OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fedra

* Aquest article tracta sobre el mite clàssic de Fedra. Vegeu-ne altres significats a «Fedra (desambiguació)».
Fedra (en grec antic Φαίδρα) és la filla de Minos i Pasífae, germana d'Ariadna. El seu germà Deucalió la va oferir en matrimoni a Teseu quan aquest regnava a Atenes, encara que ja estava casat amb l'amazona Antíope. Durant el banquet nupcial es produí un atac de les amazones.
Fedra i Teseu van tenir dos fills: Acamant i Demofont, però Fedra es va enamorar del fill que Teseu havia tingut amb Antíope: Hipòlit. El jove, que detestava les dones, va refusar els favors que la seva madrastra li sol·licitava. Fedra, tement que Hipòlit expliqués a Teseu les insinuacions d'ella, va estripar-se el vestit, va trencar la porta de la seva habitació i va afirmar que Hipòlit havia intentat violar-la. Teseu ple de ràbia, però no volent matar el seu fill amb les seves pròpies mans, va recórrer a Posidó, el qual li havia promès satisfer tres desitjos. Fent cas a Teseu, el déu va enviar un monstre marí que, sortint de les onades quan Hipòlit conduïa un carro a la vora del mar, va espantar als cavalls i va provocar la mort del jove.
Fedra, a causa dels remordiments i la desesperació, es va penjar. El lloc on va passar aquesta llegenda es diu que era Trezè. Eurípides, en les dues tragèdies que va dedicar a aquest tema de les quals només se'n conserva una, Hipòlit, explica de manera diferent el problema de la culpabilitat de Fedra. En una d'elles, diu que Fedra mor després d'haver acusat el seu fillastre i haver-li causat la mort, i en l'altra ella es mata abans de revelar el seu amor. Sèneca també parla de la passió de Fedra en una de les seves tragèdies, Fedra.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 196. ISBN 9788496061972.
# Centre Eulalienc

Centre Eulalienc és una entitat recreativa de Nou Barris (Barcelona), fundada el 26 de juliol de 1903 i coneguda com el casinet. La seu és al carrer Amílcar número 35.
Fou fundat com Casino Auxiliar Eulaliense. El seu objectiu inicial era el socors mutu entre els associats en cas de malaltia, treballar a favor dels interessos del col·lectiu humà de la barriada i procurar diversió, esbarjo i actes culturals a socis i familiars. Des del 1920 també disposa d'una biblioteca. Es finança amb les quotes dels socis, l'organització de diverses activitats com balls i la festa major, i el lloguer de les seves sales. El 2008 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Enllaços externs

* Web del Centre Arxivat 2015-06-23 a Wayback Machine.
# Papiri Just

Papiri Just (en llatí Papirius Justus) va ser un jurista romà que va viure en temps dels Antonins, a la meitat del segle ii. Probablement formava part de la gens Papíria, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va col·leccionar les constitucions imperials en l'obra Constititionum Libri XX, del que en resten setze fragments al Digest. Les Constitucions recollien tots els rescriptes imperials de Marc Aureli i Luci Aureli Ver. De Papiri Just no se'n sap res més, però com que en els seus escrits no anomena els emperadors amb l'epítet Divus, se suposa que en va ser contemporani.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 687.
# Papiri Frontó

Papiri Frontó (en llatí Papirius Fronto) va ser un jurista romà que va viure cap al temps de l'emperador Antoní Pius o una mica abans, ja que Eli Marcià, que va viure sota Antoní Pius i successors el menciona com si fos un contemporani més gran que ell. Eli Marcià ha conservat una frase d'ell: "Peculium nascitur, crescit, decrescit, moritur, et ideo eleganter Papirius Fronto dicebat, peculium simile esse homini" (La propietat neix, creix, decreix i mor, i per això Papiri Frontó deia de manera elegant, La propietat és semblant als homes)
Va escriure l'obra Responsa, almenys en tres llibres, ja que el tercer és citat per Cal·lístrat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 185.
# Chonophorus macrorhynchus

Chonophorus macrorhynchus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 38 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Madagascar.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Chonophorus macrorhynchus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 4 «Awaous macrorhynchus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Stiassny, M.L.J. i N. Raminosoa, 1994. The fishes of the inland waters of Madagascar. p.133-148. A: G.G. Teugels, J.-F. Guégan i J.-J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool. 275:177 p.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Chonin

Els chōnin (町人, "ciutadans") eren una classe social que va aparèixer al Japó durant l'inici del període Edo. La majoria de chōnin eren mercaders, però també ho eren alguns artesans. Als nomin (pagesos) no se'ls considerava chōnin. El domini socioeconòmic dels chōnin té una certa similitud amb l'ascensió contemporània de la burgesia a l'occident.

## Orígens

Cap a finals del segle xvii, la prosperitat i creixement d'Edo havia començat a produir uns canvis imprevistos a l'ordre social del Tokugawa. Els chōnin, que en teoria eren a la part inferior de la jerarquia d'Edo (shinōkōshō: samurais–pagesos–artesans–mercaders, trobant-se els chōnin en els dos últims grups), van prosperar socialment i econòmica a costa dels dàimio i els samurais, que estaven ansiosos per intercanviar arròs (la font principal d'ingressos) per diners en efectiu i articles de consum. Les innovacions del mercat de vendes massives van qüestionar encara més les jerarquies socials. Per exemple, les botigues de l'enorme departament d'Edo només acceptaven pagaments en efectiu, la qual cosa afavoria als chōnin amb el seu subministrament de diners disponibles.

## Importància

Finalment, vora la meitat de la població d'Edo eren chōnin, i l'altra meitat samurais. A pesar de la seva importància, els chōnin no són tan coneguts fora del Japó com els populars samurais o els ninja, tot i que van tenir un paper clau en el desenvolupament de productes culturals japonesos com ara l'ukiyo-e, el rakugo i els productes d'artesania contemporanis. Ideals estètics com ara l'iki, el tsū, i l'inase també es van desenvolupar entre els chōnin.

## Enllaços externs

* Samurai, Chōnin and the Bakufu: Between Cultures of Frivolity and Frugality.
* Article de l'Enciclopèdia Britànica
# París-Roubaix 1955

La París-Roubaix 1955 fou la 53a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà l'10 d'abril de 1955 i fou guanyada pel francès Jean Forestier, que s'imposà en solitari a la meta de Roubaix. L'italià Fausto Coppi i el també francès Louison Bobet foren segon i tercer respectivament.
158 ciclistes prenen la sortida, acabant 72 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jean Forestier | Follis | 6h 06' 42" |
| 2 | Fausto Coppi | Bianchi-Pirelli | + 15" |
| 3 | Louison Bobet | Bobet-BP-Hutchinson | m. t. |
| 4 | Gilbert Scodeller | La Perle-Hutchinson | m. t. |
| 5 | Raymond Impanis | Elve-Peugeot | + 42" |
| 6 | Ernest Sterckx | L'Avenir | m. t. |
| 7 | Hugo Koblet | Cilo | m. t. |
| 8 | Bernard Gauthier | Mercier-Hutchinson | m. t. |
| 9 | Jacques Dupont | La Perle-Hutchinson | + 1' 08" |
| 10 | Joseph Planckaert | Elve-Peugeot | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# París-Roubaix 1958

La París-Roubaix 1958 fou la 56a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 13 d'abril de 1958 i fou guanyada pel belga Leon van Daele, que s'imposà en un esprint multitudinari format per 23 ciclistes a la meta de Roubaix. El català Miquel Poblet i el belga Rik van Looy foren segon i tercer respectivament. L'èxit de Miquel Poblet, amb la segona posició final, no serà igualat fins al 2007, quan Joan Antoni Flecha torni a quedar segon.
76 ciclistes acabaren la cursa.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Leon van Daele | Faema | 8h 04' 41" |
| 2 | Miquel Poblet | Ignis-Doniselli | m. t. |
| 3 | Rik van Looy | Faema | m. t. |
| 4 | Rik van Steenbergen | Elve-Peugeot-Marvan | m. t. |
| 5 | Jean Forestier | Essor-Leroux | m. t. |
| 6 | Alfred de Bruyne | Carpano | m. t. |
| 7 | Marcel Janssens | Elve-Peugeot-Marvan | m. t. |
| 8 | Roger Hassenforder | Saint-Raphael | m. t. |
| 9 | Raymond Impanis | Elve-Peugeot-Marvan | m. t. |
| 10 | Jan Zagers | Libertas-Dr. Mann | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Brieva de Cameros

Brieva de Cameros és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta. Pertany a la comarca d'Anguiano. Es troba estretament encaixonada entre la Serra de Castejón i el Monte San Cristóbal. El riu Brieva (truiter) neix en les faldilles de la Serra de Castejón i desemboca al riu Najerilla, afluent de l'Ebre pel marge dret. De Brieva es passa a la Vall de l'Iregua pel serral que uneix les forestes Peña Alta i San Cristóbal pel port de Peña Hincada

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Brieva Arxivat 2020-07-23 a Wayback Machine.
# Centrochir crocodili

Centrochir crocodili és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Magdalena.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pararaisaïta

La pararaisaïta és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La pararaisaïta és un mineral de fórmula química CuMg[Te$^{6+}$O₄(OH)₂]·6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És un mineral dimorf de la raisaïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 67272.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina North Star, a la localitat de Mammoth, dins el comtat de Juab (Utah, Estats Units), on es troba en forma de prismes estriats de color blau intens de fins a 0,4 mm de longitud en cavitats en matrius de quars, associada a goldfieldita i barita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pararaisaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 juliol 2021].
# Christine Walevska

Christine Walevska (Los Angeles, 8 de març de 1945) és una violoncel·lista clàssica estatunidenca.
És coneguda pels seus nombrosos enregistraments amb "Philips Records" i pels seus concerts a tot el món. El 1975 es va convertir en el primer músic de concert a actuar a Cuba sota el règim de Fidel Castro. El crític musical Antonio Hernandez del diari brasiler O Globo es va referir a Walevska com la "deessa del violoncel", un sobrenom al qual sovint s'ha referit des de llavors.

## Violoncel robat

Quan Christine era petita, el seu pare li va comprar un rar violoncel infantil de qualitat per a concerts, amb l'esperança de despertar el seu interès per l'instrument, cosa que sí. Després de graduar-se en un violoncel de mida completa, l'instrument va ser robat i el seu parador va romandre desconegut durant 40 anys. Quan finalment es va trobar, l'actual propietari (que no sabia que l'havien robat) l'havia llogat a un altre violoncel·lista molt jove, però amb un talent molt alt, la família de la qual havia passat anys buscant un instrument de qualitat per a un concert adequat per a un violoncel·lista jove. Després de conèixer la jove, que estimava l'instrument com ella, Christine va decidir no continuar recuperant els seus béns robats fins que l'estudiant s'hagués graduat en un violoncel més gran.

## Referències

* ↑ Triplett, Gene (28 de febrer de 1983). "El famós violoncel·lista de concert trenca l'estereotip "Dowdy". L'Oklahoman. Consultat el 13 de gener de 2016.
* ↑ Janof, Tim (8 de febrer de 2009). "Conversa amb Christine Walevska". Internet Cello Society. Consultat el 13 de gener de 2016.
* ↑ Fusilli, Jim (9 de gener de 2013). "Nadó malenconiós". The Wall Street Journal. Consultat el 13 de gener de 2016
* ↑ "El misteri d'un violoncel rar robat té un final sorpresa". Los Angeles Times. 22 de juliol de 2020.
# Classificació Decimal de Dewey

La Classificació Decimal de Dewey o Sistema Dewey de Classificació és un sistema de classificació bibliogràfica del coneixement humà, desenvolupat per Melvil Dewey el 1876, amb el títol A classification and subject index for cataloguing and arranging the books and pamphlets of a library, que el 1885 s'edità com a Decimal classification and relatix index. Dewey era bibliotecari de l'Amherst College de Massachusetts, i la seva classificació volia resoldre les problemàtiques de la catalogació i l'accés davant l'augment de les col·leccions.

## Estructura i funcionament

La classificació de Dewey està formada per deu classes o categories, cadascuna de les quals, dividida en deu classes secundàries o subcategories, cadascuna amb deu subdivisions. El seu caràcter decimal es refereix a l'enumeració d'aquestes subdivisions, amb una estructura jeràrquica que a partir de l'índex permet anar creant noves subdivisions per incorporar noves matèries.

## Taules principals

* 000 - Informàtica, informació i obres generals
* 100 - Filosofia i psicologia
* 200 - Religió
* 300 - Ciències socials
* 400 - Llengua
* 500 - Ciència (incloent-hi les matemàtiques)
* 600 - Tecnologia
* 700 - Arts i lleure
* 800 - Literatura
* 900 - Història, geografia i biografies

## Vegeu també

* OCLC
* Classificació Decimal Universal

## Referències

* ↑ Dewey, Melvil. A Classification and Subject Index for Cataloguing and Arranging the Books and Pamphlets of a Library. Project Gutemberg, 2009.
* ↑ Juncà, Manela. Sistemes de Classificació Documentals. UOC, 2009.

## Enllaços externs

* Dewey Decimal Classification for use with OCLC's online cataloging services (anglès)
# Patan Lalitpur

Patan o Patan Lalitpur o Lalipur Patan o Lalita Patan (Sànskrit: पाटन Pātan, Nepal Bhasa: यल Yala) és una ciutat del Nepal a 27° 41′ N, 85° 20′ E﻿ / ﻿27.683°N,85.333°E﻿ / 27.683; 85.333 a poca distància del riu Baghmati; és part del conjunt de la vall de Katmandú, i porta oficialment el nom de Ciutat submetropolitana de Lalitpur (Lalitpur Sub-Metropolitan City), estant situada al sud-oest de la vall i sud-est de Katmandú. No hi ha diferència amb la capital Katmandú, ja que actualment les dues ciutats estan pràcticament unides.

## Llocs interessants

S'estén per 16 km i la formen 22 seccions municipals. La zona monumental de Durbar Square és un del sets monuments de la vall que han estat declarats Patrimoni de la Humanitat (1979) i ja eren considerats zona de conservació des de 1956. Els llocs més interessants de la ciutat són:
* Patan Durbar Square: residència dels reis de la dinastia Malla
* Hiranya Varna Mahaa Vihar: temple budista
* Rudra Varna Mahavihar
* Temple Mahaboudha
* Temple Banglamukhi (hinduista)
* Temple Kumbeshwor
* Temple Pancheswor Mahadev

## Història

És coneguda també com a Yala (en newari) i Vellonde (nom avui dia fora d'ús) i Lalita Patan, derivat de Lalit, el mític fundador de la ciutat en temps de Raja Bir Deva de la dinastia Kirat (en l'any anomenat Kaligat, equivalent al 299). La capital dels kirats era Thankot però Yalamber es va traslladar a Patan (el nom Yala derivaria d'aquest rei). Al segle vi hauria estat engrandida pels licchavis i encara més posteriorment pels malles. Fou la seu de reis de la dinastia Malla. Al segle xvii era un dels tres petits estats newars de la vall i les seves disputes amb els veïns estats de Katmandú i Bhatgaon va facilitar la conquesta del país pels gurkhes el 1768-1769.
* Patan Lalitpur
* Degutale
* Hiranya Varna Mahaa Vihar
* Kumbeshwor
* Keshav Narayan Chowk
* Narsimha
* Hanuman
* Garuda

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Chevrotin

Chevrotin és un formatge francès amb AOC des de gener de 2001 i que ha obtingut el reconeixement com a denominació d'origen a nivell europeu en virtut del Reglament (la CE) núm. 1.357/2005 de la Comissió, de 18 d'agost de 2005, malgrat l'oposició d'Itàlia, que considerava que podia ser genèric. També pot trobar-se escrit com Cheverottin des Aravis o Chevrotin des Aravis. Es tracta d'un formatge elaborat a la regió de Roine-Alps, departament d'Alta Savoia i de Savoia.

## Història

Les primeres referències que es tenen del Chevrotin es remunten al segle xviii, si bé l'existència d'aquest formatge a Savoia i l'Alta Savoia és segurament molt anterior. S'elabora als massissos prealpins de Chablais, Bauges i Aravis, en els quals es troben unes circumstàncies naturals difícils: relleu escarpat, clima humit, terra calcari amb una vegetació específica de les que només poden nodrir-se les cabres savoianes, ja que estan tan còmodes com els isards en les pendents abruptes.
Els documents més antics són els contractes d'arrendament, en els quals el ramader havia de lliurar en paga de les pastures arrendades un determinat nombre de formatges, entre els quals s'esmenta habitualment el Chevrotin. Encara que la cabana caprina no era gaire important, el Chevrotin es fabricava després del deslletament del cabrit, és a dir, quan es pujava a les pastures de muntanya.

## Elaboració

Es fa amb llet crua i sencera de cabra de les races alpina i saanen. És diferent del chèvre típic de la Vall del Loira. Es fabrica de forma similar al reblochon, per la qual cosa se'l coneix com el «reblochon de les cabres». Madura al llarg d'un període que va entre les 3 i les 6 setmanes. Els formatges de la denominació d'origen controlada «Chevrotin» es comercialitzen proveïts d'una etiqueta individual en la qual figura el nom de la denominació d'origen. A l'etiqueta dels formatges d'aquesta denominació ha d'aparèixer el logotip, amb les sigles «INAO», la indicació «Denominació d'origen controlada» i el nom de la denominació. El nom de la denominació d'origen controlada ha d'aparèixer en caràcters d'una dimensió equivalent al 120% de qualssevol altres caràcters que figurin a l'etiqueta.

## Característiques

Té un 45% de matèria grassa. Té forma de cilindre d'entre 3 i 4,5 centímetres d'alt i d'entre 9 i 12 centímetres de diàmetre i pesa entre 250 i 350 grams. Es comercialitza en envasos individuals que tenen un fals fons de fusta d'avet. Conté com a mínim 45 grams de greix per cada 100 grams de formatge una vegada completada la dessecació i el contingut de matèria seca del qual no ha de ser inferior a 45 grams per 100 grams de formatge. És un formatge de pasta premsada sense coure, amb crosta rentada, recoberta totalment o parcialment al final del període de maduració per una fina escuma blanca composta bàsicament per geotrichum. La crosta és blanca enrojolada. Té una pasta flexible i consistent al gust subtil.