OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olga Bisera

Biser Vukotić, coneguda artísticament com a Olga Bisera, Olga Biser, Olga Bis o simplement Bisera (Mostar –antiga Iugoslàvia, actual Bòsnia i Hercegovina–, 26 de maig de 1944) és una actriu retirada, productora, periodista i escriptora, allunyada de la indústria cinematogràfica des de començaments de la dècada de 1980.
Com a intèrpret de gairebé una vintena de pel·lícules tant de sèrie B, en les quals prevalen els continus nus parcials i/o totals, com de autor, després de graduar-se en l'Acadèmia de Teatre, Cinema, Ràdio i Televisió de Belgrad en 1968 amb el professor Mat Milošević, va aconseguir un període de particular notorietat entre els anys 1969 i 1982. Com «noia Bond», va participar en la cinta The Spy Who Love Me (L'espia que em va estimar) amb Roger Moore. També en aquells dies, va posar com a model per a «revistes per a homes» com Playmen (Itàlia), Interviú (Espanya), Cinema Revue Magazine (França, 25 abr. 1974), etc.
En la seva faceta d'escriptora, va publicar en 2009 el llibre Ho sedotto il potere (Gremese Editore, ISBN 978-8884405975), en el qual la veterana actriu entrevista a grans personalitats de la política internacional com Moammar al-Gaddafi (la periodista, acusada de ficar-se al llit amb el mandatari libi, va declarar: «Només el vaig entrevistar»), Hussein I de Jordània, Bettino Craxi, James Mancham, Sarkozy o Carla Bruni.

## Filmografia

* Deca vojvode Smita (1967)
* Castle Keep (1969)
* Beati i ricchi (1972)
* L'uccello migratore (1972)
* Super Fly T.N.T. (1973)
* Diario segreto da un carcere femminile (1973)
* Ancora una volta prima di lasciarci (1973)
* Amore libero - Free Love (1974)
* Un sussurro nel buio (1976)
* Culastrisce nobile veneziano (1976)
* La vergine, il toro e il capricorno (1977)
* L'occhio dietro la parete (1977)
* L'espia que em va estimar (1977)
* 6000 km di paura (1978)
* Christa, folle de son sexe (1980)
* La sconosciuta (1982)

## Notes i referències

* ↑ Bisera, Olga. «No debo morir sin ver Jerusalém de nuevo», 18 may. 1992. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «Bešlić primio je u gradskoj upravi Biseru Vukotić» (en bosnià), 28 sep. 2010. [Consulta: 1r octubre 2018].
* ↑ Fuente: «Desnudamos a la periodista acusada de acostarse con Gadafi». Interviú, 684, jun. 1989, pàg. 1 y ss. ISSN: 2340-7379.
* ↑ Cremonini, 2017.
* ↑ Louis Paul, 2015, p. 338.
* ↑ Curti, 2017, p. 167.
* ↑ Mancini, 2008, p. 117.
* ↑ Mancini i Panizza, 2011, p. 243.
* ↑ Ferguson, 2015.

## Bibliografia

* Cremonini, Maria. Le Favolose Attrici Anni Settanta. Self-Publish, 2017.
* Curti, Roberto. Italian Gothic Horror Films 1970-1979. McFarland, 2017, p. 167. ISBN 978-1476629605.
* Ferguson, Michael. Joe Dallesandro – Warhol Superstar – Underground Film Icon – Actor. Open Road Media, 2015. ISBN 978-1504006545.
* Louis Paul. Italian Horror Film Directors. McFarland, 2015, p. 338. ISBN 978-0786487493.
* Mancini, Bruno. Otto milioni. Lulu.com, 2008, p. 117. ISBN 978-1291013962.
* Mancini, Bruno; Panizza, Roberta. L'isola d'Ischia. Lulu.com, 2011, p. 243. ISBN 978-1447763321.

## Enllaços externs

* Articles escrits per Olga Bisera a El País
# Centre d'Intel·ligència de les Forces Armades

El Centre d'Intel·ligència de les Forces Armades (en castellà: Centro de Inteligencia de las Fuerzas Armadas, CIFAS) és un òrgan auxiliar d'intel·ligència militar del cap de l'Estat Major de la Defensa (JEMAD), integrat en l'estructura orgànica de l'Estat Major de la Defensa, que té com a funció facilitar al JEMAD, al Ministeri de Defensa i al president del Govern la informació sobre situacions de risc i crisi procedents de l'exterior. Al seu càrrec es troba un cap amb rang de general.
És un òrgan únic i conjunt de les Forces Armades d'Espanya en matèria d'intel·ligència militar, dirigeix els sistemes d'intel·ligència i guerra electrònica, mantenint els centres d'intel·ligència de l'Exèrcit de Terra, de l'Armada i l'Exèrcit de l'Aire, dependència funcional respecte al CIFAS.
Entre les seves obligacions es troben:
* Proporcionar als caps d'Estat Major dels Exèrcits informació per al desenvolupament de les seves funcions en missions en temps de pau.
* Proporcionar al Cap de l'Estat Major de la Defensa (JEMAD) la intel·ligència militar precisa per a la direcció de les operacions i disseny d'estratègia.
* Coordinar la seva tasca amb l'Estat Major de la Defensa i la seva Caserna General.
* Ser òrgan complementari d'intel·ligència militar del Centre Nacional d'Intel·ligència, amb qui es coordinarà a través del Pla Conjunt d'Intel·ligència Militar.
* Col·laborar amb les estructures d'intel·ligència de les organitzacions internacionals de les quals Espanya formi part i amb les dels països aliats.

## Directors

* General de brigada Valentín Martínez Valero (Fundació en 2005–2008) (ET)
* Tinent general Miguel Romero López (2008–2011) (EA)
* Vicealmirall Juan Antonio Cuadrillero Pinilla (2011–2013) (Armada)
* General de divisió Francisco José Gan Pampols (2013–2017) (ET)
* General de divisió Francisco Rosaleny Pardo de Santayana (2017-2019) (ET)
* General de divisió Antonio Romero Losada (2019-) (ET)

## Referències

* Aquest article incorpora textos de domini públic, acollits a l'Article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola.
* ↑ Article 2.3.b del Reial Decret 1551/2004, de 25 de juny, d'estructura orgànica bàsica del Ministeri de Defensa espanyol
* ↑ Orde de defensa 1076/2005, de 19 d'abril, per la que es desenvolupa l'estructura de l'Estat Major de la Defensa
* ↑ Sallés, Quico. «Sánchez posa un legionari a dirigir la intel·ligència militar». ElMón.cat, 11-10-2019. Arxivat de l'original el 9 de desembre 2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
# Villacañas

* Per a altres significats, vegeu «Beatriz Villacañas».
Villacañas és un municipi a la província de Toledo (comunitat autònoma de Castella la Manxa) que limita amb els de Lillo, La Villa de Don Fadrique, Corral de Almaguer, Quero, Villafranca de los Caballeros, Madridejos i Tembleque.

## Història

Al municipi es troben restes arqueològiques de l'Edat del Bronze (turó Tirez), romans i àrabs.
Els poblats de Borregas, Tirez, Ormeña i Ormeñuela van existir antigament al terme de
Villacañas sense que es pugui precisar en l'actualitat la seva situació.
La seva història moderna està lligada a l'Orde militar de Sant Joan de Jerusalem, sent
Villacañas una de les catorze poblacions que componien el Priorat de Sant Joan amb seu a
Consuegra. El 1230 apareix com a municipi i no aconseguiria el títol de Vila fins al 1557, any en
què es deslliga del vincle feudal amb l'Orde de Sant Joan.
Al segle xviii s'observa un període de creixement econòmic construint-se el nou ajuntament,
les ermites de la Mare de Déu i Sant Roc i reformant l'església.
A conseqüència de la desamortització de Mendizábal en 1836, comença a aparèixer el jornaler
o bracer que treballarà les noves terres que adquireix la puixant burgesia. La penúria
econòmica dels bracers, els obligarà a construir habitatges subterranis denominades sitges.
Avui en dia, les sitges de Villacañas, declarats Conjunt d'Interès Històric, formen un conjunt
arquitectònic únic a Europa.
L'arribada del ferrocarril a 1853 produeix una dinamització tant social com econòmica que
posarà a Villacañas al capdavant de la comarca. A partir d'aquesta època la població anirà
creixent de forma constant fins a la dècada dels 60 en què, a conseqüència de la
industrialització del camp, es produiria una important emigració de villacañeros causa de
l'excés de mà d'obra.
Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Demetrio Martínez Prisuelos. | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Mariano Castillo Alcalá. | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Justo Jimeno Bueno | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Alejandro Infantes Santos | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Alejandro Infantes Santos | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Alejandro Infantes Santos | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Luis Zaragoza Amador | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Santiago García Aranda | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Enllaços externs

* Diputació de Toledo
# L'expedient Warren: El cas Enfield

L'expedient Warren: El cas Enfield (The Conjuring 2) és una pel·lícula de terror nord-americana de 2016 dirigida per James Wan. El guió és del Txad Hayes, Carey W. Hayes, Wan i David Leslie Johnson. És la seqüela de L'expedient Warren de 2013 i el tercer lliurament de la sèrie de pel·lícules The Conjuring. Patrick Wilson i Vera Farmiga repeteixen els seus papers com els autors i investigadors del paranormal Ed i Lorraine Warren de la primera pel·lícula. La pel·lícula segueix els Warren mentre viatgen a Anglaterra per ajudar la família Hodgson, que està experimentant activitat poltergeist a casa de consell d'Enfield el 1977; que més tard es coneixeria com el Poltergeist d'Enfield. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Estrena

L'expedient Warren: El cas Enfield va ser estrenada a Amèrica del Nord el 10 de juny de 2016. La pel·lícula va rebre opinions positives dels crítics i ha recaptat més de $ 320 milions de dòlars a tot el món. El 2018 es va estrenar una preqüela amb Peter Safran i Wan com a productors.

## Referències

* ↑ Chitwood, Adam. «FURIOUS 7 Director James Wan Talks THE CONJURING 2 and the Prospect of Helming a DC Superhero Movie». Collider.com, 23-03-2015.
* ↑ «L'expedient Warren: El cas Enfield». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r juliol 2023].

## Enllaços externs

* L'expedient Warren: El cas Enfield a Goita què fan, ara!
# Monteplain

Monteplain és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 162 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Monteplain era de 162 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 32 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. 39 eren cases i 8 eren apartaments. Dels 46 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris i 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 1 en tenia tres, 8 en tenien quatre i 36 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 33 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Monteplain el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 12 | 30 a 34 | 12 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 20 |
| 24 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 12 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 110 persones, 84 eren actives i 26 eren inactives. De les 84 persones actives 78 estaven ocupades (43 homes i 35 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 26 persones inactives 18 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa immobiliària.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Monteplain a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Monteplain a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Shamokin

Shamokin és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 8.009 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shamokin tenia 8.009 habitants, 3.742 habitatges, i 2.028 famílies. La densitat de població era de 3.725,7 habitants/km².
Dels 3.742 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,4% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 45,8% no eren unitats familiars. En el 41,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.173$ i la renda mediana per família de 30.038$. Els homes tenien una renda mediana de 28.261$ mentre que les dones 19.120$. La renda per capita de la població era de 12.354$. Entorn del 19,3% de les famílies i el 24,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shamokin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shamokin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Parc Nacional de Limpopo

El Parc Nacional de Limpopo (en portuguès: Parque Nacional do Limpopo) va néixer quan l'Àrea d'utilització de vida salvatge de Coutada 16 a la Província de Gaza, Moçambic,es va passar d'una concessió de caça a una àrea protegida. Forma part del Parc transfronterer del Gran Limpopo amb el Parc Nacional Kruger de Sud-àfrica i el Parc Nacional de Gonarezhou a Zimbabwe. Administrativament està dividit entre el districte de Chicualacuala (6,400 quilometres quadrats (2,500 sq mi)), el districte de Massingir (2,100 quilometres quadrats (810 sq mi)), i el districte de Mabalane (1,500 quilometres quadrats (580 sq mi)).

## Història

Amb l'ajuda de R42 milions donats per Alemanya el nou parc s'està desenvolupant amb tanques i unitats contra la caça furtiva. El parc està dividit en tres zones d'ús independents: una zona turística, una zona salvatge, i una zona d'utilització dels recursos (de caça). Al sud es troba la presa de Massingir i la ciutat de Massingir, que és la seu administrativa del nou parc, mentre que la frontera nord és el riu Limpopo.
El 2001 es va posar en marxa la translocació d'un gran nombre d'animals del Parc Nacional Kruger al nou parc. Les obres del nou lloc fronterer de Giriyondo entre Sud-àfrica i Moçambic es va iniciar al març de 2004.
* Es van construir la seu del parc i els habitatges del personal.
* Les primeres instal·lacions turístiques es van obrir al setembre del 2005 i inclouen el campament de tendes de campanya Machampane,sender desert de Machampane, Shingwedzi 4×4 sender ecològic, Camping d'Aguia Pesqueira, ruta de senderisme Massingir, i Campismo Albufeira.
* La segona fase del desenvolupament del turisme al parc es va iniciar en la primera part del 2008. Això implica el desenvolupament de concessions a les àrees de Boala i Madonse, així com un augment de la concessió a Massingir.
El Parc Nacional de Limpopo és part del major Parc transfronterer del Gran Limpopo, un parc de la pau de 35.000 km² que unirà el Parc Nacional de Limpopo, el Parc Nacional Kruger a Sud-àfrica, el Parc Nacional de Gonarezhou, Manjinji Pa Santuari i Malipati Zona Safari a Zimbabwe, així com l'àrea entre el Kruger i Gonarezhou, la terra comunal Sengwe a Zimbabwe i la regió Makuleke a Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Perfil do Distrito de Mabalane» (en portuguese). Ministry of State Administration, 2005. [Consulta: 25 octubre 2016].
* ↑ «Banhine In The Grip Of Drought». Siyabona Africa. [Consulta: 15 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina Web oficial Arxivat 2008-08-28 a Wayback Machine.
# La Dame de pique

La Dame de pique és una pel·lícula francesa del 1965 dirigida per Léonard Keigel. Va formar part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1965.

## Sinopsi

La comtessa Anne Fédotovna és una jugadora compulsiva i desafortunada. Un misteriós personatge revela una martingala que li permet guanyar amb seguretat, però només una vegada i sempre que no reveli el secret ...

## Repartiment

* Dita Parlo: la comtessa Anna Fédotovna
* Michel Subor: Hermann
* Jean Négroni: el comte de Saint-Germain
* Simone Bach: Lisa
* Philippe Lemaire: el duc d'Ayen
* André Charpak: el marit d'Anna
* Bernard Tiphaine: Tomsky
* Patrick Legrand: el duc d'Orléans
* Colette Teissèdre

## Referències

* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1965 al web del Festival

## Bibliografia

* Philippe Defrance, Cinéma 66, n. 103, février 1966, p. 122
* Robert Benayoun, Positif, n. 74, mars 1966, p. 126
* Guy Gauthier, La Saison cinématographique 66, septembre 1966, p. 47

## Enllaços externs

* La Dame de pique a Unifrance.org
* La Dame de pique a la Filmoteca Francesa
# Shamokin Dam

Shamokin Dam és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.502 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shamokin Dam tenia 1.502 habitants, 688 habitatges, i 436 famílies. La densitat de població era de 316,9 habitants/km².
Dels 688 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,9% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 28,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.514$ i la renda mediana per família de 45.461$. Els homes tenien una renda mediana de 31.711$ mentre que les dones 21.917$. La renda per capita de la població era de 19.923$. Entorn del 3,9% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shamokin Dam». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shamokin Dam». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Prefecte

* Per a altres significats, vegeu «Prefecte (desambiguació)».

## A l'antiga Roma

Prefecte (en llatí praefectus) era un títol que es donava a diversos funcionaris, nomenats, no per elecció del poble, sinó per delegació d'algun magistrat, perquè exercís certes funcions especials. El praefectus no estava inclòs a les llistes de magistrats, encara que en determinats casos podia utilitzar la insígnia de magistrat.

## En l'actualitat

Un prefecte és una autoritat descendent de la línia nacional del govern. Regeix els assumptes d'ordre intern i de seguretat interna, en l'àmbit territorial a què és designat. Protegeix els interessos de la nació davant la possibilitat de desordre i anarquia de les autoritats municipals.
Els prefectes normalment es troben en països unitaris (no federats) i són els que duen la veu del govern cap a l'interior de les poblacions. Tenen sota el seu comandament als subprefectes, governadors o tinents governadors. En alguns casos el nom de prefecte canvia a intendent.
Quan en un país unitari, una de les seves províncies adquireix autonomia o independència, la figura del prefecte és reemplaçada per un delegat del govern nacional. Els països unitaris apliquen, per tant, el sistema prefectural i el sistema municipal.
En els països federats la figura del prefecte és reemplaçada per un governador electe per vot popular, que no té vincle de dependència del govern nacional. Les autoritats de la línia prefectural són normalment designats a confiança del president de la República o cap de la monarquia

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Praefectus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 9 maig 2022].

## Vegeu també

* Virrei
* Marca (territori)
* Prefectura
# Paratelmatoscopus truncatus

Paratelmatoscopus truncatus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
# La Dama del balcón

L'escultura urbana coneguda pel nom La Dama del balcón, ubicada al Parque Oeste, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de marbre, és obra de José Antonio Nava Iglesias, i està datada 2002, data que apareix a la cartellera en bronze que acompanya l'estàtua (en la qual a més apareix una inscripció més gran que diu : "DAMA DEL BALCÓN / AUTOR: JOSÉ ANTONIO NAVA / OVIEDO. 1 DE DICIEMBRE. 2002"), però malgrat que no consta una data d'inauguració oficial, hi ha autors que la daten l'any 2003
L'escultura, que mesura uns dos metres i mig, va ser adquirida per la Societat del Cinturó Verd d'Oviedo, que la va donar posteriorment a la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «La Dama del balcón»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 27 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* 1 2 BLANCO, Silvia, "En piedra y bronce 2", revista "Oviedo, ciudad cultural, número XV, editado por Corondel, S.L., Oviedo, 2003