OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tacfarines

Tacfarines (Tagaste, segle I aC - bisbat de Pomaria, 24 dC) o Tacfarinas (en llatí Tacfarinas, en llengua númida Taqpharinat) va ser un cap númida del temps de l'emperador Tiberi.
Havia servit amb les tropes auxiliars romanes, però va desertar i va reunir una partida de bandolers entre els que va introduir la disciplina romana. Amb aquesta partida es va imposar com a cap de la tribu dels musulamis, fronterera amb el regne de Mauritània Llavors se li van unir els maures, dirigits per Mazippa i l'any 18 es va arriscar a presentar batalla al procònsol romà d'Àfrica Marc Furi Camil, però va ser derrotat i va sofrir fortes pèrdues.
Es va reorganitzar durant dos anys i l'any 20 va atacar altre cop la província romana d'Àfrica, saquejant tot el que va poder i devastant el país. Una cohort romana estacionada prop del riu Pagyda (potser el modern Abeadh) va ser derrotada pels invasors, però llavors el procònsol Luci Aproni (successor de Camil) va enviar altres forces que el van derrotar i el van forçar a retirar-se al desert.
Tot i així Tacfarines va poder reagrupar un nou exèrcit i l'any 22 va enviar ambaixadors a Tiberi exigint aprovisionaments per les seves tropes, amenaçant en cas de refús amb la guerra perpètua. Tiberi, indignat, va donar instruccions a Quint Juni Bles, nomenat procònsol d'Àfrica, de capturar a Tacfarines; però Bles no ho va aconseguir; el va derrotar en diversos encontres parcials, però mai va poder agafar al cap rebel però va arribar a empresonar el seu germà.
L'any 24 Tacfarines, amb un exèrcit d'uns milers d'homes va atacar altre cop la província on ara governava Publi Corneli Dolabel·la. Dolabel·la, que va tenir l'ajut del rei Ptolemeu de Mauritània, va derrotar els rebels i Tacfarines va morir en la batalla. Ptolemeu va rebre com agraïment la toga picta i el ceptre (un signe d'amistat de Roma).

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, p. 174

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tacfarinas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 juliol 2022].
# Partit Republicà Autònom Navarrès

El Partit Republicà Autònom Navarrès (PRAN) va ser creat el 23 de maig de 1914 per Gregorio Huder, seguint el pas a altres PRA d'arreu d'Espanya. Va ser creat el mateix any que el seu homòleg aragonès, però no tenia premsa de divulgació pròpia pel que va utilitzar la del PRA Aragonés, La Idea (1914) i El Ideal de Aragón (1915) que van arribar a Pamplona i Tudela. En 1926 es va sumar al manifest d'Aliança Republicana.
El partit va mantenir la seva activitat fins i tot durant la dictadura de Primo de Rivera. Mariano Ansó, membre llavors del PRAN, va fundar juntament amb altres membres del Cercle Republicà de Pamplona el setmanari La República en 1930. La seva seu es trobava en la plaça del Castillo. Encara reconeixent l'antirepublicanisme del clergat va mantenir caràcter confessional catòlic. Juan Echepare Aramendía va dirigir en 1930 el partit i va participar en els preparatius de la Sublevació de Jaca i de la Revolta de Cuatro Vientos. Per això va ser empresonat a Madrid, on va travar amistat amb Niceto Alcalá-Zamora i amb els caps de la revolta.
En 1931 Serafín Huder, germà de Gregorio juntament amb altres correligionaris el van reorganitzar i comenzarrn a crear agrupacions per la Ribera, alguna com la d'Azagra amb més de 200 membres i fins i tot una secció juvenil. Sent en 1931 el partit navarrès que més es va expandir. Van tenir pressions del Partit Republicà Radical (PR) per a adherir-se a ells, accedint alguna agrupació com la de Milagro que es va adherir en 1931. En un manifest de desembre 1932 el PRAN assenyalava que Navarra és reducte i catau de la reacció més fera per l'influx del clergat, constatant que la Segona República Espanyola no arrelà a Navarra, advocant per la creació d'un Comitè d'Esquerres. El 1931 es va integrar a Izquierda Republicana.

## Referències

* Jimeno Jurío, José María Navarra en la época moderna y contemporánea 2007 Pamplona: Pamiela ISBN 978-84-7681-457-4
# Medalla Henry Marshall Tory

La Medalla Henry Marshall Tory és un premi de la Royal Society of Canada "per la recerca excepcional en una branca d'astronomia, química, matemàtiques, física, o una ciència aliada". Es diu així en honor de Henry Marshall Tory (1864-1947) i es concedeix cada dos anys. El premi consisteix en una medalla de plata xapada en or.

## Destinataris

* 1943 - John Lighton Synge, FRSC
* 1944 - Frank Allen, FRSC
* 1945 - Otto Maass, FRSC
* 1946 - John Stuart Foster, FRSC
* 1947 - Eli Franklin Burton, FRSC
* 1949 - Harold Scott Macdonald Coxeter, FRSC
* 1951 - Thorbergur Thorvaldson, FRSC
* 1953 - Gerhard Herzberg, FRSC
* 1955 - Edgar William Richard Steacie
* 1957 - Carlyle Smith Beals
* 1959 - Henry George Thode, FRSC
* 1961 - R. M. Petrie, FRSC
* 1963 - Harry Lambert Welsh
* 1965 - Henry E. Duckworth, FRSC
* 1967 - Israel Halperin
* 1969 - William George Schneider, FRSC
* 1971 - Harold Elford Johns, FRSC
* 1973 - Bertram Neville Brockhouse
* 1975 - William T. Tutte
* 1977 - John C. Polanyi, FRSC
* 1979 - Nathan S. Mendelsohn
* 1981 - Alexander Edgar Douglas, FRSC
* 1983 - Ronald J. Gillespie
* 1985 - Keith U. Ingold, FRSC
* 1987 - Keith J. Laidler, FRSC
* 1989 - Boris P. Stoicheff, FRSC
* 1991 - Willem Siebrand, FRSC
* 1993 - Albert E. Litherland, FRSC
* 1995 - Juan C Scaiano, FRSC
* 1997 - James Greig Arthur, FRSC
* 1999 - James K.G. Watson, FRSC
* 2001 - John Bryan Jones, FRSC
* 2003 - Paul Corkum, FRSC
* 2005 - David J. Lockwood, FRSC
* 2007 - George Albert Sawatzky, FRSC
* 2009 - John Richard Bond, FRSC
* 2011 - Arthur B. McDonald, FRSC
* 2013 - Douglas W. Stephan, FRSC
* 2015 - Julio Navarro, FRSC

## Referències

* «Henry Marshall Tory Medal». The Royal Society of Canada. [Consulta: 21 febrer 2015].
* ↑ 2015 Medals and Awards Recipients Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (PDF, 700 kB); Consultat el 29 de setembre de 2016.
# Bretzwil

Bretzwil és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Waldenburg.

## Referències

* ↑ «Bretzwil» (en alemany). Historisches Lexikon der Schweiz, 20-12-2002. [Consulta: 13 gener 2023].

## Enllaços externs

* Bretzwil en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi
# Ovidi4

Ovidi4 és un grup català de cançó protesta format per Borja Penalba, Mireia Vives, David Fernàndez i David Caño. En els seus espectacles hi són presents textos musicats dels poetes Vicent Andrés Estellés, Joan Salvat-Papasseit, Pere Quart, Mireia Calafell, Rafeef Ziadah, Maria Mercè Marçal, Maria del Mar Bonet i Atahualpa Yupanqui, entre d'altres.
L'any 2019, versionaren la cançó «Qué bonito es Badalona», que Manolo Escobar va popularitzar l'any 1987, per a la campanya electoral de Dolors Sabater a l'alcaldia de Badalona. L'any 2020, amb motiu dels vint-i-cinc anys del traspàs del cantautor alcoià Ovidi Montllor, presentaren l'espectacle «Ovidi25» amb el propòsit d'homenatjar l'artista que les noves generacions han reivindicat i convertit en un referent polític.
L'abril de 2021, publicaren el llibre-disc L'Ovidi se’n va a la Beckett [Hem d’aprendre a fracassar més i millor] (Sembra Llibres / Propaganda Pel Fet!, 2021), enregistrat a la Sala Beckett de Barcelona un parell d'anys abans al final de la gira que el quartet feia aleshores amb el títol de «Cuidem-nos».

## Referències

* ↑ Rodríguez, Oriol. «La mentida va en un portaavions i la veritat és en una cançó». Enderrock.cat, 22-01-2020. [Consulta: 18 març 2021].
* ↑ «Ovidi4 es rodegen de bones amistats al Palau». Tresdeu, 05-04-2018. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «VÍDEO David Fernández i Ovidi4 versionen Manolo Escobar per la campanya de Sabater a Badalona». NacióDigital, 11-05-2019. Arxivat de l'original el 2022-07-23. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ Cervantes, Xavier. «El Barnasants canta a la vida d'Ovidi Montllor». Ara, 23-01-2020. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ Partal, Txell. «'Ovidi és una brúixola, un antídot contra l'amnèsia'». Vilaweb, 24-01-2020. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ Gea, Èlia. «Ovidi 4 canta des d'un sofà ric de mudances». Enderrock.cat, 18-03-2021. [Consulta: 18 març 2021].
# Txeriómuixki

«Txeriómuixki» té aquests significats:
* Txeriómuixki (Khakàssia), localitat de Khakàssia, a Rússia
* Txeriómuixki (Uliànovsk), localitat de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia
# Tokyo Verdy

El Tokyo Verdy és un club de futbol japonès de la ciutat de Tòquio.

## Història

El club va ser fundat el 1969 com el club de futbol de la companyia Yomiuri Shimbun. Amb seu a la ciutat de Kawasaki, el Yomiuri FC fou fundador de la segona divisió de la Japan Soccer League el 1972 i ascendí a primera el 1977.
Quan la lliga es convertí en J. League el 1993 el club es professionalitzà i adoptà el nom Verdy Kawasaki, però continuà essent propietat de Yomiuri fins al 1997. Actualment és propietat de la Nippon Television Network], branca televisiva del Yomiuri Group.
Amb el canvi de segle, els problemes econòmics i la forta rivalitat local amb els clubs Kawasaki Frontale i els veïns Yokohama Marinos i Yokohama Flugels, feren que el club decidís deixar la ciutat de Kawasaki. El 2001 es traslladà a Chōfu, Tòquio i adoptà el nom Tokyo Verdy 1969, que reflectia la nova seu i al mateix temps els orígens del club. L'any 2008 canvià de nou de nom perdent el 1969 del seu nom.

## Palmarès

* Japan Soccer League (1a Divisió):
** 1983, 1984, 1986/87, 1990/91, 1991/92
* Japan Soccer League (2a Divisió):
** 1974, 1977
* J. League:
** 1993, 1994
* Copa JSL/Copa J. League:
** 1979, 1985, 1991, 1992, 1993, 1994
* Copa de l'Emperador:
** 1984, 1986, 1987, 1996, 2004
* Supercopa Xerox:
** 1984, 1994, 1995, 2005
* Copa Sanwa Bank:
** 1994
* Lliga de Campions de l'AFC:
** 1988

## Futbolistes destacats

| Patrick Mboma Tetsuji Hashiratani Satoshi Tsunami Ko Ishikawa Tsuyoshi Kitazawa Atsuhiro Miura Kazuyoshi Miura Yasutoshi Miura Kenichi Uemura Takayuki Morimoto Hideki Nagai Shinji Fujiyoshi Yuji Hironaga Ruy Ramos Takaya Kurokawa | Takuya Takagi Nobuhiro Takeda Takahiro Yamada Hiroyuki Shirai Daijiro Takakuwa Takafumi Ogura Daigo Kobayashi Naoki Soma Hayuma Tanaka Takuya Yamada Masakiyo Maezono Kazuyuki Toda Yuji Nakazawa Shinkichi Kikuchi | Toshihiro Hattori Masashi Oguro Pereira Bismarck Edmundo Gil Washington Hulk Claudio Ubeda Vjeran Simunić Steve Paterson Lee Gang-Jin Kim Do-Keun Ryang Gyu-Sa |

## Entrenadors

| Entrenador | Nac. | Anys |
| Yasutaro Matsuki | Japó | 1993-1994 |
| Nelsinho Baptista | Brasil | 1995-1996 |
| Yasuyuki Kishino | Japó | 1996 |
| Émerson Leão | Brasil | 1996 |
| Hisashi Kato | Japó | 1997 |
| Valdir Espinosa | Brasil | 1997 |
| Ryoichi Kawakatsu | Japó | 1997 |
| Nicanor | Brasil | 1998 |
| Ryoichi Kawakatsu | Japó | 1998 |
| Hideki Matsunaga | Japó | 1999 |
| Chang Woe-Ryong | Corea del Sud | 2000 |
| Yasutaro Matsuki | Japó | 2001 |
| Yukitaka Omi | Japó | 2001-2002 |
| Lori Paulo Sandri | Brasil | 2002-2003 |
| Leandro | Brasil | 2003 |
| Osvaldo Ardiles | Argentina | 2003-2005 |
| Nobuhiro Ishizaki | Japó | 2005 |
| Vadão | Brasil | 2005 |
| Ruy Ramos | Japó | 2006-2007 |
| Tetsuji Hashiratani | Japó | 2008 |
| Takuya Takagi | Japó | 2009- |

## Enllaços externs

* Web oficial (japonès)
* Rising Sun News: Tokyo Verdy 1969 (anglès)
# Teatro Estable Castellano

Teatro Estable Castellano (TEC) va ser una companyia de teatre espanyola creada en 1978, subvencionada pel Ministeri de Cultura d'Espanya. En l'àmbit del teatre independent va substituir al desaparegut Teatro Experimental Independiente (TEI), alhora hereu del Teatro Estudio de Madrid (TEM). Igual que el TEI, el Teatro Estable Castellano va ser impulsat per Miguel Narros, José Carlos Plaza i William Layton, i també es va caracteritzar per la seva actitud avantguardista tant en l'estètic com en el polític. Com a companyia, va estar activa amb la seva estructura original entre 1978 i 1980. Layton continuaria en solitari fundant en 1985 el "Laboratori de Teatre William Layton". L'obertura social i cultural que va posar fi al treball dels grups independents, va triar Miguel Narros per a dirigir el Teatro Español i a José Carlos Plaza (l'últim a abandonar el caliu del TEC) per a exercir la direcció del Centre Dramàtic Nacional entre 1989 i 1994.

## Principals muntatges

* Así que pasen cinco años, de García Lorca, dirigit per Miguel Narros.
* L'oncle Vània, de Txèkhov, dirigit per William Layton. Amb ella van obtenir el Fotogramas de Plata 1978 a la millor labor teatral
* La dama boba, de Lope de Vega, dirigit per Miguel Narros.
* Don Carlos, de Schiller, dirigit per José Carlos Plaza.
* La señora Tártara, de Francisco Nieva, dirigit per José Carlos Plaza.
* La voz humana, de Jean Cocteau, dirigit per José Carlos Plaza.
* Antes del desayuno, d'Eugene O'Neill, dirigit per José Carlos Plaza.
* El cero transparente, d'Alfonso Vallejo, dirigit per William Layton.
* La más fuerte, de Strindberg, dirigit per William Layton.

## Gresol teatral

Al Teatro Estable Castellano es van formar actors i actrius, a més de directors i guionistes tant de l'escena com del cinema espanyol; entre ells: Julieta Serrano, Esperanza Roy, Ana Belén, Mar Díez, Enriqueta Carballeira, Fernando Sansegundo, Paco Algora, Juan Luis Galiardo, Carlos Hipólito i un llarg etcètera.

## Referències

* ↑ Entrega de los Fotogramas de Plata 1978, La Vanguardia, 14 de febrer de 1979
* ↑ Archivo del Laboratorio de Teatro William Layton Consultat el 16 d'agost de 2013
# Pango-Aluquém

Pango-Aluquém és un municipi d'Angola que forma part de la província de Bengo. Té una superfície de 2.753 km² i una població de 6.571 habitants. Algunes fonts l'inclouen dins la província de Kwanza-Nord, però el govern provincial de Bengo el delimita com a seu. Limita amb els municipis de Dembos, Bula Atumba, Gonguembo, Golungo Alto, Cambambe i Dande.

## Subdivisió

Comprèn les comunes de:
* Cazuangongo
* Pango Aluqém

## Referències

* ↑ «Censo 2014 do INE de Angola», 2014. Arxivat de l'original el 2017-07-11. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ AQuimbundu no Município de Pango Aluquem, Elefantes Visitam a Casa do Soba Arxivat 2017-03-22 a Wayback Machine. angolabelazebelo.co, 2010
* ↑ Perfil Arxivat 2017-03-22 a Wayback Machine. al web del govern de Bengo
# Medalla Herbert

La Medalla Herbert és atorgat per la International Bulb Society a aquells els èxits dels quals, en l'avançament del coneixement de les plantes bulboses ornamentals es considera excepcional.
La medalla porta el nom de William Herbert, un notable botànic del segle xix. Va publicar molts articles en el Botanical Register i la Botanical Magazine sobre el tema de les plantes bulboses, moltes de les quals va cultivar en els seus propis jardins. Va escriure el que es va convertir en l'obra de referència sobre la família de les amaril·lidàcies en el 1837. També ha publicat extensament sobre la hibridació basada en els seus propis experiments, no només en bulbs sinó també en altres grups de plantes.

## Herbert Medalists

Una llista completa dels premiats amb la Medalla Herbert es dona a la pàgina web de la International Bulb Society[1], i a Herbertia (1937–1988).

## Referències

* ↑ International Bulb Society Arxivat August 25, 2006, a Wayback Machine.
* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Herbert, William (1778-1847)». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900.
* ↑ The Herbert Medal

## Enllaços externs

* International Bulb Society
# Bretó (Zamora)

Bretó és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 305 | 267 | 242 | 236 |

## Referències

Viccionari
# Palmera de cabdell

«Palmera de cabdell» té aquests significats:
Palmera de cabell o en anglès:Cabbage Palm és el nom comú de diverses espècies de palmeres o d'aspecte similar a les palmeres:
* Cordyline fruticosa, tropical, nativa d'Àsia i Polinèsia
* Corypha utan, Palmèra de fulles com ventalls d'Àsia oriental, incloent el nord d'Austràlia
* Euterpe oleracea, del Brasil
* Livistona australis, d'Austràlia
* Roystonea oleracea, del Carib
* Sabal palmetto, palmera nativa del sud-est dels Estats Units, Cuba i les Bahames
# Txeriómuixka (Khakàssia)

* Per a altres significats, vegeu «Txeriómuixka».
Txeriómuixka (en rus: Черёмушка) és un poble de la República de Khakàssia, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 73 habitants. Pertany al districte de Bograd.

## Referències

* ↑ Почтовые индексы России. Регионы России → Республика Хакасия → Боградский район → село Абакано-Перевоз
# Tokyo Zombie

Tokyo Zombie (東京ゾンビ, Tōkyō Zonbi) és un manga escrit el 1999 per Yusaku Hanakuma. Posteriorment es va convertir en una pel·lícula japonesa de 2005 escrita i dirigida per Sakichi Sato. Les pel·lícules estan protagonitzades per Tadanobu Asano, Show Aikawa i Erika Okuda. La pel·lícula es va estrenar a Amèrica del Nord, Regne Unit i més tard Austràlia i Nova Zelanda el 2009.

## Argument

Fujio i Mitsuo són dos vagabunds a temps complet que treballen en una fàbrica d'extintors. Els dos passen les hores de dinar entrenant per complir els seus somnis de ser campions de jujitsu. Un dia, assassinen el seu cap i aboquen el seu cos a un abocador de residus tòxics de Tòquio conegut com "Fuji Negre".
Les coses empitjoren de sobte quan un exèrcit de no-morts s'aixeca de l'abocador i comença a atacar els vius. Per sobreviure, hauran d'emprar les seves limitades habilitats de jujitsu, per ajudar o escapar de Tòquio.

## Repartiment

* Tadanobu Asano – Fujio
* Shō Aikawa – Mitsuo
* Erika Okuda – Yoko
* Arata Furuta – Ishihara
* Kazuo Umezu – Akiyama / Príncep
* Hina Matsuoka – Fumiyo
* Maria Takagi – germana de Yocchan

## Recepció

En una llista de "10 Great Zombie Manga", Jason Thompson de Anime News Network va situar "Tokyo Zombie" en el novè lloc, anomenant-lo "bo, cursi, entreteniment ultraviolent".

## Referències

* ↑ «Tokyo Zombie». IMDb. [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ «ja:東京ゾンビ(2005)» (en japanese). AllCinema. [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ Jason Thompson. «House of 1000 Manga - 10 Great Zombie Manga». Anime News Network, January 9, 2014. [Consulta: January 11, 2014].

## Enllaços externs

* Tokyo Zombie (manga) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
# Teatro Español Universitario

El Teatro Español Universitario (TEU) és una agrupació teatral espanyola creada el 1941.

## Història

L'antecedent més proper es troba a La Barraca, agrupació teatral universitària creada i dirigida per Federico García Lorca el 1931. Entre els que van ser membres d'aquell projecte es trobava Modesto Higueras que, en finalitzar la Guerra Civil Espanyola el setembre de 1939, fundaria l'anomenat Teatro Nacional de las Organizaciones Juveniles, embrió del que dos anys després va ser el Teatro Español Universitario.
La companyia es va estrenar el 23 de març de 1941 amb l'obra La mujer por fuerza de Tirso de Molina. Fins a l'any 1944, el TEU es va situar en l'àmbit del Sindicato Español Universitario. A partir d'aquest any i fins a 1956 va passar a dependre de l'Asesoría Nacional de Cultura y Arte dell Frente de Juventudes.
Higueras va dirigir el TEU fins a 1951 en una de les etapes de major esplendor de la companyia, temps en què van arribar a muntar una cinquantena d'obres, entre les quals destaquen Fuenteovejuna de Lope de Vega, La vida es sueño de Calderón de la Barca, els Entremeses de Miguel de Cervantes o El sí de las niñas de Leandro Fernández de Moratín. Després de Modesto Higueras, va ser el seu germà Jacinto qui va assumir la direcció de la companyia fins a 1955.
El TEU, en la seva època daurada, va ser un autèntica pedrera de professionals de l'escena i un revulsiu del panorama artístic de la postguerra espanyola. Només cal assenyalar que va ser aquesta companyia la que va estrenar l'obra mestra de Miguel Mihura Tres sombreros de copa el 1952.
Són molts els noms prestigiosos del món artístic que, d'una o altra manera, van estar vinculats al TEU: Gustavo Pérez Puig, Fernando Guillén, José María Rodero, Fernando Fernán Gómez, José Luis López Vázquez, Nati Mistral, María Jesús Valdés, Matilde Conesa, Alfredo Landa, Alicia Hermida, Valeriano Andrés, Gemma Cuervo, Jesús Puente, Juanjo Menéndez o Paco Valladares.

## Referències

* ↑ García Lorenzo, Luciano. Aproximación al teatro español universitario (TEU) (en castellà). CSIC-Dpto. de Publicaciones, 1999. ISBN 8400078268 [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «Federico entrevista a Alfredo Landa». Libertad Digital, 04-12-2008.
# Migjorn

«Migjorn» té aquests significats:
* Punt cardinal, vegeu Sud.
* Migjorn (vent), vent que prové del sud.
* Migjorn (Mallorca) és una de les comarques naturals de Mallorca.
# Bretó empordanès

El bretó empordanès era un tipus propi de cavall hipermètric, ara ja extint, i que havia existit a l'Empordà i al Pla de l'Estany.

## Origen

Es va originar de l'encreuament d'eugues catalanes amb semalers importats de França -sobretot bretons i ardenesos-.
A diferència del bretó cerdà, la població era molt uniforme. Possiblement el fet que a la Cerdanya el ramader comptés amb un factor ambiental més favorable, i amb una facilitat per a la importació de nous semalers, provocà que no fos tan constant com el ramader empordanès en la selecció, que treballà més amb l'indígena.
Aquest Bretó tenia una aptitud per al tir semipesant.

## Descripció

No tenia unes característiques gaire definides, però la major part dels animals acusava un tipus bretó, si bé llur constitució era més forta i pesant que la raça francesa, per tal com les eugues es destinaven també a la producció de muls. Tenia una alçada intermèdia entre el bretó i l'ardenès.
El veterinari Juan Gelabert, l'any 1951, defineix aquests animals de la següent manera:
* Fornits i vigorosos.
* De constitució forta i harmoniosa.
* Amb uns excel·lents cascos.
* Terç davanter ben desenvolupat, pit ample, costellam fort, de tòrax profund i ample.
* Terç posterior ample i robust.
* Cap proporcionat, de cara expressiva.
* Conjunt en general de bona línia.
* Pas àgil i ferm.
* Ardent, viu i vigorós, però alhora tranquil i treballador.
* Gran fecunditat i capacitat de cria.

## Bibliografia

* Aparicio, G.: Zootecnia Especial (Etnología Compendiada). Imp. Moderna. Còrdova, 1960.
* Gelabert, J.: La producción equina en la provincia de Gerona. A: II Congreso Internacional Veterinario de Zootecnia: 337-372. Madrid, 1951.
* Oresanz, J.: Evolución del caballo de tiro. A: II Congreso Internacional Veterinario de Zootecnia: 593-655. Madrid, 1951.
* Parés i Casanova, Pere-Miquel; Francesch i Vidal, Amadeu; Jordana i Vidal, Jordi; Such i Martí, Xavier: Catalans de pèl i ploma. Races domèstiques autòctones de Catalunya. Lynx Edicions, Bellaterra, 2006. ISBN 84-96553-02-7, planes 227-228.
* Payeras, L. i Pons, P.A.: Races autòctones de Mallorca. Grup Serra. Palma, 1991.

## Referències

* ↑ Aquest darrer s'importava sobretot a l'Alt Empordà.
* ↑ "... la población caballar en esta provincia se distinguía por sus caracteres de verdaderos mestizos de sangre de aptitud de tiro". (Oresanz).