d'abonat digital asimètrica
* Advanced reading covering the maths and science behind GMT, QAM and Trellis Constellation Coding (PDF)
# Iniciativa per La Orotava

Iniciativa por La Orotava (IpO) és un partit nacionalista canari d'esquerres.
Aquest partit és d'àmbit municipal, a La Orotava, i es creà com a segregació del partit ICAN quan es va unir amb Coalició Canària.
L'any 2002 esdevé comitè local d'Alternativa Popular Canària a La Orotava. Aquest partit participà en diverses eleccions municipals en coalició amb el partit Los Verdes de Canarias i hi fou el segon partit més votat, raó per la qual representa la primera força de l'oposició municipal. Tanmateix, a mitjans del 2004, degut a divergències entre els dos partits es trencà aquesta coalició. Durant tots aquests anys el cap de llista fou José Manuel Hernández Hernández.
El març del 2006 es procedí a la rotació de regidors d'acord amb la decisió de l'Assemblea General d'IpO. Aquesta rotació, segons IpO, es deu als principis ideològics i organitzatius del partit, caracteritzats pel treball en equip, i a la idea de "desprofessionalitzar" la política.

## Enllaços externs

* Iniciativa por La Orotava, pàgina oficial.
# Iniciatives Empresarials Aeronàutiques

Iniciatives Empresarials Aeronàutiques (IEASA) és una societat anònima fundada per a agrupar inversors i institucions catalanes amb el propòsit clar de comprar l'aerolínia Spanair. La societat està formada per Turisme de Barcelona, Catalana d'Iniciatives, Fira de Barcelona, Volcat 2009, empresaris de l'associació FemCAT i un grup d'empresaris hotelers i del sector turístic català.

## Referències

* ↑ Satisfacció per la compra catalana de Spanair Arxivat 2009-02-01 a Wayback Machine., VilaWeb.
* ↑ Neix Iniciatives Empresarials Aeronàutiques mentre FemCat estudia adquirir el 20% de Spanair Arxivat 2016-01-19 a Wayback Machine., EconomiaDigital.
# Iemen del Nord

El Iemen del Nord fou un estat del sud-oest de la península Aràbiga existent entre 1918 i 1990, que es va unir amb la República Democràtica Popular del Iemen per formar l'estat actual del Iemen. Ocupava una extensió de 195.000 km² i el 1990 tenia 7.160.981 habitants. La capital era la ciutat de Sanaà, que després de la reunificació iemenita continua sent la capital de l'estat.
El Iemen del Nord (conegut així en oposició al Iemen del Sud, tot i que aquesta designació mai va formar part pròpiament del nom de l'estat nord-iemenita) es va formar originàriament el 1918 en obtenir la independència arran de la caiguda de l'Imperi Otomà i va adoptar el nom de Regne Mutawakilita del Iemen; el 1962, el Iemen del Nord va proclamar la república, i la seva denominació fou la de República Àrab del Iemen fins al 22 de maig del 1990, data de la unió amb el Iemen del Sud, amb el nom de República del Iemen.
Tot i designar aquest estat a hores d'ara desaparegut, la denominació Iemen del Nord es continua fent servir per referir-se a tota aquesta àrea de l'actual República del Iemen i, de manera anacrònica, també al territori anterior a la creació del Iemen del Sud el 1967, que ocupava aquesta mateixa àrea, és a dir, l'esmentat Regne Mutawakilita del Iemen.
# Inintemeros

Inintimeros o Inintimaios (grec antic: Τιβέριος Ἰούλιος Ἰνινθίμηος, llatí: Tiberius Iulius Ininthimerus) va ser rei del Bòsfor. Era gerna de Cotis III del Bòsfor (227-229) i de Sauromates III (229-233).
Quan va pujar al tron Rescuporis III, fill de Cotis III, Inintimeros, probablement va ser associat al tron segons el costum (234-235). La usurpació de Farsanzes I, net de Rescuporis III, a qui segurament van ajudar els sàrmates, va suposar un parèntesi, però Inintimeros el va expulsar al cap d'uns mesos. L'any 239 el va succeir Rescuporis IV (fill de Rescuporis III i pare de Farsanzes I).

## Referències

* ↑ Mitchiner, Michael. The Ancient & Classical World, 600 B.C.-A.D. 650. Londres: Hawkins Publications, 1978, p. 69. ISBN 9780904173161.
* ↑ Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs. París: De Boccard, 2007, p. 408. ISBN 9782701802268.
# Ibn al-Jadd

Ibn al-Jadd és el nom d'alguns membres d'una família de notables d'al-Àndalus, de la regió de Sevilla i Niebla. Els principals foren:
* Abu-l-Hàsan Yússuf ibn Muhàmmad ibn al-Jadd, escriptor. Fou katib del rei de Múrcia Abu Bakr Muhammad ibn Ammar vers 1081.
* Abu-l-Qàssim Muhàmmad ibn Abd-Al·lah ibn al-Jadd, expert en sentències religioses, literatura i genealogia. Fou wazir a Algesires (i després a Ronda) de Yazid al-Radi, fill del rei de Sevilla al-Mutamid, i va restar amb el príncep fins que va morir a mans dels almoràvits el 1091. Va morir a Marràqueix el 1121. La seva prosa està qualificada d'excel·lent.
* Abu-Àmir Àhmad ibn Abd-Al·lah ibn al-Jadd, gramàtic reputat, executat pels almohades el 1155
* Abu-Bakr Muhàmmad ibn Abd-Al·lah ibn Yahya ibn al-Fàrah ibn al-Jadd (Niebla 1102- mort després de 1184), gramàtic i escriptor.

## Referències

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn al-Djadd".
# Implementació de referència

En informàtica, una implementació de referència, o, menys habitualment, implementació d'exemple, és un codi d'exemple d'un estàndard, per ser usat com suport per altres desenvolupadors que implementen les seves pròpies versions. Un estàndard és més fàcil d'entendre si es disposa d'un exemple que funciona. El propòsit d'una implementació de referència és generalment el de promoure i familiaritzar un estàndard entre la comunitat. Mentre és perfectament possible que la implementació de referència sigui usada a nivell didàctic pel pur coneixement, a un nivell més pràctic, la intenció és la d'introduir l'especificació entre els desenvolupadors i el mercat, ja que aquests estaran més predisposats a fer les seves pròpies implementacions i els seus clients adquiriran aquestes implementacions.
| « | Una implementació de referència és, en general, una implementació d'una especificació escrita per ser usada com una interpretació definitiva per aquesta especificació. Durant el desenvolupament del joc de proves confirmant, almenys una implementació relativament fiable, de cada interfícies és necessària (1) per descobrir errors o ambigüitats en l'especificació i, i (2) validar el funcionament correcte del joc de proves. | » |
| « | [Característiques d'una] Implementació de Referència: (1) Desenvolupada concurrentment amb l'especificació i el joc de proves; (2) Verifica que l'especificació és implementable; (3) Habilita el joc de proves pel seu testeig; (4) Serveix com Estàndard d'Or contra altres implementacions que poden ser mesurades; (5) Ajuda a clarificar les intencions de l'especificació on les proves de conformitat són inadequades | » |
La implementació de referència pot ser de qualitat de producció o no ser-ho. Per exemple, molta gent considera que la implementació de referència Fraunhofer de l'estàndard MP3 té poca qualitat en comparació d'implementacions com LAME. Tanmateix, la implementació de referència X.Org del Sistema XWindow no està preparada només per l'ús, sinó que també guanya popularitat com a sistema operatiu de tipus Unix de codi obert tal mateix; a això hi contribueix el fet que l'actual versió és un fork de la popular implementació XFree86 que X.Org va declarar en aquell moment com a implementació de referència.
Les implementacions de referència també poden ser prohibides per l'ús comercial. El servidor d'aplicacions RI Java EE de Sun queda referenciat per una bibliografia formativa de gran qualitat de Java EE, però no pot ser usat amb llicència de producció. Tanmateix, el Servidor d'aplicacions Sun Java System, és considerat per alguns com poca cosa més que el mateix servidor RI amb un acord de llicència diferent.

## Referències

* ↑ Dalci, Eric; Fong, Elizabeth; Goldfine, Alan (2003). Requirements for GSC-IS Reference Implementations. National Institute of Standards and Technology, Information Technology Laboratory. «PDF». Arxivat de l'original el 2006-09-28. [Consulta: 1r setembre 2007].
* ↑ Curran, Patrick. Conformance Testing: An Industry Perspective (en anglès). Sun Microsystems, 2003.
# Importació

En economia, la importació és el transport legítim de béns i serveis nacionals exportats per un país pretesos per al seu ús o consum en l'interior d'un altre país. Les importacions poden ser qualsevol producte o servei rebut dins de la frontera d'un Estat amb propòsits comercials. Les importacions són generalment portades a terme sota condicions específiques. Les importacions permeten als ciutadans adquirir productes que en el seu país no es produeixen, o més barats o de major qualitat, beneficiant-los com consumidors. Al realitzar-se importacions de productes més econòmics, automàticament s'està lliurant diners perquè els ciutadans estalvien, invertisquen o gasten en nous productes, augmentant les eines per a la producció i la riquesa de la població.

## Finançament

Existeixen tres formes de finançar les importacions:
* Amb un saldo comercial favorable; és a dir, exportant més del que s'importa.
* Amb ingrés de capitals al país (turisme, inversió estrangera, etc.).
* Amb endeutament públic.
Si un país importa sense recórrer a l'endeutament ni a un tipus de canvi fix, l'economia no es veu afectada, cosa que sí que ocorre quan l'Estat intervé prenent deute o fixant tipus de canvi que no reflecteixen les preferències dels ciutadans.

## Vegeu també

* Comerç internacional
* Lliure comerç
* Mercantilisme
* Exportació

## Enllaços externs

* Banc Mundial: Importacions (percentatge del PIB)
Viccionari
# Incident de Fashoda

L'Incident de Fashoda o Crisi de Fashoda foren els episodis que van tenir lloc entre 1898 i 1899, quan França i Regne Unit decideixen construir sengles línies de ferrocarril destinades a connectar les seves respectives colònies africanes. La petita ciutat de Fashoda, al Sudan, situada en la intersecció de les dues línies, es convertiren en l'escenari de la confrontació.

## Antecedents

Els britànics planejaven estendre la seva dominació del Caire al Cap de Bona Esperança i els Francesos de l'oceà Atlàntic a la mar Roja per tot el Sàhara i el Sahel africà i per l'Àfrica equatorial de Brazzaville a Djibouti. Les dues potències van xocar a Fashoda.

## L'incident de Fashoda

Una expedició militar francesa fou enviada des de Brazzaville i va arribar al lloc (Fashoda, 1898) on esperava una altra columna que venia de Djibouti. Poc després dels francesos, va arribar una columna britànica des d'Egipte amb una flotilla que baixava pel Nil. Finalment després de mesos de tensió i negociacions els francesos es van retirar (la seva inferioritat i la manca de suport naval feien impossible mantenir-se).

## Conseqüències

L'incident fou rebut a les metròpolis com una prova de l'expansionisme de l'altra i es van produir manifestacions patriòtiques en els dos bàndols provocant certa tensió internacional. Per l'Entente Cordiale de 1904 finalment, França va reconèixer el domini britànic a Egipte (la conca del Nil) i un condomini anglo-egipci sobre el Sudan a canvi del dret a actuar lliurement al Marroc, que després de la Crisi d'Agadir de 1911 es va convertir en un protectorat francès pel tractat de Fes.

## Referències

* ↑ Burke (III), Edmund. The Ethnographic State France and the Invention of Moroccan Islam (en anglès). University of California Press, p. 76. ISBN 9780520273818.
* ↑ «TRAITÉ conclu entre la France et le Maroc le 30 mars 1912, pour l'Organisation du Protectorat Français dans l'Empire Chérifien» (en francès). Bulletin officiel de l'Empire chérifien [Rabat], 1, 1, pàg. 1-2. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015 [Consulta: 20 març 2015].
# Jacopo Bellini

Jacopo Bellini (Venècia, c. 1396 - Venècia, c. 1470) va ser un pintor italià. Va ser un dels iniciadors del primer Renaixement a Venècia. Els seus fills Gentile i Giovanni Bellini, i el seu gendre Andrea Mantegna, també van ser famosos pintors.

## Biografia

Va ser deixeble de Gentile da Fabriano. Entre 1411 i 1412 es trobava a Foligno, on va treballar amb Gentile pintant els frescos del palau Trinci. El 1423 era a Florència, on va tenir l'oportunitat de veure les obres de Brunelleschi, Donatello i Masaccio.
L'any 1424, va obrir un taller a Venècia, que mantingué fins a la seua mort.
Moltes de les seues obres més importants, incloent-hi una enorme Crucifixió per a la catedral de Verona (1436), han desaparegut. Hi ha una taula amb Mare de Déu i infant (c. 1430), que durant temps es va atribuir a Gentile fa Fabriano, al'Accademia Carrara. L'any 1441, a Ferrara, mentre era al servei de Leonello d'Este, va fer en companyia de Leon Battista Alberti un retrat d'aquest marquès, avui dia perdut. D'aquest període és la Mare de Déu de la humilitat, probablement encarregada per un dels germans de Leonello.
La influència que en ell va exercir Masolino da Panicale, animant-lo a tractar temes més moderns, d'acord amb la tendència del primer Renaixement, pot apreciar-se en la Mare de Déu i infant datada l'any 1448, actualment conservada a la Pinacoteca de Brera, de Milà: per primera vegada hi és present la perspectiva, i la figura és més monumental. Posteriorment, va fer obres per a diverses esglésies venecianes, com ara l'església de Sant Joan Evangelista (1452) o la basílica de Sant Marc (1466), obres avui dia perdudes. De 1459, data la seua Mare de Déu i infant beneint, actualment a les Gallerie dell'Accademia.
Més tard va fer una estada a Pàdua, on va ensinistrar el jove Andrea Mantegna en perspectiva i temes clàssics i on, l'any 1460, va fer un retrat d'Erasmo Gattamelata, també perdut. D'aquesta última fase, ens han arribat un deteriorat Crucifix, al Museu de Verona, i una Anunciació, a Sant'Alessandro de Brescia.
Tot i que n'han romàs poques pintures, se'n conserven quaderns d'esbossos (un al Museu Britànic i un altre al Louvre), que poden considerar-se el seu llegat més valuós i que palesen l'interès de l'autor pel paisatge i els elaborats dissenys arquitectònics. Les obres de Jacopo que han sobreviscut mostren com va ser capaç d'unir el treball en perspectiva lineal amb les decoracions i rics colors característics de la pintura veneciana.

## Bibliografia

* C. Eisler, The genius of Jacopo Bellini: the complete paintings and drawings (London, The British Museum Press, 1989).
* Jacopo Bellini in the "A World History of Art" Arxivat 2007-08-10 a Wayback Machine..