OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Cristòfol de la Donzell

Sant Cristòfol de la Donzell és un nucli de població del municipi de la Baronia de Rialb, al Segre Mitjà.
Fou municipi independent fins a meitat del segle xix quan es va integrar a la Baronia de Rialb.

## Vegeu també

* Sender de Gran Recorregut GR 1
* Forat de Bulí
* Toponímia de les cases de Sant Cristòfol

## Referències

* ↑ «Sant Cristòfol de la Donzell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «255146 Doncell de San Cristofoll». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 29 juliol 2020].

## Bibliografia

* REIXACH, Jaume i GARCIA, Xavier. "Pantà de Rialb: elegia pel Mig Segre", a Llibre de butxaca, 136. Barcelona, Editorial Pòrtic, 1986. ISBN 978-84-7306-271-8
* BACH I RIU, Antoni i GABRIEL I FORN, Manel. "La Baronia de Rialb: un esbós històric". Lleida: Diputació de Lleida, 1995. ISBN 84-87029-70-1
* BERNAUS I MARQUÉS, Amat. "Arxiu Fotogràfic de La Baronia de Rialb (1994-1996)". La Baronia de Rialb: Ajuntament de La Baronia de Rialb, 2007.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de la Baronia de Rialb
# Garbí (muntanya)

El Garbí és una muntanya de 593 msnm situada a l'extrem oriental de la Serra Calderona, a poca distància de la Mediterrània, al municipi d'Estivella, al Camp de Morvedre (País Valencià). Hi destaquen el margalló i els arboços.

## Accessos
### Canal del Garbí

Un dels accessos des de Segart és una variant del GR 10, a la carretera CV 329 s'inicia la senda abalisada que remunta un barranc i que arriba als peus de la canal del Garbí, canal equipada amb cadenes, en almenys 5 trams, per facilitar l'escalada en els passos més verticals i difícils. No és apta per a persones amb vertigen i amb aigua pot ser perillosa. A dalt de la canal trobem per la dreta el camí que portarà a l'ermita i mirador del Garbí.

## Referències

* ↑ «Garbí (muntanya)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 S.L, Aventura Mediterránea. «La Canal del Garbí - AVENTURA MEDITERRANEA SENDERISTA». www.aventuramediterranea.com. Arxivat de l'original el 2016-12-19. [Consulta: 18 desembre 2016].
* ↑ «Senderismo en RocaCoscollá.com». www.rocacoscolla.com. [Consulta: 18 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Segart i la Canal del Garbí
# Klockmannita

La klockmannita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor de Friedrich Klockmann (1858 – 1937).

## Característiques

La klockmannita és selenur de coure i la seva fórmula química és CuSe. A més dels elements de la seva fórmula, pot contenir impureses de plata. Cristal·litza en el sistema hexagonal en forma d'agregats granulars, alguns dels quals tenen grans tabulars que poden ser prims o gruixuts. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2 a 2,5. És l'anàleg mineral amb seleni de la covel·lita (CuS) i amb coure de l'achavalita (FeSe), la freboldita (CoSe) i la sederholmita (NiSe). És inestable sota condicions de pressió descomponent en umangita i krut'aïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la klockmannita pertany a «02.CA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Cu» juntament amb els següents minerals: covel·lita, spionkopita, yarrowita, nukundamita i calvertita.

## Formació i jaciments

La klockmannita és d'origen hidrotermal i apareix en dipòsits rics en coure i tel·luri. A més de l'Argentina, també ha estat trobada a Alemanya, Austràlia, Àustria, Bolívia, el Canadà, Finlàndia, França], el Kazakhstan, Mèxic, Polònia, la República Democràtica del Congo, la República Txeca, el Regne Unit, Romania, Rússia, Suècia, Suïssa, Xile i la Xina.
Sol trobar-se associada associada amb altres minerals com: clausthalita, umangita, eucarita, berzelianita, crookesita i calcomenita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Klockmannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 4 «Klockmannite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 febrer 2017].
# Trilogia

Una trilogia és un conjunt de tres obres artístiques (novel·les, pel·lícules, còmics…) que formen una unitat en base d'algun element del seu contingut: continuïtat argumental, coincidència del protagonista, etc.
Té origen grec (tri-logia, de treis-logia: "tres discursos" o "tres textos") amb el qual s'anomenava a la Grècia clàssica el conjunt de tres tragèdies presentades al concurs per cadascun dels autors que competien per aconseguir el premi en els certàmens que se celebraven en les festes en honor de Dionís. Cada concursant presentava, a més, un drama satíric, d'on procedeix anàlogament el terme tetralogia.

## Referències

* ↑ «Trilogia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tell Shemshara

Tell Shemshara és un jaciment arqueològic de l'Iraq al Petit Zab.
El munt està format per dues parts, una la principal i una altra més baixa; la principal mesura 60 metres de diàmetre i 19 metres d'altura 19; el munt baix és de 6 metres d'altura.
Un equip danès va començar l'excavació de rescat el 1957 perquè el lloc havia de ser cobert pel llac Dukan a causa de la construcció de l'embassament de Dukan. L'excavació va continuar el 1958 i 1959 per arqueòlegs iraquians (State Board of Antiquities and Heritage SBAH). Finalment va quedar cobert per les aigües del llac Dukan.
L'excavació va revelar l'ocupació del lloc almenys des del període d'Hassuna en endavant, fins al segle XII/XIV de la nostra era. El principal munt va revelar 16 nivells d'ocupació entre el 6000 aC i el 1300 (dC). Els set primers nivells daten del període d'Hassuna i es caracteritza per files de pedres que han estat interpretades com a fonaments d'una muralla, el terra d'una casa, i en la fase final una mena de canal d'argila. La poteria mostre llaços amb la d'Hassuna i la de Tell es-Sawwan; els estris són fets principalment de pedra, amb preferència l'obsidiana especialment lamines, raspadors i perforadors. L'obsidiana s'ha pogut determinar que venia en gran part de Nemrut Dağ a Turquia oriental.

## Referències

* ↑ Mortensen 1970, p. 2

## Bibliografia

* Mortensen, Peder. Tell Shimshara. The Hassuna period. 5, 2. Copenhagen: Kongelige Danske videnskabernes selskab, 1970.
# Resolució 241 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 241 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 15 de novembre de 1967, després de reafirmar resolucions passades sobre el tema, el Consell va condemnar qualsevol acte d'ingerència en els afers interns de la República Democràtica del Congo, en particular el fracàs de Portugal per evitar que mercenaris utilitzin la seva colònia a Angola com a base d'operacions per a atacs armats contra la RD Congo. El Consell va convidar Portugal a posar fi immediatament a això i va demanar a tots els països que rebessin mercenaris que havien participat en els atacs contra la RD Congo per prendre mesures apropiades per evitar que renovessin les seves activitats contra qualsevol estat.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Crisi del Congo

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Jaume Hilari Barbal

Jaume Hilari Barbal, nascut Manuel Barbal i Cosán (Enviny, Pallars, 2 de gener de 1898 - Tarragona, 18 de gener de 1937) va ser un religiós i professor, membre dels Germans de les Escoles Cristianes. Durant dues dècades va ser professor en escoles de l'orde abans de ser capturat amb altres companys durant la Guerra Civil espanyola. Va ser beatificat i canonitzat per Joan Pau II, essent venerat com a sant màrtir per l'Església catòlica. La seva festivitat és el 28 de juliol.

## Vida

Va néixer a Enviny, petit poble pirinenc, en el si d'una família molt cristiana. Treballà al camp i, cap als tretze anys, va ingressar al Seminari Menor d'Urgell, però l'hagué de deixar per patir una greu malaltia auditiva.
El 1917 va ingressar al noviciat dels Germans de les Escoles Cristianes, començant a estudiar-hi. El 24 de febrer del mateix any, a Irun, va prendre amb l'hàbit religiós prenent el nom de germà Jaume Hilari. Va dedicar-se a l'ensenyament i la catequesi, a Mollerussa, a Pibrac (a prop de Tolosa, França), a Calaf, etc. Es va fer patent la seva capacitat literària i va col·laborar en revistes en la difusió dels valors cristians. A partir d'aquest moment la seva sordesa li va impedir continuar la seva tasca educativa.
Es va haver de traslladar a Cambrils per ocupar-se de les tasques del camp i llavors va esclatar la Guerra civil espanyola, el 1936. La persecució dels religiosos que es va desfermar llavors va obligar-lo a refugiar-se a casa d'uns coneguts de Mollerussa, però va ser trobat i detingut a la presó de Lleida, essent enviat després a Tarragona, al vaixell-presó "Mahón", juntament amb altres religiosos.
El 15 de gener de 1937 va ser jutjat, juntament amb d'altres. Tot i que podria haver escapat, dient que era el jardiner del col·legi, no va voler amagar la seva condició de germà lasal·lista; encara que l'advocat va demanar l'indult, se li va negar, essent l'únic condemnat dels 25 jutjats aquell dia. El 18 de gener, a dos quarts de quatre de la tarda, fou afusellat al cementiri de l'Oliva, a Tarragona. Va morir dient "Morir per Crist és viure, amics meus".
Va ser beatificat el 29 d'abril de 1990 i canonitzat el 21 de novembre de 1999 per Joan Pau II, juntament amb altres germans de la congregació morts a Turón (Astúries) i coneguts com a Màrtirs de Turón.

## Referències

* ↑ Analecta sacra Tarraconensia: revista de ciencias histórico-eclesiásticas. Balmesiana (Biblioteca Balmes), 2014, p. 970.
* ↑ Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya, 1998, p. 257. ISBN 978-84-393-4612-8.
* 1 2 «Saint Jaime Hilario Barbal». Saints SQPN, 31-08-2015. [Consulta: 10 gener 2017].
* 1 2 3 «Saint Jaime Hilario (Manuel) Barbal». Santi e Beati. [Consulta: 10 gener 2017].
* ↑ Canonization of then martyrs and two priests Cirilo Bertrán and eight companions, Inocencia de de la Inmaculada, Benedict Menni and Thomas of Cori
# Manuel Nadal Romero

Manuel Nadal Romero (San Fernando, 16 d'abril de 1913 - valor desconegut) fou un militar espanyol, Capità general de les Illes Balears durant la transició espanyola.
En 1929 va ingressar a l'Acadèmia General Militar i en 1933 va obtenir el grau de tinent d'artilleria. En començar la guerra civil espanyola era destinat a Menorca i es va unir al bàndol revoltat, però fou fet presoner i tancat a la Fortalesa de la Mola. Va aconseguir fugir cap a Mallorca, on fou nomenat cap de la defensa del port de Sóller. En 1937 ascendí a capità d'artilleria i fou destinat al Regiment d'Artilleria n. 13 de Segòvia, que va combatre als fronts de Somosierra i el Maestrat i a l'ofensiva de Catalunya. En 1944 fou ascendit a comandant i destinat a diversos regiments d'artilleria. En 1957 ascendí a tinent coronel i en 1966 a coronel, destinat al Regiment d'Artilleria n. 63 de Burgos. En 1970 ascendí a general de brigada i en 1971 fou nomenat cap d'artilleria de les Illes Balears. En 1973 fou ascendit a general de divisió i ha estat subinspector de Tropes i Serveis de la VII Regió Militar i en 1975 fou nomenat governador militar de Mallorca. Finalment, en 1977 fou ascendit a tinent general i nomenat Capità general de les Illes Balears. Deixà el càrrec l'abril de 1979 quan va passar a la situació B i el maig del mateix any fou nomenat president del consell d'administració de l'Empresa Nacional Santa Bárbara, càrrec que va ocupar fins al seu pas a la reserva el 15 de juny de 1983.

## Referències

* ↑ Nombramientos, El Alcázar, 31 de desembre de 1976
* ↑ Decreto 279/1971, de 19 de febrero, por el que se nombra Jefe de Artillería de Baleares al General de Brigada de Artillería don Manuel Nadal Romero.
* ↑ Decreto 441/1975, de 27 de febrero, por el que se nombra Subinspector de Tropas y Servicios de Baleares y Gobernador militar de Mallorca al General de División don Manuel Nadal Romero.
* ↑ Nombramientos, ABC, 19 de febrer de 1977
* ↑ Biografias a El País, 31 de desembre de 1976
* ↑ El teniente general Guillermo Quintana, capitán general de Madrid, El País, 28 d'abril de 1979
* ↑ Nombramientos en el ejército, ABC, 19 de maig de 1979
* ↑ REAL DECRETO 157211983, de 15 de junio, por el que se dispone el cese como Presidente del Consejo de Administración de la Empresa Nacional.Santa Bárbara de Industrias Militares. S. A., del Teniente General don Manuel Nadal Romero.
# Sant Cristòfol de les Planes

Sant Cristòfol és una església parroquial al nucli de les Planes d'Hostoles (la Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església original podria ser anterior al segle X però va ser destruïda pels terratrèmols de 1427-1428. En el seu lloc es va construir una església gòtica. L'any 1939 el comitè de Milícies Antifeixistes de Salt la dinamità, la feu volar juntament amb la casa rectoral, el cementiri i els edificis circumdants. L'actual església es va fer seguint el projecte de l'arquitecte barceloní Lluís Bonet - deixeble d'Antoni Gaudí- avalat per Pere Sacrest, propietari de la Dusol.
L'església de Sant Cristòfol de les Planes té planta basilical de tres naus sense transsepte. A l'interior, la nau central està coberta amb volta de canó amb llunetes arcs diafragma i les laterals, de menor alçada que la central, amb volta d'aresta. Les naus estan separades per arcades de mig punt i entre elles hi ha una pilastra. Hi ha tres absis, un per nau, el central més gran que els laterals i tots ells semicirculars. La nau central està decorada amb una motllura gris clar que recorre tot el perímetre una mica més amunt de les arcades i, una mica per sobre, hi ha un entaulament que segueix el mateix traçat que la motllura i és d'un color més fosc. Per sobre de l'entaulament, a l'espai deixat al mur per les llunetes s'obren finestres d'arc de mig punt.
A la façana principal hi ha un gran porxo que ocupa tota l'amplada de les tres naus. Té 5 arcades d'arc de mig punt al front i una arcada a cada costat i l'interior està cobert amb volta d'aresta. Una petita escalinata dona accés al porxo. Per darrere d'ell sobresurt la façana de la nau central on hi ha una rosassa amb una escultura del patró de l'església. Al un costat s'alça el campanar, de planta quadrangular i coberta a quatre vessants; a la part superior hi ha dos obertures d'arc de mig punt a cada cara on es troben les campanes.

## Referències

* 1 2 3 «ESGLÉSIA DE SANT CRISTÒFOL DE LES PLANES». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 juliol 2006].
# Garches

Garches és un municipi francès, situat al departament d'Alts del Sena i a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Saint-Cloud i del districte de Nanterre. I des del 2016, de la divisió Paris Ouest La Défense de la Metròpolis del Gran París.

## Hospital

* Hospital Raymond-Poincaré
# Krasheninnikovita

La krasheninnikovita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor de Stepan Petrovich Krasheninnikov (Степа́н Петро́вич Крашени́нников) (11 de novembre de 1711 - 8 de març de 1755), un dels primers científics que va investigar la península de Kamtxatka. El volcà Krasheninnikov també rep el nom en honor seu.

## Característiques

La krasheninnikovita és un sulfat de fórmula química KNa₂CaMg(SO₄)₃F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema hexagonal.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, que es troba a l'óblast de Kamtxatka (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia). També ha estat descrita, dins el mateix volcà, a la fumarola Arsenàtnaia. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Krasheninnikovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2019].
# Torre de Gatmullat

La Torre de Gatmullat és un mas situat al municipi de la Portella, a la comarca catalana del Segrià. Es troba a la vora de la sequieta de Ratera.
# Resolució 2415 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2415 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de maig de 2018. Després de recordar les resolucions prèvies sobre la situació a Somàlia, el Consell aprova ampliar el mandat pel desplegament de la Missió de la Unió Africana a Somàlia (AMISOM) fins al 31 de juliol de 2018.
El Consell de Seguretat va aprovar un "replantejament tècnic" del mandat de l'AMISOM per donar temps a l'examen d'un informe d'avaluació abans d'una nova autorització. Alhora, va recordar que havia autoritzat la Unió Africana a reduir els efectius uniformats a 20.626 individus el 30 d'octubre de 2018, alhora que demanava al Secretari General de l'ONU que proporcionés suport logístic a l'AMISOM, a la UNSOM i als 10.900 soldats de l'exèrcit somali.

## Referències

* ↑ Security Council Reauthorizes African Union Member States to Maintain Deployment in Somalia Until End of July, Adopting Resolution 2415 (2018), un.org, 15 de maig de 2018
* ↑ UN Security Council approves "technical rollover" for mandate of AU mission in Somalia Arxivat 2018-05-16 a Wayback Machine., globaltimes.cn, 16 de maig de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Irmgard Seefried

Maria Theresia Irmgard Seefried (Köngetried, Baviera, Alemanya, 9 d'octubre de 1919 - Viena, Àustria, 24 de novembre de 1988) soprano alemanya.
Procedent d'una família de mestres i musics aficionats, rebé les primeres lliçons de cant i piano del seu pare. Als set anys, participà en una representació d'aficionats de Hansel i Gretel Engelbert Humperdinck, el que va decidir el seu futur.
Estudià amb Albert Mayer en el Conservatori d'Augsburg. Amb només vint anys fou invitada per Herbert von Karajan a l'Òpera d'Aquisgrán, on canta els seus primers papers mozartians i es perfeccionà en les especialitats d'Oratori i lied amb Wilhelm Pitz i Theodor Bernhard Rehmann, actuant amb freqüència en el cor de la catedral. El 1934, ingressà en la companyia de l'Òpera de Viena, en la que debuta amb l'Eva de Els mestres cantaires de Núremberg amb Karl Böhm. El juny de 1944, cantà en el paper de Compositor a Ariadne auf Naxos per expres desig de Richard Strauss en la commemoració del 80è aniversari de l'autor.
El 1947, debutà en el Covent Garden (Così fan tutte); el 1948 a La Scala amb Le nozze di Figaro, i el 1953, en el Metropolitan de Nova York amb la mateixa òpera. El cinc de novembre de 1955, cantà el paper de Marzelline en la històrica sessió de reobertura de l'Òpera de Viena, en la funció de Fidelio que dirigí Karl Böhm.
Va estar casada amb Wolfgang Schneiderhan.

## Discografia

* Johannes Brams Un Rèquiem alemany dirigit per Bruno Walter
* Joseph Haydn Die Schöpfung Eugen Jochum
* Gustav Mahler Simfonia nº. 4 Bruno Walter
* Wolfgang Amadeus Mozart Cosí fan tutte Eugen Jochum
* Wolfgang Amadeus Mozart Le nozze di Fígaro Herbert von Karajan
* Wofgang Amadeus Mozart Don Giovanni Ferenc Fricsay
* Franz Schubert Lieder's Erba Werba
* Robert Schumann Frauenliebe und leben Erba Werba
* Richard Strauss At¡riadne auf Naxos Herbert von Karajan
* Richard Strauss Der Rosenkavalier Karl Böhm
* Richard Wagner Die Meistersinger von Nürnberg Fritz Reiner
* Carl Maria von Weber Der Freischütz Eugen Jochum
* Hugo Wolf Mörike Lieder und Lieder Erba Werba
* Àries d'Òperes de Strauss, Mozart, Bizet, verdi, etc.,..
* Duets amb Elizabeth Schwarzkof amb Gerald Moore, piano

## Bibliografia

* The Last Prima Donnas, per Lanfranco Rasponi, Alfred A Knopf, 1982. ISBN 0-394-52153-6

## Enllaços externs

* Biografia amb fotos
* Cantant Mañana de Richard Strauss
* Obituari del New York Times
# Maciej Żurawski

Maciej Stanisław Żurawski (nascut el 12 de setembre de 1976 en Poznań, Polònia) és un jugador de futbol polonès.

## Enllaços externs

* Maciej Żurawski (90minut.pl) (polonès)
* Dades estadístiques sobre Maciej Żurawski a soccerbase.com (anglès)
Maciej Żurawski amb Polònia - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de futbol de 2002
1 Dudek •
2 Kłos •
3 Zieliński •
4 Mi. Żewłakow •
5 Rząsa •
6 Hajto •
7 Świerczewski •
8 Kucharski •
9 Kryszałowicz •
10 Kałużny •
11 Olisadebe •
12 Majdan •
13 Głowacki •
14 Ma. Żewłakow •
15 Wałdoch •
16 Murawski •
17 A. Bąk •
18 Krzynówek •
19 Żurawski •
20 J. Bąk •
21 Koźmiński •
22 Matysek •
23 Sibik •
Entrenador: Engel
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de Futbol de 2006
1 Boruc •
2 Jop •
3 Gancarczyk •
4 Baszczyński •
5 Kosowski •
6 Bąk •
7 Sobolewski •
8 Krzynówek •
9 Żurawski •
10 Szymkowiak •
11 Rasiak •
12 Kuszczak •
13 Mila •
14 Żewłakow •
15 Smolarek •
16 Radomski •
17 Dudka •
18 Lewandowski •
19 Bosacki •
20 Giza •
21 Jeleń •
22 Fabiański •
23 Brożek •
Seleccionador: Janas
Selecció de futbol de Polònia – Eurocopa 2008
1 Boruc •
2 Jop •
3 Wawrzyniak •
4 Golański •
5 Dudka •
6 Bąk •
7 Smolarek •
8 Krzynówek •
9 Żurawski •
10 Garguła •
11 Saganowski •
12 Kowalewski •
13 Wasilewski •
14 Żewłakow •
15 Pazdan •
16 Piszczek •
17 Łobodziński •
18 Lewandowski •
19 Murawski •
20 Guerreiro •
21 Zahorski •
22 Fabiański •
23 Kokoszka •
Entrenador: Beenhakker :
# Salomon

Salomon Group és una empresa francesa de fabricació de roba esportiva amb seu a Annecy. Va ser fundada l'any 1947 per François Salomon al cor dels Alps francesos en un taller de fabricació de material d'esquí. Salomon Group forma part d'Amer Sports, propietat des del 2019 del grup xinès ANTA Sports, amb marques germanes com Wilson, Atomic, Sports Tracker, Suunto, Precor i Arc'teryx.
Actualment, Salomon fabrica productes per a tot el món de diversos esports a l'aire lliure com ara trail running, senderisme, escalada, raids d'aventura, esquí i surf de neu.

## Referències

* ↑ Association, International Skiing History. Skiing Heritage Journal (en anglès). International Skiing History Association, 2010-12.
* ↑ «Ocala Star-Banner - Cerca d’arxius de Google Notícies». [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Salomon presenta su equipazo en Pirineos» (en castellà), 23-04-2018. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Salomon atni-sgock-competition step-in». , 01-11-1968.
# Giorgio Rebuffi

Giorgio Rebuffi (Milà, 7 de novembre 1928 - 15 d'octubre de 2014) era un dibuixant de còmics italià.
Dissenyador actiu de la immediata postguerra, Rebuffi va començar a treballar amb els còmics el 1949, creant el personatge del xèrif Fox, en col·laboració amb l'editorial Alpe. Després escrigué i dibuixà, renovant l'estil i els diàlegs, les històries de Cucciolo i Beppe, amb personatges com Giona, Bombarda i Pugacioff. El 1952, amb textos de Roberto Renzi, elaborà el personatge de Tiramolla, passant en els anys següents a treballar amb Disney Italia. El 1968 creà l'estudi Bierreci juntament amb Luciano Bottaro i Carlo Chendi.

## Referències

* ↑ «Giorgio REBUFFI» (en italià). Fundació Franco Fossati. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Giorgio Rebuffi» (en anglès). Lambiek. [Consulta: 10 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Ottag.it – Pàgina oficial de Giorgio Rebuffi (italià)