OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neoga

Neoga és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.900 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Neoga tenia 1.854 habitants, 661 habitatges, i 475 famílies. La densitat de població era de 530,2 habitants/km².
Dels 661 habitatges en un 41,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,3% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 28,1% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.500 $ i la renda mediana per família de 40.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.405 $ mentre que les dones 20.607 $. La renda per capita de la població era de 15.173 $. Aproximadament el 8,9% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Neoga». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Neoga». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Nònia Celsa

Nonia Celsa és el nom que s'atorga en la Història Augusta a l'esposa de l'emperador romà Macrí, qui va governar breument entre els anys 217 i 218. Va ser mare de Diadumenià (nascut l'any 208).
L'única evidència de la seva existència és una carta feliç, suposadament escrita per Macrí a la seva esposa després d'esdevenir emperador. La primera línia diu aixíː "Opel·li Macrí a la seva esposa Nonia Celsa. La bona fortuna que hem aconseguit, benvolguda esposa, és incalculable".
La carta es pot trobar a la biografía de Diadumenià, com a part d'una col·lecció anomenada Història Augusta. Aquests "documents" són considerats generalment com a invencions del llibre. El biògraf també és famós per inventar-se moltes persones i noms dels que no hi ha cap altra evidència de la seva existència. Sense cap altra evidència, l'existència de Nona Celsa roman altament dubtosa.

## Referències

* ↑ Historia Augusta • Vida de Diadumeniano
* ↑ W. Kroll, Paulys Real-Encyclopadie der classischen Altertumswissenschaft por G. Wissowa, XVII.1 pp. 901-902
| Precedit per: Júlia Domna | Emperadriu de Roma 217-218 | Succeït per: Júlia Cornelia Paula |
| Precedit per: Júlia Domna | Emperadriu-Mare de Roma 217-218 | Succeït per: Herènnia Etruscil·la |
# Nòric

* Per a altres significats, vegeu «Nòric (llengua)».
El Nòric o Nòrica (Noricum) va ser una província romana creada l'any 16 aC, i el regne conquerit totalment el 15 aC. El riu Danubi era la seva frontera nord, mentre que a l'oest limitava amb Rècia i Vindelícia, a l'est amb Panònia, i al sud amb Panònia, Itàlia i Dalmàcia. Correspon a part de l'actual Àustria i part de Baviera.
La població original van ser els pannonis, propers dels il·liris, però després de la gran emigració celta aquest poble va ser el dominant des del segle iv aC, i entre els grups dominants els tauriscs, que són probablement els que els romans anomenaven nòrics (norici) perquè tenien capital a Noreia (moderna Neumarkt a Estíria). Altres pobles esmentats per Ptolemeu eren: els rigusci, halaunii, suanetes, sevaces i ambisonti.
El 16 aC els nòrics es van unir als pannonis i van envair Ístria; els soldats nòrics a les legions a Ístria es van revoltar; però rebels, nòrics i pannonis van serderrotats pel procònsol d'Il·líria Publius Silius, i llavors els romans van ocupar el Nòric. Des de llavors el territori s'anomenava província però de moment no es va organitzar com a tal sinó que va mantenir l'estructura monàrquica preexistent (Regnum Noricum) sota l'autoritat d'un procurador imperial. Cap a l'any 40 Calígula va declarar formalment incorporat el regne. Sota Antoní Pius la Legio II Pia (després Legio II Italica) es va estacionar a la regió i el seu comandant va ser nomenat governador provincial.
Dioclecià va dividir la província en les del Nòric Ripense (a la vora del Danubi) i del Nòric Mediterrani (la part sud) governades per praeses, com a part de la prefectura d'Itàlia i diòcesi d'Il·líria.
Les ciutats principals eren Noreia (Neumarkt), Virunum (Maria Saal prop de Klagenfurt), Clagenfurtum, eslau Celovec (Klagenfurt), Ovilava (Wels), Celeia (Celje), Juvavum (Salzburg), Laureacum o Lauriacum (Lorch), Boiodurum (Innstadt), Joviacum, Lentia, Arelate o Arlape, Namare, Cetium, Bedaium (Chieming), Virunum, Ahuntum, Lacus Felices, Loncium i Teurnia.
S'han trobat cementiris a Hallstatt que mostren una vigorosa civilització de l'edat del bronze i en evolució cap a l'edat del ferro. Ridgeway considera que aquesta civilització podria ser la que va donar lloc als aqueus homèrics que van emigrar cap a Grècia, molt abans de l'arribada dels gals celtes. Aquests darrers van deixar la seva cultura marcada en la llengua i la societat.

## Referències

* ↑ «Nòric». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alföldy, Géza. Noricum (en anglès). Taylor & Francis, 1974, p.55. ISBN 0710073230.
# Matilde de Miguel Rubio

Matilde de Miguel Rubio (Madrid, 27 de maig de 1964) és una jugadora de waterpolo espanyola, ja retirada.
Membre del CE Mediterrani, durant la seva carrera esportiva va aconseguir tres Campionats de Catalunya (1983, 1986, 1987), dos Copes Catalanes (1988, 1989), vuit Lligues espanyoles entre 1989 i 1998 i dos Copes de la Reina (1997, 1998). Va ser internacional amb la selecció espanyola en quaranta-sis ocasions entre 1991 i 1997, destacant la seva participació als Campionats d'Europa de 1997 on va finalitzar en quarta posició. Va retirar-se de la competició al final de la temporada 1997-98. Entre d'altres reconeixements, ha estat premiada amb la medalla de bronze (1995), d'argent (1996) i d'or (1997) de serveis distingits per la Reial Federació Espanyola de Natació.

## Palmarès

* 8 Lliga espanyola de waterpolo femenina: 1989-90, 1991-92, 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97, 1997-98
* 2 Copa espanyola de waterpolo femenina: 1996-97, 1997-98
* 3 Campionat de Catalunya de waterpolo femení: 1983, 1986, 1987

## Referències

* ↑ «Matilde de Miguel Rubio». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Centenario del waterpolo español - 8 julio 1990. El Club Esportiu Mediterrani y su apuesta por el waterpolo femenino» (en castellà). RFEN. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ González, Elvira. «Las españolas hacen historia» (en castellà). Mundo Deportivo, 23-08-1997. [Consulta: 22 març 2020].
# Rudy Matthijs

Rudy Matthijs (Eeklo, 3 de març de 1959) és un ciclista belga, ja retirat, que fou professional entre 1981 i 1988. Durant la seva carrera esportiva destaquen quatre victòries d'etapa al Tour de França, una al de 1983 i tres al de 1985.

## Palmarès

* 1981
** 1r a l'Omloop Schelde-Durme
** 1r al Critèrium de Mooslede
** 1r al Premi de Teralfene
* 1982
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
** 1r al Premi de Deinze
** 1r al Premi de Vosselaar
* 1983
** 1r a l'Onze-Lieve-Vrouw Waver
** 1r a la Volta a Limburg
** 1r al Premi de Haasdonk
** 1r a la Leeuwse Pijl
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1984
** 1r al Campionat de Flandes
* 1985
** 1r al Critèrium de Wielsbeke
** 1r al Critèrium de Londerzeel
** 1r al Premi de Zwevezele
** Vencedor de 3 etapes del Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 1987
** 1r al Premi de Wielsbeke

### Resultats al Tour de França

* 1983. Abandona (10a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1984. Abandona (10a etapa)
* 1985. 135è de la classificació general. Vencedor de 3 etapes

## Referències

* ↑ «MATTHYS Rudy». [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Rudy MATTHYS» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Rudy Matthijs a sitiodeciclismo.net
# Vicente Armesto Hernández

Vicente Armesto Hernández (Madrid, 22 de gener de 1801 – Madrid, 1866) va ser un hacendista i polític espanyol, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya

## Biografia

Fill d'un comptador en la Contaduría Major de Comptes, hi va ingressar en 1819, i va cursar estudis en el Seminari de Nobles. Després d'estar destinat a Santiago de Compostel·la; a partir de 1834 va ocupar plaça d'oficial en la Subdelegació de Foment de Girona, per passar en 1836 a la de Salamanca. En 1838 era oficial segon del Tribunal Major de Comptes. Entre el 19 i el 20 d'octubre, al curtíssim govern del comte de Clonard va ser el seu ministre d'Hisenda.

## Referències

* ↑ Vicente Armesto a xtec.es
* ↑ «Biografies dels ministres d'Hisenda». Arxivat de l'original el 2014-05-05. [Consulta: 31 gener 2016].
# General d'Exèrcit (Unió Soviètica)

    Vegeu "General d'Exèrcit" per a altres estats que emprin aquest grau
General d'Exèrcit (rus: генерал армии, transcrit: gueneral àrmiï) era un grau de la Unió Soviètica, que va ser establert per primer cop al juny de 1940 com a grau màxim pels generals de l'Exèrcit Roig, només per sota del grau de Mariscal de la Unió Soviètica. Durant els 51 anys següents, l'URSS promogué a 133 homes al grau de General d'Exèrcit, 32 dels quals van ser promoguts posteriorment al grau de Mariscal de la Unió Soviètica.
Habitualment, el grau s'atorgava als oficials superiors del Ministeri de Defensa i de l'Estat Major General, així com a comandants de districte militar meritoris. Des de la dècada dels 1970, també va ser atorgat freqüentment als comandants del KGB i del Ministeri de l'Interior MVD.
El grau soviètic de General d'Exèrcit és equivalent al grau britànic de Mariscal de Camp i al de General de l'Exèrcit (Estats Units) dels Estats Units. El grau naval corresponent és el d'Almirall de la Flota.
El grau de General d'Exèrcit s'emprava per a la Infanteria i la Infanteria de Marina, però a la Força Aèria, l'Artilleria, les Tropes Blindades, les Tropes d'Enginyers i de Senyals s'emprava el grau de Mariscal/Mariscal en cap de la Força Aèria, Artilleria, etc.
Si bé els Mariscals en cap i els Mariscals de la Força Aèria, etc., així com els Almiralls de la Flota eren equivalents en el servei al de General d'Exèrcit, en rang aquells eren superiors fins al 1974, quan el grau de General d'Exèrcit va ser formalment equiparat al de Mariscal en cap. Va ser en aquest moment que les divises de pala van ser modificades a una gran estrella de 5 puntes i l'emblema de l'exèrcit. A més, a partir de 1974 se'ls permeté lluir l'Estrella de Mariscal al coll.
Abans de 1943, els Generals d'Exèrcit lluïen 5 estrelles de 5 puntes a les insígnies de coll (petlitsi). Des de 1943, van lluir 4 estrelles de 5 puntes a les insígnies d'espatlla. Des de 1974 lluïen una única estrella (d'una mida superior) amb l'emblema de l'Exèrcit.
Entre els Generals d'Exèrcit destacat trobem a Ivan Txerniakhovski (el comandant de front soviètic més jove de la Segona Guerra Mundial, que va morir a la Prússia Oriental, a Aleksei Antónov (cap de l'Estat Major General el final de la Segona Guerra Mundial, condecorat amb l'Orde de la Victòria, Issa Pliyev (que tingué un paper principal a la Crisi dels míssils de Cuba) i Iuri Andrópov (que lluïa el grau com a cap del KGB).
# Imparfinis mishky

Imparfinis mishky és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Paranà i Uruguai a l'Argentina.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Norris A. A. 1900. Sobre alguns peixes de S. Paulo, Brazil. Rev. Mus. Paulista v. 4. 349-362.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Potamogetonàcies

Les potamogetonàcies (Potamogetonaceae) són una família de plantes angiospermes aquàtiques de l'ordre de les alismatals d'aigua dolça i salada de distribució gairebé cosmopolita.

## Descripció

Sovint són plantes herbàcies, perennes, submergides o flotants, amb fulles simples, alternes o oposades i de forma laminar o filiforme. Les flors són petites, verdoses, actinomorfes, unisexuals o hermafrodites, aclamídies o amb un periant tetràmer d'origen estaminal, reunides en inflorescències en espigues o en espàdixs. Tenen un androceu amb quatre estams i un gineceu amb 4 carpels lliures. Les inflorescències són espiciformes o glomerulars. El fruit normalment correspon a una núcula o una drupa.

## Taxonomia

Aquesta família va ser descrita per primer cop l'any 1823, sota el nom de Potamogetinae, a l'obra O přirozenosti rostlin aneb rostlinář, obsahugjcj popsánj a wyobrazenj rostlin podlé řádů přirozených zpořádané, s zewrubným wyznamenánjm wlastnostj, užitečnosti a škodliwosti, obzwlástě wywodin a zlodin, spůsobu wydobýwánj, poslednjch dobroty a porušenosti neygistěgšjho poznánj a zkaušenj, též spůsobu užitecných sázenj chowánj a rozmnožwánj. Ustanowený pro lékaře, hogiče, hospodáře, umělce, řemeslnjky a wychowatele pels botànics Friedrich von Berchtold (1781 – 1876) i Jan Svatopluk Presl (1791 – 1849).

### Gèneres

Dins d'aquesta família es reconeixen els cinc gèneres següents:
* Althenia F.Petit
* Groenlandia J.Gay
* Potamogeton L.
* Stuckenia Börner
* Zannichellia P.Micheli ex L.

### Sinònims

Aquesta família compta amb un sinònim heterotípic:
* Zannichelliaceae Chevall.

## Referències

* ↑ Byng et al., Judd, p. 3, 15.
* ↑ «Alismatales» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 26 gener 2023].
* 1 2 3 «Potamogetonaceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ «Potamogetonaceae Bercht. & J.Presl» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 26 gener 2023].

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.

## Enllaços externs

* Potamogetonaceae Arxivat 2021-04-17 a Wayback Machine., Zannichelliaceae Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. Versió: 27-04-2006. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* Potamogetonaceae,
* Zannichelliaceae en eFlores
# Joan Batlle i Amell

Joan Batlle i Amell (Sitges, 1855 - ibídem, 1927) fou un pintor català, membre de l'Escola luminista de Sitges.

## Biografia

Va néixer el 1855, fill de Joan Batlle i Ribot i Maria Amell i Fabré. Cap al 1880 es va integrar a l'Escola luminista de Sitges, en contacte amb altres artistes com Arcadi Mas i Fondevila, Joaquim de Miró i Argenter, Antoni Almirall i Romagosa i Joan Roig i Soler. Oposats en certa forma a l'Escola d'Olot, els pintors de la qual tractaven el paisatge de l'interior de Catalunya amb una llum més suau i tamisada, els artistes sitgetans es van decantar per la càlida i vibrant llum mediterrània i pels efectes atmosfèrics de la costa del Garraf. Hereus en bona part de Marià Fortuny, els membres d'aquesta escola buscaven reflectir amb fidelitat els efectes lluminosos del paisatge circumdant, en composicions harmonioses que combinaven verisme i certa visió poètica i idealitzada de la naturalesa, amb un subtil cromatisme i una pinzellada fluïda que a vegades va ser qualificada d'impressionista.
Deixeble en bona part de Roig i Soler, es va centrar com aquest en la pintura de paisatge i la marina, amb un estil semblant al del seu mestre, al que no obstant això no va aconseguir igualar en qualitat de dibuix, perspectiva i cromatisme.
Va participar en l'Exposició Regional de Vilanova de 1882, en la qual per primera vegada es va considerar al grup com una escola pictòrica.
El 1892 va participar en la Primera Exposició Modernista, que es va celebrar a Sitges, amb els quadres Marina, Campanar del meu poble, Terrisseria i Carrer de Sant Joan. Aquesta data va marcar la fi de l'etapa més pròpiament luminista d'aquesta escola, ja que l'auge de l'incipient modernisme va comportar la gradual dissolució del grup, que es va plasmar a més en la marxa de Roig i Soler de Sitges per establir-se a Barcelona. Amb posterioritat la majoria d'aquests artistes va evolucionar de forma diversa. Batlle va continuar en bona part amb l'estil luminista, encara que d'una manera més personal i heterogènia.
El 30 de juny del 1893 va signar al costat d'altres artistes com a testimoni per a l'adquisició de la finca Cau Ferrat, destinada posteriorment a museu de Santiago Rusiñol i el modernisme català.
Va participar en l'Exposició de Belles Arts de Barcelona de 1894 amb l'obra Un racó de camp i de 1898 amb Camí de les Forques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Coll, Sella i Sierra, 2002, p. 208.
* ↑ Coll, Sella i Sierra, 2002, p. 198-200.
* ↑ Coll, Sella i Sierra, 2002, p. 199.
* ↑ Coll, Sella i Sierra, 2002, p. 201.
* ↑ Coll, Sella i Sierra, 2002, p. 203.

## Bibliografia

* Coll, Isabel; Sella, Antoni; Sierra, Roland. L'escola luminista de Sitges. Barcelona, Sitges: Diputació de Barcelona, Ajuntament de Sitges, Consorci del Patrimoni de Sitges, 2002. ISBN 84-607-3769-1.
# Escaudœuvres

Escaudœuvres, o Escaudoeuvres, és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 3.382 habitants. Limita al nord amb Eswars i Ramillies, al nord-est amb Thun-l'Évêque i Thun-Saint-Martin, a l'est amb Cagnoncles i Naves, al sud-est amb Cauroir i al sud amb Cambrai.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 694 | 638 | 873 | 1.086 | 1.289 | 1.382 | 1.458 | 1.600 | 1.677 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1.625 | 1.770 | 1.879 | 1.935 | 2.198 | 2.411 | 2.585 | 2.695 | 2.763 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2.806 | 2.862 | 2.204 | 2.584 | 2.584 | 2.585 | 2.748 | 2.867 | 2.847 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3.152 | 3.224 | 3.951 | 4.234 | 4.205 | 3.968 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1953 | Henri Foulon | PS |
| 1953-1959 | Joseph Guidez | PS |
| 1959-1972 | François Courbet | PCF |
| 1972-1995 | Edouard Tricquet | PCF |
| 1995-2006 | Pierre Doise | |
| 2006- | Patrice Ego | PCF |
# Wittenbach (Sankt Gallen)

Wittenbach és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), situat al districte de Sankt Gallen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Volta a Llombardia 1950

La Volta a Llombardia 1950 fou la 44a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 22 d'octubre de 1950 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 222 km.
L'italià Renzo Soldani (Thomann-Riva sport) s'emporta la prova per davant dels seus compatriotes Antonio Bevilacqua (Wilier-Triestina) i Fausto Coppi (Bianchi-Ursus).

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Renzo Soldani (ITA) | Thomann-Riva sport | 5h 49' 40" |
| 2 | Antonio Bevilacqua (ITA) | Wilier-Triestina | m. t. |
| 3 | Fausto Coppi (ITA) | Bianchi-Ursus | m. t. |
| 4 | Donato Zampini (ITA) | Ganna | m. t. |
| 5 | Ferdi Kübler (SUI) | Tebag | + 39" |
| 6 | Oreste Conte (ITA) | Bianchi-Ursus | m. t. |
| 7 | Alfo Ferrari (ITA) | Frejus | m. t. |
| 8 | Giuseppe Minardi (ITA) | Legnano | m. t. |
| 9 | Virgilio Salimbeni (ITA) | Legnano | m. t. |
| 10 | Angelo Conterno (ITA) | G.S. Covolo | m. t. |

## Referències

* ↑ Resultats a Les-Sports.info
* ↑ El Sitio de Ciclismo

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Váh

El riu Váh (en alemany Waag, en hongarès Vág, en polonès Wag) és un afluent del marge esquerre del Danubi i el riu més gran d'Eslovàquia. Té dos aiguaneixos: Biely Váh (Váh Blanc) i Čierny Váh (Váh Negre), localitzats respectivament als Alts i als Baixos Tatres. A partir de les muntanyes, flueix al llarg del nord i l'oest eslovacs, fins a desembocar al Danubi, al sud, a prop de Komárom, Hongria. Té una longitud de 406 km.
Al Váh hi ha setze plantes hidroelèctriques, la construcció de les quals començà en la dècada del 1930.
Al llarg del riu s'hi troben les ciutats de Liptovský Hrádok, Liptovský Mikuláš, Ružomberok, Vrútky, Žilina, Bytča, Považská Bystrica, Púchov, Ilava, Dubnica nad Váhom, Nemšová, Trenčín, Nové Mesto nad Váhom, Piešťany, Hlohovec, Sereď, Šaľa, Kolárovo i Komárno.

## Referències

* 1 2 3 4 «Váh». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.