OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tauler d'escacs d'Adelson

El tauler d'escacs d'Adelson es refereix a una il·lusió òptica publicada per Edward H. Adelson, professor de ciències de la visió a l'MIT el 1995. La imatge representa un tauler d'escacs amb caselles clares i fosques. La il·lusió òptica és que l'àrea de la imatge amb l'etiqueta A sembla d'un color més fosc que l'àrea de la imatge marcada amb una B. No obstant això, en realitat són exactament del mateix color.
Això pot ser demostrat mitjançant els mètodes següents:
* Obrint la imatge en un programa d'edició d'imatges, com ara GIMP o Microsoft Paint i emprant l'eina comptagotes per comprovar que els colors són els mateixos.
* Aïllant les cel·les. Sense el context que l'envolta, l'efecte de la il·lusió es dissipa. Això es pot fer mitjançant l'ús de l'eina de selecció en alguns programes d'edició d'imatges.
* Fent ús d'un fotòmetre.
| Àrees de la imatge de A i B són del mateix color | Amb un rectangle del mateix color connectant ambdues àrees |

## Vegeu també

* Il·lusió de Chubb
* Psicofísica
* Efecte contrast

## Referències

* ↑ Adelson, Edward H. Checkershadow Illusion, 2005 [Consulta: 21 abril 2007]. Arxivat 2012-11-30 a Wayback Machine.
* ↑ «Tauler d'escacs d'Adelson - més evidencies». Arxivat de l'original el 2004-05-14. [Consulta: 5 abril 2012].

## Enllaços externs

* Optical-illusion-pictures.
* Una nova versió d'alta resolució de la il·lusió.
# Demócratas Independientes Vascos

Demócratas Independientes Vascos (DIV) va ser una candidatura política basca present en les primeres eleccions generals espanyoles de 1977 a les Corts espanyoles, per la circumscripció de Guipúscoa. Es tractava d'una formació política de centredreta que venia a ocupar l'espai polític de la UCD que no va presentar en aquelles eleccions candidatura per Guipúscoa. Va obtenir un 4,68% dels vots a Guipúscoa i va quedar sense representació parlamentària, com la setena força política del territori. No va tornar a presentar-se a unes eleccions. Els seus militants i candidats quedarien integrats en UCD. Entre ells es trobava un jove Jaime Mayor Oreja.
# Districte de Kodagu

El districte de Kodagu (kannada ಕೊಡಗು) és una divisió administrativa de Karnataka, Índia. La seva superfície és de 4.100 km² i la població de 548.561 habitants (2001). La capital és Madikeri (Merkara). El riu principal del districte és el Kaveri. Està habitat per l'ètnia dels kodagues que parlen una llengua pròpia emparentada al kannada, i reclamen la creació d'un estat Kodagu separat.
Està dividit en tres talukes:
* Madikeri
* Somwarpet
* Virajpet

## Vegeu també

* Kotebetta.
* Malimbibetta.
* Nalknad.
* Siddheshwara.

## Enllaços externs

* Districte de Kodagu
# Districte de Kirehe

El districte de Kirehe és un akarere (districte) de la província de l'Est, a Ruanda amb capital a la ciutat de Rusumo.

## Geografia i turisme

El districte comprèn àrees situades a l'extrem sud-est de Rwanda, limítrofs amb Tanzània i Burundi. La seva característica més destacable són les Cascades Rusumo, les cascades del riu Kagera, que ha estat clau per a la història ruandesa.
El districte es caracteritza per sabana, acàcia i pocs boscos naturals, aquests i l'existència del riu Kagera contribueixen a un clima temperat a la regió.

## Sectors

El districte de Kirehe està dividit en 12 sectors (imirenge): Gahara, Gatore, Kigarama, Kigina, Kirehe, Mahama, Mpanga, Musaza, Mushikiri, Nasho, Nyamugari, Nyarubuye.

## Referències

* ↑ «Kirehe one among districts characterized by high temperatures». www.ibidukikije.com. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 29 febrer 2012].
* Districtes de Ruanda a statoids
* Inzego.doc Arxivat 2018-05-17 a Wayback Machine. — Province, District and Sector information from MINALOC, the Rwanda ministry of local government.
* web del districte de Kirehe
# Thanetià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) | Edat (Ma) |
| Neogen | Miocè | Aquitanià | (més recent) | (més recent) |
| Paleogen | Oligocè | Catià | 28,4 | 28,4 |
| Paleogen | Oligocè | Rupelià | 33,9 | 33,9 |
| Paleogen | Eocè | Priabonià | 37,2 | 37,2 |
| Paleogen | Eocè | Bartonià | 40,4 | 40,4 |
| Paleogen | Eocè | Lutecià | 48,6 | 48,6 |
| Paleogen | Eocè | Ipresià | 55,8 | 55,8 |
| Paleogen | Paleocè | Thanetià | 58,7 | 58,7 |
| Paleogen | Paleocè | Selandià | 61,6 | 61,6 |
| Paleogen | Paleocè | Danià | 66,0 | 66,0 |
| Cretaci | Superior | Maastrichtià | (més antic) | (més antic) |
| Comissió Internacional d'Estratigrafia (2020) |||||
El període Thanetià o Tanetià és un estatge faunístic del Paleocè. Començà fa 58,7 ± 0,2 milions d'anys. És l'últim estatge faunístic del Paleocè, i el màxim tèrmic del Paleocè-Eocè, un episodi d'escalfament global altament intens i ràpid (en un context geològic) tingué lloc a finals del període. Estratigràficament, el seu inici queda marcat per una de les aparicions més inferiors del nanofòssil calcari Chiasmolithus oamaruensis. El seu inici queda marcat per una cronozona de polaritat magnètica. El seu final queda marcat per la base d'una excursió d'isòtops negatius de carboni. S'acabà fa 55,8 ± 0,2 milions d'anys i deu el seu nom als estrats situats a prop de l'Illa de Thanet (Kent, Regne Unit).

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2020/01» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2015/01» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 26 juny 2018].
* ↑ Riba i Arderiu i Reguant i Serra, 1986, «Tanetià».
* ↑ Rohde, Robert A. «Thanetian ICS Stage». GeoWhen Database. International Commission on Stratigraphy, 2005. [Consulta: 28 juny 2008].

## Bibliografia

* Riba i Arderiu, O.; Reguant i Serra, S. Una taula dels temps geològics. Institut d'Estudis Catalans, 1986. ISBN 9788472830776.
# Districte de Toledo

El districte de Toledo és un dels sis districtes en què es divideix el territori de Belice. La capital és la vila de Punta Gorda. És el districte més meridional i limita al nord amb els districtes de Cayo i Stann Creek; al ponent, amb el departament guatemalenc d'El Petén; a l'orient, amb el mar Carib; i al sud, amb el departament guatemalenc d'Izabal.

## Geografia

Els principals pobles del districte són Monkey River Town i Toledo Settlement, els pobles maies de San Pedro Columbia, Blue Creek, Indian Creek, Santa Cruz, San Antonio, San Jose, San Felipe, i la vila garifuna de Barranco.

## Història

Toledo va ser l'escenari en què es van desenvolupar diverses importants ciutats maies del Període Clàssic de Mesoamèrica. Entre elles cal citar Nim Li Punit, Lubaantún i Uxbenká. En concloure el període clàssic de la cultura maia, diverses de les ciutats d'aquesta civilització van ser abandonades enmig de desordres, com sembla testificar la troballa d'esteles inacabades a la zona arqueològica de Nim Li Punit. Quan van ser abandonades, les poblacions maies van ser cobertes per l'espessa selva del sud de Belize, i no es va saber molt més d'elles fins que a partir del segle XX es van desenvolupar projectes arqueològics amb el propòsit de conèixer el passat precolombí de la regió. Durant els segles posteriors i abans de l'arribada dels espanyols, el territori va ser ocupat pel grup maia ch'ol.
Els espanyols van ocupar la regió durant els segles xvi i xvii, combatent contra els indígenes que havien presentat gran resistència. A partir del segle xviii, els britànics van colonitzar Belize, al que després es va conèixer amb el nom d'Hondures Britànica. Fins a l'arribada dels garifuna —grup mestís producte de la mescla d'indígenes caribs amb esclaus africans, deportat de les Antilles Menors sota el control del Regne Unit—, Toledo va romandre pràcticament despoblat, ja que els anglesos havien deportat als indis ch'ol al Petén.

## Demografia

En el segle xx la immigració d'indígenes guatemalencs a Toledo —pertanyents a les ètnies kektxís i mopans— va ser un factor que va contribuir al fet que en els nostres dies, una significativa part de la població toledana sigui d'origen maia. També s'hi han establit colons d'origen mennonita i antics combatents confederats
Actualment la població d'origen mestís/espanyol/llatí representa el 18% de la població d'acord amb el cens de l'any 2010, la qual cosa fa del castellà un dels idiomes més importants del districte.

## Galeria d'imatges

* riu Blue Creek
* Vila de Monkey River
* San Miguel Branch
* Swasey Branch
* Reserva Bladen mirant les muntanyes Maya
* Carretera meridional

## Referències

* ↑ http://www.statisticsbelize.org.bz/dms20uc/dynamicdata/docs/20110505004542_2.pdf

## Enllaços externs

* Web oficial
* Districte de Toledo a belize.fm Arxivat 2011-06-10 a Wayback Machine.
* The Toledo Howler Arxivat 2010-09-20 a Wayback Machine., noticiari local
# Teruaki Kurobe

Teruaki Kurobe (Anan, Prefectura de Tokushima, Japó, 6 de març de 1978) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Teruaki Kurobe va disputar 4 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Denominació d'Origen Rías Baixas

La Denominació d'Origen Rías Baixas és una de les cinc denominacions d'origen vinícoles de Galícia, creada l'any 1980 com denominació específica i reconeguda el 1988 com denominació d'origen.
Es divideix en 5 subzones: Val do Salnés, Condado do Tea, O Rosal, Soutomaior i Ribeira do Ulla. El raïm albariño és la seva producció monovarietal de més èxit. La producció és de baixa graduació, de vi blanc i sense criança, i s'exporta cada cop més a mercats del nord peninsular, especialment Barcelona i Madrid, i a l'exterior a països com Alemanya, Estats Units, Regne Unit, França, Suïssa, Japó i Suècia.
Les seves vinyes ocupen una superfície de més de 3.800 hectàrees, que pertanyen a 192 cellers. Aquesta denominació d'origen és la més productora de Galícia, amb una producció total d'uns 10 milions de litres.

## Vegeu també

* Llista de vins d'Espanya
* Rías Baixas

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (gallec) (castellà)
# The Derby (pel·lícula de 1895)

The Derby és una pel·lícula documental curta muda en blanc i negre britànica del 1895, produïda i dirigida per Birt Acres per ser exhibida en el quinetògraf de Robert William Paul, que presenta el final del Derby d'Epsom del 29 de maig de 1895 vist des d'una posició elevada prop de la línia de finalització amb el suport principal a la distància. S'ha conservat una fotografia d'Acres filmant la pel·lícula, que mostra que la càmera utilitzada en la producció era relativament portàtil. La pel·lícula es va considerar perduda durant molt de temps, però les imatges descobertes a la col·lecció Ray Henville el 1995 han estat identificades pel BFI com a originàries d'aquesta pel·lícula.

## Sinopsi

Una càmera estacionària mira diagonalment a través d'un hipòdrom cap al camp interior mostrant els cavalls mentre passen. Un cop els cavalls han passat la càmera, queda clar que la carrera ha finalitzat i que hi ha un final ajustat entre tres cavalls. Un cop finalitzada la carrera, els agents de policia corren al camp. La càmera també mostra diversos membres del públic que es mouen.

## Estat actual

Sovint confosa amb el Derby de 1896, rodat per Robert William Paul, la pel·lícula de 1895 ja està disponible gratuïtament per als espectadors del Regne Unit en una restauració digital al reproductor BFI. Una nova investigació ha revelat que les pel·lícules d’Acres i Paul, inclosa aquesta, es van rodar molt més lentament que els quaranta fotogrames per segon que requeria el quinetògraf. Realment es van filmar a uns setze fotogrames per segon, que més tard s’establiria com la velocitat estàndard en l'era muda.

## Referències

* ↑ «Birt Acres». Who's Who of Victorian Cinema. [Consulta: 30 març 2007].
* ↑ «Lost and found no. 4 – The Henville collection». The Bioscope, 09-03-2008. [Consulta: 25 maig 2011].
* ↑ «Watch The Derby 1895» (en anglès).
* ↑ "Whatever Happened at Clovelly Cottage?" The story of Britain's first 35mm film (en anglès).

## Enllaços externs

* The Derby a Internet Movie Database (anglès)
* The Derby a BFI Film & TV Database
* The Derby a Silent Era
# Diego Antonio Rejón de Silva

Diego Antonio Rejón de Silva (Madrid, 1754 - Múrcia, 1796), pintor, escriptor, lexicògraf i traductor espanyol.

## Biografia

El seu pare, Diego Ventura Rejón y Lucas, descendent de la vella noblesa murciana i autor de la novel·la picaresca Aventuras de Juan Luis. Historia divertida que puede ser útil (1781), s'havia establert molt jove a Madrid on va contreure matrimoni amb Antonia Barciela. Maestrante de Granada i oficial d'una Secretaria d'Estat de Carles III, va ser acadèmic de nombre de la Reial Acadèmia de la Llengua des de 1786 (butaca X) i el seu consiliari, a més de membre honorari de la Real de Belles Arts de Sant Ferran. Va escriure el poema didàctic en tres cants La Pintura (1786) i va traduir els tractats sobre la pintura de Leonardo da Vinci i Leon Battista Alberti. També se li deu un Diccionario de las nobles artes (1788) que té la virtut de documentar cada paraula amb cites d'autors espanyols.

## Obres

* La Pintura: Poema didactico en tres cantos, Segovia: Antonio Espinosa de los Monteros, 1786. Hay ed. facsímil de Murcia: Consejería de Cultura y Educación, 1985.
* Diccionario de las nobles artes para instrucción de los aficionados, y uso de los profesores. Contiene todos los términos y frases facultativas de la Pintura, Escultura, Arquitectura y Grabado, y los de la Albañilería o Construcción, Carpintería de obras de fuera, Montea y Cantería, etc. con sus respectivas autoridades sacadas de Autores Castellanos, según el método del Diccionario de la Lengua compuesto por la Real Academia Española..., Segovia: Antonio Espinosa de los Monteros, 1788.
* Disertaciones de la Academia Real de las Inscripciones y Buenas Letras de Paris, Madrid: Antonio de Sancha, 1782, 3 vols.
* Trad. de Leonardo da Vinci i Leon Battista Alberti, El Tratado de la Pintura, por Leonardo de Vinci, y los tres libros que sobre el mismo arte escribió León Bautista Alberti, traducidos e ilustrados con algunas notas, Madrid: Imprenta Real, 1784, reimpreso en la misma imprenta y lugar en 1827.

## Fuentes

* C. de la Peña Velasco, Aspectos biográficos y literarios de Diego Antonio Rejón de Silva, Murcia, 1985.

## Enllaços externs

* La Pintura : poema didactico en tres cantos, Segovia, 1786, digitalitzada a la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional d'Espanya
# Terròs de sucre

El sucre en terrossos o terròs de sucre (marrofí a Eivissa i Cadaqués) és sucre presentat sota la forma de terrossos, el més sovint llambordes, obtinguts lligant els cristalls de sucre amb xarop de sucre. Serveixen principalment per ensucrar les begudes calentes, en les quals els terrossos es dissolen. El terròs és llavors una unitat de compte del sucratge.
Jakub Kryštof Rad va inventar el sucre en terossos l'any 1841 gràcies al procediment artesanal de fondre el sucre calent sobre una placa, i en acabat serrar-lo en tira després de la solidificació, i finalment trancar-lo. La primera màquina ve d'un adroguer anomenat Eugène François, que serra rodanxes a partir de pans de sucre i després cada rodella en terrossos. El procediment de Jakub Rad el va millorar i industrialitzar a comptar del 1900 Théophile Adant, i resta majoritari a Europa fins a les primeres premses de pressió de l'empresa Louis Chambon que fabriquen motlladures a partir de sucre humid. Des de llavors, els cubs de sucres són regulars i de fabricació ràpida. El sucre en terrossos és classificat per calibre : "dòmino número 4" indicarà que la capsa (1 kg) comporta 4 rengleres, el "calibre 4" pesa aproximadament 6 grams (corresponents a 24 kcal) mentre que el "calibre 3" en pesa prop de 8 g (32 kcal).

## Notes i referències

* ↑ DIEC
* 1 2 3 «lesucre.com». Arxivat de l'original el 2010-11-24. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ http://www.beghin-say.fr//site_portail/FCK/File/s_informer/sucres_de_a_z/nos_reponses_a_vos_questions/nos_reponses_questions_408.asp Arxivat 2010-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-10-27. [Consulta: 6 novembre 2015].
# Tersa

Tersa (en rus: Терса) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.586 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Tenaris

Els tenaris (Thenaria) són un infraordre d'antozous hexacoral·lis de l'ordre de les Actiniaria.

## Famílies

Segons World Register of Marine Species:
* superfamília Acontiaria, Stephenson, 1935
** família, Acontiophoridae Carlgren, 1938
** família Actinodendronidae, Haddon, 1898
** família Actinoscyphiidae, Stephenson, 1920
** família Aiptasiidae, Carlgren, 1924
** família Aiptasiomorphidae, Carlgren, 1949
** família Bathyphelliidae, Carlgren, 1932
** família Diadumenidae, Stephenson, 1920
** família Discosomidae,
** família Exocoelactiidae, Carlgren, 1925
** família Haliplanellidae, Hand, 1956
** família Hormathiidae, Carlgren, 1932
** família Isophelliidae, Stephenson, 1935
** família Metridiidae, Carlgren, 1893
** família Nemanthidae, Carlgren, 1940
** família Paractidae,
** família Sagartiidae, Gosse, 1858
** família Sagartiomorphidae, Carlgren, 1934
* superfamília Actinioidea, Rafinesque, 1815
** família Aurelianidae, Andres, 1883
** família Iosactiidae, Riemann-Zürneck, 1997
** família Stoichactidae, Carlgren, 1900
* superfamília Endomyaria, Stephenson, 1921
** família Actiniidae, Rafinesque, 1815
** família Aliciidae, Duerden, 1895
** família Condylanthidae, Stephenson, 1922
** família Homostichanthidae,
** família Liponematidae, Hertwig, 1882
** família Minyadidae, Milne Edwards, 1857
** família Phymanthidae, Andres, 1883
** família Stichodactylidae, Andres, 1883
** família Thalassianthidae, Milne Edwards, 1857
* supefamília Mesomyaria, Stephenson, 1921
** família Actinostolidae, Carlgren, 1932
** família Exocoelactinidae, Carlgren, 1925
** família Isanthidae, Carlgren, 1938

## Imatges

* Condylactis gigantea, una Actiniidae
* Actinodendron arboreum, una Actinodendronidae
* Actinostola sp., una Actinostolidae
* Aiptasia mutabilis, una Aiptasiidae
* Alicia pretiosa, una Aliciidae
* Diadumene cincta, una Diadumenidae
* Haliplanella lineata, una Haliplanellidae
* Amphianthus sp., una Hormathiidae
* Telmatactis cricoides, una Isophelliidae
* Liponema brevicorne, una Liponematidae
* Nemanthus annamensis, una Nemanthidae
* Phymanthus pulcher, una Phymanthidae
* Sagartia elegans, una Sagartiidae
* Heteractis aurora, una Stichodactylidae
* Thalassianthus aster, una Thalassianthidae

## Referències

* ↑ WoRMS. Thenaria.

## Enllaços externs

* Tree of Life Web Project. Thenaria (anglès)
# Thapsinillas

Thapsinillas és un gèneres d'ocells obsolet, anteriorment classificat a la família dels picnonòtids (Pycnonotidae).

## Taxonomia

Segons l'anterior classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010), aquest gènere conternia tres espècies:
* Thapsinillas affinis
* Thapsinillas longirostris.
* Thapsinillas mysticalis.
El Congrés Ornitològic Internacional en la seva llista mundial d'ocells (versió 10.2, juliol 2020) va transferir les espècies anteriorment assignades a Thapsinillas es van traslladar al gènere Hypsipetes després que l'anàlisi filogenètica molecular trobés l'espècie affinis incrustat al clade Hypsipetes.

## Referències

* ↑ «Taxonomic Updates» (en anglès). IOC Version 10.2 (July 25, 2020). International Ornithologists' Union, 01-07-2020. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Diodor de Tars

Diodor de Tars (en llatí Diodorus, en grec Διόδωρος ο Ταρσεύς) va ser un escriptor grec mencionat per Ateneu, natural de la ciutat de Tars a Cilícia.
Ateneu diu que era l'autor de γλῶσσαι Ἰταλικαί (lèxic llatí), i de πρὸς Λυκόφρονα (sobre Licòfron). És probablement el mateix Diodor que Eustaci d'Epifania descriu com a deixeble i seguidor d'Aristòfanes de Bizanci. Es conserven alguns epigrames seus a l'Antologia grega.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/1032?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=DiodorusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1017. ]

## Enllaços externs

* «Diodor de Tars». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Testimoni de la Veritat

El Testimoni de la Veritat és el tercer manuscrit del Còdex IX dels Manuscrits de Nag Hammadi. Aquest text, trobat a Nag Hammadi el 1945 en molt mal estat, està massa fragmentat en algunes parts per a poder-lo llegir, i de vegades no és possible una comprensió correcta.

## Contingut

El text és molt diferent d'altres textos cristians, ja que no presenta el martiri com un fet per a ser glorificat.
| « | " Els insensats, creient dins del seu cor que si confessen "Som cristians", només amb la paraula, però no amb el poder, al lliurar-se a una mort humana sense saber cap on van o qui és Crist, pensen que viuran. Però realment estan en un error, es precipiten cap als principats i les autoritats." | » |
i més endavant
| « | "Però quan es "tornen perfectes" amb la mort d'un [màrtir], aquest és el pensament que tenen en el seu interior: "Si ens entreguem a la mort per causa del Seu Nom, serem salvats". Aquestes qüestions no es resolen així. Però com fa l'acció de les estrelles errants, diuen que "han completat" el seu "curs" inútil, i [...] diuen, [...]. Però aquests [...] s'han lliurat ..." | » |
El Testimoni de la Veritat també narra la història del Jardí de l'Edèn des del punt de vista de la serp. La serp, que a la literatura gnòstica s'interpreta com el principi de la saviesa divina, convenç Adam i Eva perquè participin en el coneixement, mentre que "el Senyor" (el Demiürg) els amenaça amb la mort si ho fan, i intenta per tots els mitjans que no arribin al coneixement. Quan ho aconsegueixen els expulsa del Paradís.

## Referències

* ↑ Page, Melaine. The Gnostic Gospels. Londres: Phoenix, 2006, p. 87. ISBN 9780753821145.
# Testimoni de gel

Un testimoni de gel (també anomenat nucli de gel) és una mostra de l'acumulació de neu i gel al llarg de molts anys que s'ha recristal·litzat i ha atrapat bombolles d'aire de períodes passats. La composició d'aquests nuclis de gel, especialment la presència d'isòtops d'hidrogen i oxigen, proporcionen una imatge del clima del moment.
Com que les molècules d'aigua que contenen isòtops més pesats mostren una menor pressió de vapor, quan la temperatura cau, les molècules d'aigua més pesades es condensen més ràpidament que les molècules d'aigua normals. Les concentracions relatives d'isòtops pesats en el condensat indiquen la temperatura de condensació del moment, cosa que fa que els nuclis de gel es puguin utilitzar com a testimonis de la temperatura del moment després de certs supòsits. Juntament amb les concentracions d'isòtops, les bombolles d'aire atrapades als nuclis de gel permeten mesurar les concentracions dels gasos en l'atmosfera, incloent gasos amb efecte d'hivernacle com el diòxid, el metà o l'òxid nitrós.
Els testimonis de gel contenen abundant informació del clima. Les partícules de pols, cendra, bombolles del gas atmosfèric i les substàncies radioactives romanen a la neu de cada any a través del gel.

## Bibliografia

* Alley, Richard B. The Two-Mile Time Machine. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 2000. ISBN 0-691-10296-1.
* Blunier, T.; Spahni, R.; Barnola, J.-M.; Chappellaz, J.; Loulergue, L.; Schwander, J. «Synchronization of ice core records via atmospheric gases». Climate of the Past, 3, 2007, pàg. 325–330. DOI: 10.5194/cp-3-325-2007.
* Jouzel, J. «A brief history of ice core science over the last 50 yr». Climate of the Past, 9, 6, 2013, pàg. 2525–2547. DOI: 10.5194/cp-9-2525-2013.
* Langway, Chester C. «The history of early polar ice cores». CRREL Report, TR-08-1, 01-01-2008, pàg. 1-47.

## Vegeu també

* δ18O

## Enllaços externs

* Climate archives, animació a International Polar Foundation