OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de Cultura (la Bisbal d'Empordà)

La Casa de Cultura és una obra de la Bisbal d'Empordà inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa de Cultura està situada entre el riu Daró i el carrer de Cavallers. És un edifici de grans dimensions, que consta de soterrani, planta baixa i dos pisos, i té les obertures allindanades. Els elements més remarcables són les dues portes d'accés (a una entitat bancària i a la Casa de Cultura/Biblioteca), que mostren resseguiment ceràmic, i els esgrafiats de les façanes, figuratius i geomètrics. Són així mateix dignes d'esment el relleu situat damunt la porta del carrer Cavallers, al·legoria de l'estalvi, i la barana del terrat, amb balustres de terracota.

## Història

L'edifici va ser bastit en estil noucentista. Sembla que l'autor fou l'arquitecte municipal Pelai Martínez.

## Referències

* ↑ «Casa de Cultura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2014].
# Alejandro Shee y Saavedra

Alejandro Shee y Saavedra († Madrid, 15 de juliol de 1897) fou un polític espanyol, diputat al Congrés dels Diputats durant la restauració borbònica.
Fou escollit per primer cop diputat a les Corts Espanyoles pel districte de La Palma del Condado (província de Huelva) el 1861-1863 i pel d'Osca el 1864-1865. Durant el sexenni democràtic fou nomenat membre del Tribunal de Comptes i va formar part del Partit Constitucional, amb el que fou escollit novament diputat per Santa Coloma de Farners a les eleccions generals espanyoles de 1876. El 1877 va renunciar a l'escó quan fou nomenat senador vitalici. Més tard formaria part del Partit Liberal Fusionista
Entre altres càrrecs, fou membre del Tribunal Suprem d'Espanya, subsecretari de la Presidència del Consell de Ministres i degà del Tribunal de las Órdenes Militares.

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p. 570
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Huétor Santillán

Huétor Santillán és un municipi andalús situat al vessant de la serra del seu mateix nom (Serra de Huétor), en el límit nororiental de la Vega de Granada (província de Granada). Limita amb els municipis de Iznalloz, Diezma, Quéntar, Beas de Granada, Granada, Víznar, Alfacar, Nívar i Cogollos Vega. El riu Darro neix i transcorre pel seu terme municipal.

## Enllaços externs

* Huétor Santillán a Google Maps
* Microweb turística de Huétor Santillán realitzada pel Patronat de Turisme de Granada Arxivat 2008-02-29 a Wayback Machine.
* Wikanda
# Abderrahmane Youssoufi

Abderrahmane Youssoufi (àrab: عبدُ الرحمٰن اليُوسُفي) (Tànger, 8 de març de 1924 - Casablanca, 29 de maig de 2020) fou un polític marroquí que va exercir de primer ministre entre 1998 i 2002.

## Primers anys

Nascut en Tànger, Abderrahmane Youssoufi va ser des de jove socialista. Des de 1944 es va dedicar a l'organització de la classe obrera de Casablanca, i el 1949 va començar a lluitar pels drets dels marroquins emigrats a França.
Va estudiar a més dret, practicant-ho a la seva ciutat natal de 1952 a 1960.

## Carrera política

El 1959, Yusufi es va unir a la Unió Nacional de Forces Populars, un partit polític d'esquerra. Per la seva pertinença a est va ser arrestat en aquest mateix any, i novament el 1963, portant-li aquesta última detenció a una condemna de dos anys de presó. Després de la seva excarceració, Youssoufi es va autoexiliar en París durant quinze anys.
Mentrestant, la UNFP s'havia convertit en la Unió Socialista de Forces Populars. El 1980, Youssoufi va tornar per unir-se al nou partit, ascendint a secretari del mateix el 1992.

### Primer ministre

El març de 1998, el rei Hassan II va nomenar Youssoufi Primer Ministre del Marroc, càrrec que va ocupar fins a l'octubre de 2002. En 2003, Youssoufi va anunciar la seva retirada de la política.

## Referències

* 1 2 Abderrahmane El Youssoufi hospitalisé en France
# Ahetze

Ahetze (topònim homònim en francès) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). La localitat es troba en la ruta del Camí francès de Santiago de Compostel·la. Limita al nord amb la comuna de Bidarte i al nord-est amb les d'Arbona i Arrangoitze. A l'oest amb Donibane Lohizune i al sud amb la de Senpere.
L'església d'Ahetze consagrada al culte cristià de Sant Martí, és un edifici del segle xvii que alberga una figura de Santiago, un retaule i una creu processional del segle xvi que va ser no obstant això considerada "objecte diabòlic" per l'inquisidor Pierre de Lancre durant els processos de bruixeria de Lapurdi de 1609. El baserri d'"Ostalapia" reformat en local d'hostaleria fou emprat en l'edat mitjana com a posada per als pelegrins i gràcies a les seves defenses, de les quals es conserva un fragment de muralla, també com refugi als habitants de la costa enfront dels atacs de pirates.
Ahetze és la localitat natal del bertsolari Mattin Treku (1906-1987).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005* |
| 550 | 479 | 484 | 567 | 869 | 1069 | 1318 | 1452 |
| | | | | | | | * provisional. Font : Insee) | * provisional. Font : Insee) | * provisional. Font : Insee) | * provisional. Font : Insee) | * provisional. Font : Insee) | * provisional. Font : Insee) | * provisional. Font : Insee) |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat |
| Les dades anteriors a 1957 i compreses entre 1971 i 1995 no són conegudes. |||
| 1957 à 1971 | Élie Charles Philippe Marie d'Elbée |
| 1995 | Pierre Cocagne |
| 2001 | Pierre Cocagne |

## Enllaços externs

* Web oficial d'Ahetze Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Lòcrida Epicnèmida

La Lòcrida Epicnèmida era un districte de l'antiga Grècia que formava part de la Lòcrida Oriental, i era situada entre el pas de les Termòpiles i el port de Dafnunt. Els seus habitants eren els locris epicnemidis (grec antic: Ἐπικνημίδιοι, i la ciutat més al nord era Alpeni, a tocar del districte de Mèlida.
El port de Dafnunt era un enclavament dels focis, mentre que els epicnemidis vivien només al nord de Dafnunt, al peu del mont Cnemis (una cadena muntanyosa que provenia del Mont Eta paral·lela a la costa), d'on prenien el nom; al sud-est vivien els opuntis, de la Lòcrida Opúncia, i al sud-oest els focis de l'alta vall del Cefís.
Llevat de Tarfe, la seva capital, i Augies, les seves ciutats més importants eren a la costa. De nord a sud eren: Alpenos, Nicea, Escarfea, Trònion, Cnemis.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia, IX, 4,1
* ↑ Estrabó. Geografia, IX, 4,4
# 1753
## Naixements
### Països Catalans

* 12 de maig, València: Agustí Esteve i Marquès, pintor (m. c. el 1820).
* 2 de desembre, Alacant (l'Alacantí): Francisco Javier Balmis metge militar, cirurgià honorari de Carles IV.

### Resta del món

* 31 de gener - Ferran VI d'Espanya signa el Concordat de 1753, un acord amb la Santa Seu en el que es ratifica el Patronat reial.
* 20 de febrer - Benet XIV signa el Concordat de 1753, un acord amb Espanya en el que es ratifica el Patronat reial.
* 26 de juny, Bagnols-sur-Cèze (França): Antoine Rivaroli, dit de Rivarol, o simplement Rivarol, escriptor, periodista, assagista i pamfletista i legitimista francès. (m. 1801).
* 10 de setembre: John Soane, arquitecte anglès que despuntà en l'estil neoclàssic (m. 1837).
* 4 d'octubre: Bayreuth: Anna Heinel, ballarina alemanya de carrera brillant a París i a Londres (m. 1808).
* Tây Sơn, Bình Định: Nguyễn Huệ, militar i emperador vietnamita, fundador de dinastia de Tây Sơn.

## Referències

* ↑ «Agustí Esteve i Marquès | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 maig 2020].
* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Antoine Rivaroli dit le Comte de Rivarol» (en francès). [Consulta: 28 juny 2020].
* ↑ «Sir John Soane | British architect» (en anglès). [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ Craine, Debra; Mackrell, Judith. Heinel, Anna Fredrike (en anglès). Oxford University Press, 2010. DOI 10.1093/acref/9780199563449.001.0001/acref-9780199563449-e-1159. ISBN 978-0-19-956344-9.
# Lògia Alona

La Lògia Alona va ser una lògia maçònica de la ciutat d'Alacant, vinculada al Gran Orient d'Espanya.

## Història

Fou fundada en 1870 i fou la primera lògia creada a la ciutat d'Alacant i la segona a la província, després d'una de fundada a Elx.
El desenvolupament d'aquesta lògia va ser espectacular, el 1878 comptava amb 185 membres actius (el total d'afiliats en els seus primers anys supera els 235), dels quals 109 van ser iniciats en poc més de dos anys (1876-1878), i va establir tallers filials a Asp (lògia Aspis n.120), Crevillent (lògia Espírita n.123/26), Elx (lògia Il·licitana n.124), Dolores (lògia Razón n. 125, l'octubre de 1878 ja havia abatut columnes), Villena (lògia Amor 126/28), Petrer (lògia Consulo n. 128), Monòver (lògia Amistat n.135 –1878-1880-) i Tibi (lògia Unió -n.137 /32 en 1881-) entre 1877 i 1878, a més de produir-se gestions a Onil, Rojals i Torrevella (on posteriorment apareix la lògia Armonía n. 327).
Diversos factors van influir decisivament en aquest creixement. En primer lloc, el 1876 va ser escollit Gran Mestre del Gran Orient d'Espanya Práxedes Mateo Sagasta, cap del partit liberal, amb el consegüent prestigi que això va suposar per a tots els establiments maçònics afavorits sota aquesta obediència.
D'altra banda, determinats sectors republicans que la restauració borbònica havia deixat fora de la vida política, molt influenciats pel fet que els principals dirigents republicans alacantins (José Ausó Monzó, Carreras, Amando Alberola Alberola i, molt especialment, Eleuterio Maisonnave Cutayar) havien estat iniciats en la Lògia Alona el 1876, van veure en la maçoneria una institució que, per les seves especials característiques, podia servir per a la propagació dels seus ideals i per a la reunió i contactes entre els seus simpatitzants.
L'expansió a la província es va fer, en paraules d'Eleuterio Maisonnave, orador de la lògia Alona el 1878, valent-se dels amics particulars de les localitats on s'havien d'instal·lar les lògies, la qual cosa, per exemple, hom pot observar clarament a Crevillent, amb la iniciació de bona part del comitè local dels republicans possibilistes.
Per problemes interns de l'obediència maçònica, la lògia Alona va entrar en una crisi que va fer que desaparegués el 1878. En la primavera de 1903, un grup de trenta maçons decideixen refundar-la, però només dura tres anys fins que definitivament abat columnes. Alguns dels seus membres van seguir la seva activitat maçònica en la Lògia Constante Alona.

## Membres històrics

* Eleuterio Maisonnave Cutayar
* José Ausó y Monzó
* Amando Alberola
* Enrique Carratalá Utrilla, Atila
* Rafael Estela Chaques, Platón
* Godofredo García-Pujol Calamarte, Neptuno

## Bibliografia

* Boletín Oficial del Gran Oriente de España (GODE), 15 de juliol de 1871
* FERRER BENIMELI, José Antonio (coordinador), Masonería, revolución y reacción. ISBN 84-404-7606X
* Los masones de Sant Vicent del Raspeig en el contexto de la masonería alicantina de los siglos XIX y XX. Vicent Sampedro Ramo. ISBN 978–84–612–4570–3, Sant Vicent del Raspeig, Cercle d'Estudis Sequet però Sanet, (2008)
# Agiasos

Agiasos (grec: Αγιάσος) és una petita ciutat i un antic municipi de l'illa de Lesbos, al nord de l'Egeu, Grècia.
Des de la reforma del govern local del 2011, es va convertir en una unitat municipal que forma part de Lesbos, amb una superfície de 79.924 km². Es troba als vessants del mont Olimp, a una alçada de 475 metres (1,558 ft), 26 quilometres (16 mi) de Mitilene.
És coneguda pel seu paisatge de color verd brillant, els seus estrets carrers empedrats, cases de teulades, l'arquitectura tradicional i els seus inquiets i religiosos habitants. Té diverses institucions culturals com la societat lectora d'Anaptixi, creada el 1894, quan el poble encara estava sota domini turc. Avui té una gran biblioteca, una sala de teatre, un museu de folklore i una organització activa que intenta continuar les tradicions que van passar els antics habitants.

## Referències

* ↑ «Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)» (en grec). National Statistical Service of Greece. Arxivat de l'original el 2015-09-21.
# Manuel Vaqué i Ferrandis

Manuel Vaqué i Ferrandis (Sant Andreu de Palomar, 29 de març de 1914 - 10 de juny de 2003) fou un empresari català, fundador de l'empresa industrial Inoxcrom i del grup immobiliari CEVASA.

## Biografia

Era fill del guardià urbà Manuel Vaqué i Oriol i d'Empar Ferrandis i Pardo, i va tenir quatre fills: María, Empar, Eulalia i Manel.
Va començar la seva carrera dins d'aquest sector obrint un taller de fabricació de plomins el 1942 (Industrial Mava). El 1955 dissenyà una estilogràfica que tragué al mercat sota la marca Inoxcrom. Després de l'èxit de la 55 surtí el primer bolígraf, batejat també com a 55. L'èxit de la marca va fer que el 1964 es constituís l'empresa d'aquest nom, una de les deu companyies líders del sector.
El 22 de novembre del 1968, Manuel Vaqué va crear l'empresa Compañía Española de Viviendas de Alquiler (CEVASA) que principalment disposava de cases a Barcelona, Madrid i Sabadell.
Va ser conseller de diferents empreses com Aigües de Barcelona o la immobiliària Zabálbaru.

## Referències

* ↑ Vinton, Roger. La gran teranyina : els secrets del poder a Catalunya. [Barcelona]: Edicions del Periscopi, 2017, p. 31-33. ISBN 978-84-946014-1-5.
* ↑ «abonar a Amparo Ferrándiz Pardo como viuda...». Gaseta municipal de Barcelona: Any 26, Núm. 04 (3 abr. 1939), 03-04-1939, pàg. 2.
* 1 2 «Los 100 más ricos de la Bolsa en 2013: 57. Familia Vaque Boix. Barcelona. Accionistas de Cevasa» (en castellà). El Mundo, 22-12-2013 [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ Velázquez-Gaztelu, Juan Pedro. Capitalismo a la española: Cómo la perversa alianza entre los políticos y la oligarquía financiera frena el avance de España (en castellà). Madrid: La Esfera de los Libros, 2015. ISBN 9788490603130.
* ↑ Anys 1968-2018 Grupo Cervasa (pdf) (en castellà). Barcelona: Grup Cevasa, 20/06/2018, p. 8.
* ↑ «Mor a Barcelona l'empresari Manuel Vaqué, fundador d'Inoxcrom». VilaWeb, 12-06-2003.

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Akbugha

«Akbugha» té aquests significats:
* Akbugha ibn Ahmad, fill del sultà jalayírida Ahmad ibn Uways
* Akbugha Naiman o Ak Bugha Naiman, amir de Tamerlà (segona meitat del segle XIV)
* Akbugha Ja'un-i Qurban fou un cap dels Ja'un-i Qurban, que junt amb un altre cap de nom Karabai, es va revoltar per darrera vegada el 1404 i els dos foren derrotats i penjats.
# AXR

AXR té els següents significats:
* Alianza por la República, candidatura electoral històrica d'Espanya
* Arbitrary XML Rendering, llenguatge de marques usat per a l'elaboració de pàgines web
# A (desambiguació)

«A o a» té aquests significats:
* Bioquímica:
** A, abreviatura de l'adenina,
** A, abreviatura de l'alanina
** A, abreviatura de la vitamina A
** A, grup sanguini
* Lingüística:
** A, primera lletra de l'alfabet català
** А, primera lletra de l'alfabet ciríl·lic
** A (kana), caràcter de l'escriptura japonesa
* Metrologia:
** a, Abreviatura habitual de l'àrea i del nombre màssic
** A, símbol de l'amper en el Sistema Internacional d'Unitats
** Å, símbol de l'àngstrom.
** A seguida d'un nombre, indica una mida estàndard d'un full de paper (A4, A5)
** A, abreviatura habitual del nombre màssic, el total de neutrons i protons que conté un nucli atòmic
** a, abreviatura del prefix atto
* Vehicles:
** A identifica els vehicles d'Àustria.
** A França es col·loca als cotxes dels conductors novells (conducteur apprenti), com un equivalent de la L internacional
* Miscel·lània:
** A, l'as en la baralla francesa
** A, simbolitza la nota musical la
** A (musical), musical espanyol dirigit per Nacho Cano estrenat el 2008
# Akysis scorteus

Akysis scorteus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 3,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 31-32.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sumatra (Indonèsia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Page, L.M., Hadiaty, R.K., López, J.A., Rachmatika, I. & Robins, R.H. 2007. Two New Species of the Akysis variegatus Species Group (Siluriformes: Akysidae) from Southern Sumatra and a Redescription of Akysis variegatus Bleeker, 1846. Copeia, 2: 292–303.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marc Claudi Marcel (edil)

Marc Claudi Marcel (en llatí Marcus Claudius M. F. M. N. Marcellus) va ser un magistrat romà que formava part de la gens Clàudia i era de la família dels Claudi Marcel.
Va ser edil curul l'any 91 aC. Era fill de Marcus Claudius Marcellus i se suposa que va ser el germà de Caius Claudius Marcellus i el pare de Marcus Claudius Marcellus, que va ser cònsol l'any 51 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 932.
# Marc Claudi Marcel (magistrat)

Marc Claudi Marcel (en llatí Marcus Claudius Marcellus) va ser un magistrat romà. Era fill de Marcus Claudius M. F. M. N. Marcellus (cònsol el 166 aC, 155 aC i 152 aC) i pare de Marcus Claudius M. F. M. N. Marcellus, edil curul. Formava part de la gens Clàudia i era de la família dels Claudi Marcel.
No se sap quines magistratures va exercir però cap d'elles devia ser molt important, ja que no és mencionat per cap autor antic.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/942?rgn=full+text;view=image;q1=MarcellusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 932. ]
# Marc Valeri Messal·la Níger

Marc Valeri Messal·la (llatí: Marcus Valerius M. f. M. n. Messalla), portava l'agnomen Niger pel color negre dels seus cabells.
Va ser pretor l'any del consolat de Ciceró, el 63 aC, i cònsol 'any 61 aC, juntament amb Marc Pupi Pisó, l'any en què Publi Clodi va profanar els misteris de la Bona Dea i Gneu Pompeu va celebrar un triomf per les seves victòries sobre els pirates cilicis, sobre Tigranes II d'Armènia i Mitridates. Messal·la, com a cònsol, va participar activament en la persecució de Publi Clodi i va avisar Pompeu de les seves intencions.
Messal·la Níger va ser censor l'any 55 aC, membre del col·legi de pontífexs, i un orador destacat. L'any 80 aC es va dedicar a recollir proves per a la defensa en la causa contra Sext Rosci. L'any 62 aC va sol·licitar a Ciceró que defensés el seu parent Publi Corneli Sul·la. I l'any 54 aC va ser un dels sis oradors que Marc Emili Escaure va utilitzar en el seu judici. Messal·la Níger es va casar amb una germana de l'orador Hortensi, amb la que va tenir almenys un fill de nom Marc Valeri Messal·la, i una filla, Valèria Messal·la, la darrera esposa del dictador Sul·la.

## Referències

* ↑ Ciceró. Brutus,70
* ↑ Ciceró. Pro Roscio Amerino 51
* ↑ Ciceró. Pro Sulla 6
* ↑ Quint Asconi Pedià. Pro M. Scauro 20
* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares VIII,2,4
# Clares

Clares és un poble de la província de Guadalajara a la comunitat autònoma espanyola de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ Ministeri d'Administracions Públiques d'Espanya. Secretaria General Tècnica [22 de gener de 2015]. Variaciones de los municipios de España desde 1842 (en castellà), octubre 2008, p. 130 i 132. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-01-22. [Consulta: 22 febrer 2021].
Viccionari
# Guatlla bec-roja

La guatlla bec-roja (Perdicula erythrorhyncha) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita praderies, matolls i boscos decidus de l'Índia.

## Referències

* ↑ IUCN «Perdicula erythrorhyncha» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22679007a92798106.en.
# Hosťovce (Košice)

* No s'ha de confondre amb Hosťovce (Nitra).
Hosťovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1360.
# Hypsiboas pulidoi

Hypsiboas pulidoi és una espècie de granota que viu a Veneçuela.

## Referències

* La Marca, E. 2004. Hypsiboas pulidoi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Hōon'in

El Hōon'in (error: {{nihongo}}: Cal text en japonès o romaji (help)) és un temple budista situat al barri de Chūō-ku d'Osaka, Japó.

## Vegeu també

* Tretze llocs budistes d'Osaka

## Referències

* ↑ «摂津国八十八所巡礼_第21番_報恩院». [Consulta: 17 abril 2022].
# Hōchō

Hōchō (包丁) és el nom que reben els ganivets utilitzats a la gastronomia japonesa. Quan és el segon element d'una paraula composta, per raons d'eufonia, el terme en general passa a pronunciar-se bōchō. Existeixen nombrosos ganivets segons l'ús que se li vulgui donar:
* Degui bōchō (出刃包丁), per tallar peix i carn.
* Hanchō hōchō (半丁包丁), per tallar peix en filets, més curt que el oroshi bōchō
* Oroshi hōchō (おろし包丁), per tallar peix en filets.
* Menkiri bōchō (麺切り包丁), també anomenat soba bōchō o udon bōchō, per tallar fideus.
* Nakiri bōchō (菜切り包丁), per tallar verdures.
* Sashimi bōchō (刺身包丁), per tallar peix i marisc per preparar sashimi.
* Unagisaki hōchō (鰻サキ包丁), per tallar anguiles en filets.
* Usuba bōchō (うすば包丁), per tallar verdures, més fi que el nakiri bōchō.
# Hōmei Iwano

Hōmei Iwano (japonès: 岩野 泡鳴, Iwano Hōmei; Awaji, 20 de gener de 1873-9 de maig de 1920) és un escriptor i traductor naturalista japonès.
Volgué ser missioner cristià, però finalment es decantà per la literatura. Després de poemaris i drames kabuki sense èxit, publicà drames poètics (Shintaishi no sahō, 1907; Shintaishi shi, 1907-08) i textos d'anàlisis de literatura (Shimpiteki hanjū shugi, 1906; Shin shizen shugi, 1908). A partir del 1909, escriví novel·les autobiogràfriques com Tandeki (1909) o Hōmei gobusaku (1911).
Traduí a Plutarc.

## Referències

* ↑ http://kotobank.jp/word/岩野泡鳴
* Louis Frédéric: Japan Encyclopedia. Harvard University Press, 2002 (Japon, dictionnaire et civilisation), ISBN 0-674-00770-0, p.409,

## Enllaços externs

* www.aozora.gr.jp, Aozora Bunko
# Hylophorbus picoides

Hylophorbus picoides és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Günther, R. & Price, D. 2004. Hylophorbus picoides. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.