OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Solandra

Solandra és un gènere de plantes amb flors de la subfamília nightshade, a la família de les solanàcies. Porta el nom del naturalista suec Daniel Solander.
Les plantes enfiladisses que conté es coneixen comunament com a plantes enfiladisses de calze i són natives del Carib, Mèxic i Amèrica del Sud. Tenen flors molt grans i fullatge brillant. També s'anomenen Copa d'Or.
Solandra grandiflora va ser utilitzada antigament, i probablement encara ho és, pels huichols de Mèxic i altres tribus de la regió on es coneix amb el nom de "kieli" o "kieri" amb algunes evidències arqueològiques que recolzen la teoria que el seu ús com a al·lucinogen és anterior que el del peiot (Lophophora williamsii). Es fa un te de les branques i sobretot amb les arrels, i els fruits s'utilitzen per embriagar-se en les tradicions autòctones. Els alcaloides presents inclouen atropina, noratropina, hiosciamina i tropina amb aproximadament un 0,15% de contingut global a les fulles.
Les espècies que es reconeixen són deu.

## Taxonomia

* Solandra boliviana
* Solandra brachycalyx
* Solandra brevicalyx
* Solandra grandiflora (sin. Solandra nitida)
* Solandra guerrerensis
* Solandra guttata
* Solandra longiflora
* Solandra maxima
* Solandra nizandensis
* Solandra paraensis

## Referències

* ↑ Genaust, Helmut (1976). Etymologisches Wörterbuch der botanischen Pflanzennamen ISBN 3-7643-0755-2
* 1 2 Bernardello, Luis M.; Hunziker, Armando T. (en anglès) Nordic Journal of Botany, 7, 6, 01-12-1987, pàg. 639–652. DOI: 10.1111/j.1756-1051.1987.tb02032.x. ISSN: 1756-1051.
* ↑ «Solandra grandiflora - Chalice Vine». Entheology.
# Solana dels Botants

La Solana dels Botants, és una solana del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És a la dreta -nord- de la vall del barranc de Fonguera, al nord-est de l'Obaga de Fonguera, situada davant per davant a l'altra riba del barranc. És al sud-est de la vila d'Abella de la Conca, a prop i al nord-oest del Coll de Faidella. Forma part de la Solana de Fonguera, a la partida rural de Fonguera. Es tracta de la part solana del lloc on es formen diversos botants.

## Etimologia

Aquesta solana pren el nom del fet que al llarg de la solana es troben lo Botant, el Botant de la Roca de Fonguera i el Botant de la Sedella.

## Enllaços externs

* La Solana dels Botants en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cronicó Barceloní II

El Cronicó Barceloní I és un cronicó de la sèrie de Cronicons Barcinonenses, escrits en la seva majoria en llatí, i que començaren a ser redactats entre el 1149 i el 1153 a l'empara de les gestes militars de Ramon Berenguer IV de Barcelona, Príncep d'Aragó i Comte de Barcelona. Aquest, però, és redactat en català i narra els fets compresos en el període del 985 al 1298 A partir d'aquest, els cronicons tornen a ser redactats en llatí.

## Bibliografia

* «Cronicó Barceloní II». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Cronicons Barcinonenses
# Cronicó Rivipullense II

El Cronicó Rivipullense II és un cronicó (semblant a un annal) de la sèrie de Cronicons Rivipullensis redactats en llatí i que tingueren origen en el Monestir de Ripoll. Aquest cronicó és el més llarg dels Cronicons Rivipul·lenses i sembla que estava destinat a algun centre extern al mateix monestir. Totalitza unes cinc-centes notes que comprenen des del naixement de Jesucrist fins al 1302; les anotacions fins al 659 foren escrites a finals del segle xii, restant aturada l'obra fins que un segle més tard, fou represa i prosseguida per diversos monjos.

## Bibliografia

«Cronicó Rivipullense II». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Cronicons Rivipullensis
# Synasellus longicornis

Synasellus longicornis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica: Portugal.

## Referències

* ↑ Braga, J. M., 1944. Note sur un genre d'Asellides nouveau du Portugal (Synasellus n. gen.) et description d'une sous-espèce nouvelle de ce genre. Publicaçoes do Instituto de Zoologia "Dr. Augusto Nobre" 17: 1–11.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Afonso, O., 1978. Une nouvelle espèce d'isopode troglobie du Portugal. Publicaçoes do Instituto de Zoologia “Dr. Augusto Nobre” 140: 11–23.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Reboleira, Ana Sofia P.S.; Paulo A.V. Borges; Fernando Gonçalves; Artur R.M. Serrano i Pedro Oromí, 2011. The subterranean fauna of a biodiversity hotspot region - Portugal: an overview and its conservation. International Journal of Speleology, 40 (1): 23-37.
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna ibérica (castellà)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Sylvain Vasseur

Sylvain Vasseur (Cappelle-la-Grande, 28 de febrer de 1946) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1969 i 1977. Durant la seva carrera esportiva aconseguí 3 victòries, sent la més important la Volta a Luxemburg de 1973.
És germà del també ciclista Alain Vasseur i oncle de Cédric Vasseur.

## Palmarès

* 1972
** 1r al Tour del Nord
* 1973
** 1r a la Volta a Luxemburg i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1970. 95è de la classificació general
* 1972. 35è de la classificació general
* 1973. 53è de la classificació general
* 1974. 51è de la classificació general
* 1975. 44è de la classificació general
* 1976. 60è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1970. 52è de la classificació general
* 1971. 64è de la classificació general
* 1974. 27è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Sylvain Vasseur a sitiodeciclismo.net
# Sylvain Vallée

Sylvain Vallée (Sannois, 28 de juny de 1972) és un dibuixant i guionista de còmic francès.

## Biographie

Diplomat en «Arts graphiques et bande dessinée» a l'Institut Saint-Luc de Brussel·les, treballa com a il·lustrador independent en publicitat i dibuixant de premsa. Publica en 1997 el seu primer àlbum, L'Écrin, publicat per l'editorial Le Cycliste, una bande dessinée policíaca amb tocs d'humor negre de la que també fa el guió. Posteriorment aconseguiria un gran èxit gràcies a les il·lustracions basades en pel·lícules famoses (Les Tontons Flingueurs, Un taxi cap a Tobrouk, La Traversée de Paris) que serien comercialitzades en forma de cartells.
Poc després coneixeria a Jean-Charles Kraehn, que li proposaria compartir la sère Gil Saint-André, per a l'editorial Glénat. Sylvain entra com a dibuixant al tercer número, realitzant-ne un total de sis.
En 2006, Fabien Nury li proposa de realitzar conjuntament la sèrie Il était une fois en France, que relatava la vida de Joseph Joanovici. Esta sèrie, de sis volums i publicada també per Glénat, seria un gran èxit de vendes, amb centenars de milers d'exemplars venuts.
En 2014, realitza un XIII Mystery, album spin-off de la sèrie XIII, tractant del personatge de Betty Barnowsky, sobre guió de Joël Callède, publicat per Dargaud.

## Bibliografia

* L'Écrin, guió i dibuix, Le Cycliste, 1997
* Et vous trouvez ça drôle ?, recull d'acudits gràfics, 1999
* Boby Lapointe, col·lectiu, Petit à Petit, 2001
* Gil Saint-André, amb Jean-Charles Kraehn (guió) i Patricia Jambers (color), Glénat
    3. Le Fugitif, 1999
    4. Le Chasseur, 2000
    5. Enquêtes Parallèles, 2001
    6. Sœur De Larmes, 2003
    7. Prisonnières, 2004
    8. Sacrifices, 2006
* Il était une fois en France, amb Fabien Nury (guió) i Delf (color), Glénat
* L'Empire de Monsieur Joseph, 2007
* Le Vol Noir Des Corbeaux, 2008
* Honneur et Police, 2009
* Aux armes, citoyens !, 2010
* Le petit juge de Melun, 2011
* La Terre Promise, 2012
* Mafia & Co. Ils se sont évadés, col·lectiu, 12 bis, 2008
* XIII Mystery, Dargaud
7. Betty Barnowsky, amb Joël Callède (guió) i Bérengère Marquebreucq (color), 2014
* Katanga, amb Fabien Nury, Dargaud
* Diamants. 2017
* Diplomatie, 2017
* Dispersion, 2019
* Tananarive, amb Mark Eacersall i Delf. Glenat, 2021

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Sylvain Vallée a Bédétheque
* ↑ «Il était une fois en France, l'inexorable chute de Joseph Joanovici». Le Figaro, 26-10-2012.
* ↑ Bibliografia de Sylvain Vallée a Bédétheque

## Enllaços externs

* web oficial Sylvain Vallée Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine.
# Séquia Molinar

Séquia Molinar és un canal de Ripoll (Ripollès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Aquest aqüeducte és d'un sol arc.
A la sortida de Ripoll camí de Campdevànol hi ha l'antiga presa d'aigua molt ben aconduïda per un extens aqüeducte. Donà moviment a distintes industries. També anomenat el Rec de dalt.
El canal que té una llargada d'uns 4 km i una amplada de vora 2 m, tenia la particularitat d'agafar el riu Freser i deixar-la al riu Ter. Sempre transcorre pel vessant esquerra del riu. Durant el seu recorregut passa per can Noguera, Rocafiguera i el Sant, on són visibles murs medievals del canal. No és visible tot el seu recorregut perquè en arribar a Ripoll, al raval de Sant Pere, fou inutilitzat per facilitar el pas de vehicles. Al Sant, a la segona meitat del segle xx, es va canviar el curs del canal, construint un aqüeducte de formigó armat que no té cap valor històric. El canal està construït amb diversos materials: pedra del país o pedres de riu, unides amb morter de calç, ciment o formigó. En algun tram, el canal té com a paret la penya natural.

## Història

Séquia feta construir en el segle X per l'abat de Ripoll Arnulf.
La història industrial de la vila arrenca de la construcció dels dos canals del Ter i el Freser, reconstruïts el segle xvii i encara actius. Hi ha hagut una denúncia ecologista pel seu impacte al riu Freser, ja que no té regulat el seu cabal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Séquia Molinar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2016].
* 1 2 3 4 Urgell, Arnau. «La mil·lenària séquia Molinar, en perill». NacioDigital.cat - SCG Aquitània SL, maig 2013. [Consulta: 18 maig 2016].
# Bebhionn (satèl·lit)

Bebhionn, també conegut com a Saturn XXXVII (designació provisional S/2004 S 11), és un satèl·lit natural de Saturn. La seva descoberta fou anunciada per Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna i Brian G. Marsden el 4 de maig de 2005 a partir d'observacions preses entre el 12 de desembre del 2004 i el 9 de març del 2005.
Bebhionn té uns 6 quilòmetres de diàmetre i orbita Saturn en una distància mitjana de 16.898 Mm en 820,130 dies amb una inclinació de 41° respecte a l'eclíptica (18° respecte a l'equador de Saturn) i amb una excentricitat orbital de 0,333.
Va ser anomenat l'abril del 2007 en honor de Bébinn, deessa de la mitologia irlandesa.

## Referències

* Institute for Astronomy Saturn Satellite Data (anglès)
* Jewitt's New Satellites of Saturn page (anglès)
* IAUC 8523: New Satellites of Saturn 4 de maig del 2005 (descoberta) (anglès)
* MPEC 2005-J13: Twelve New Satellites of Saturn 3 de maig del 2005 (efemèrides) (anglès)
* IAUC 8826: Satellites of Jupiter and Saturn 5 d'abril del 2007 (anomenament) (anglès)
# Ernesto Sanz

Ernesto Ricardo Sanz és un polític argentí, membre de la Unió Cívica Radical, nascut el 9 de desembre de 1956. Està casat amb Cristina Bessone i té dos fills. Actualment és Senador Nacional per la Unió Cívica Radical, representa a la Província de Mendoza.

## Biografia

Ernesto Sanz va nàixer el 9 de desembre de 1956 en San Rafael, Mendoza. Va cursar els seus estudis en la Universitat Nacional de Santa Fé, on es va rebre d'Advocat. Va exercir la professió d'advocat des de 1981. Entre altres activitats, va ser docent adjunt de la càtedra de Dret Públic en la Facultat de Dret de la Universitat Nacional de entre els anys 1984-86.
En la funció pública es va ocupar com Assessor Ad honorem del Governador de la Província de Mendoza Felipe Llaver entre els anys 1983 i 1987; Senador Provincial entre 1993 i 1999, sent el president de bloc des de l'any 1995 fins al final del seu mandat; Intendent del Departament de San Rafael(Mendoza) entre 1999 i 2003; Senador Nacional per la Província de Mendoza des del 10 de desembre de 2003, vencent el seu mandat en l'any 2009. Actualment és també membre del Consell de la Magistratura (en el Senat de la Nació). Com a senador nacional integra les comissions de Pressupost i Hisenda, Parlamentària Mixta Revisora de Comptes de l'Administració (ambdues com a Vicepresident) i d'Assumptes Constitucionals, Economia Nacional i Inversió, Parlamentària conjunt argentí-xilena, de Coparticipació Federal d'impostos, d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, de Justícia i Assumptes Penals, Comissió Bicameral Permanent de Tràmit Legislatiu Llei 26.122 i Comissió de Pressupost I Hisenda (com vocal).
Ernesto Sanz era precandidat a la governació de Mendoza en 2003, quan el llavors governador (Enginyer Roberto Iglesias) va optar per Julio Cobos per a ocupar la candidatura de la UCR a la governació. Sanz va quedar llavors com candidat a Senador Nacional, i va iniciar el seu mandat al desembre de 2003.

## Referències

* Blog::Ernesto Sanz Arxivat 2015-04-15 a Wayback Machine.
* Website::Ernesto Sanz Arxivat 2011-03-26 a Wayback Machine.
# Baias

El riu Baias (en basc Baias ibaia i en castellà Bayas) és un riu del nord d'Espanya que neix al vessant sud de la muntanya Gorbea (Àlaba) i desemboca al riu Ebre a Miranda de Ebro (Burgos). Els seus principals afluents són els rius Ugalde, Badillo i Añana.
En el seu recorregut el riu Bayas travessa els municipis alabesos de Zuia, Urkabustaiz, Kuartango, Erriberagoitia i Erriberabeitia. Finalment desemboca al riu Ebre a Miranda de Ebro, perquè finalment el riu Ebre desemboqui el Mar Mediterrani.
# Olivier Roy

Olivier Roy és Investigador al Centre d'Estudis i Recerques Internacionals (CERI, París) i professor de l'Institut d'Estudis Polítics. Autor de L'islam mondialisé (Seuil, 2002). És Investigador al Centre Nacional de la Recerca Científica i professor a l'École des Hautes Études en Sciences Sociales i a l'Institut d'Études Politiques de París. Expert en Àsia central, les seves recerques s'han centrat en les transformacions polítiques d'aquesta regió, en el vincle entre política i Islam, i en les característiques de l'Islam a Europa. D'entre les seves darreres obres destaquen La laïcité face à l'Islam (2005) i L'Asie centrale contemporaine (2001) i, traduïdes al castellà, El islam mundializado (2003) i Genealogía del islamismo (1996).

## Referències

* ↑ «Olivier Roy». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Calamus leucosteus

Calamus leucosteus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 46 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic occidental: des de Carolina del Nord al sud de Florida, i tot el Golf de Mèxic.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
# Engyprosopon obliquioculatum

Engyprosopon obliquioculatum és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes. Va ser descrit per Henry W. Fowler el 1934.

## Morfologia

Pot arribar als 7,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Sri Lanka i les Filipines.

## Referències

* ↑ Fowler, Henry W. «Descriptions of New Fishes Obtained 1907 to 1910, Chiefly in the Philippine Islands and Adjacent Seas». Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 85, 1933, pàg. 233–367. ISSN: 0097-3157.
* 1 2 «Engyprosopon obliquioculatum (Fowler, 1934)» (en anglès). Fishbase.
# Engyprosopon maldivensis

Engyprosopon maldivensis és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 12,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de les Maldives, les Filipines, Borneo, nord i nord-oest d'Austràlia, el Mar del Corall, Taiwan i el sud del Japó.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Envelat plegable

Un envelat plegable o dosser-quiosc (quiosc portàtil en alguns casos) és un refugi que es pot plegar o replegar fins a una mida considerada com a portàtil. Generalment els envelats plegables d'aquesta classe tenen unes mides de 1,5x1,5 metres (5x5 peus) fins a 3x6 metres (10x20 peus). Als quioscs d'unes mides més grans o del tipus "envelat semi-permanent" es coneixen com a "envelats".

## Estructura

La major part dels envelats plegables es fan oberts pels quatre costats (sense parets), distingint-se clarament dels envelats més grans o dels semirefugis permanents. Generalment (encara que n'hi ha de plegables de tipus acordió) consten de dues peces, el bastiment del quiosc i el dosser superior.
* El bastiment del quiosc està construït d'alguna mena d'acer o d'alumini. Els bastiments d'acer són més pesants i en general costen menys que els bastiments d'alumini. Però recentment, l'acer inoxidable ha estat utilitzat perquè és més lleuger que l'acer i més fort que alumini.
* El dosser superior, normalment té forma de piràmide o de con, i sol estar fet d'un teixit de polièster.

## Usos

Els envelats plegables han esdevingut molt populars per esdeveniments esportius, festivals i espectacles de comerç. Són també coneguts com a tendes de pit-lane quan s'utilitzen en el context d'aficionats o semiprofessionals de l'esport del motor
Fins i tot algunes empreses comercials comencen a serigrafiar o imprimir digitalment uns dossers superiors (fets per encàrrec), que permeten de fer promoció de l'empresa que els utilitza.

## Vegeu també

* Envelat (una versió més gran de l'envelat plegable)
* Quiosc
* Tenda de campanya
* Guingueta
* Estació d'ajut
* Dosser
* Pit lane

## Referències

* ↑ Jeremy Baras. PopUp Republic: How to Start Your Own Successful Pop-Up Space, Shop, or Restaurant. Wiley, 5 octubre 2015, p. 4–. ISBN 978-1-119-14748-0.
* 1 2 Food Booth: The Complete Guide to Starting and Operating a Food Concession Business. Carnival Press, 2006, p. 80–. ISBN 978-0-9765703-1-8.
* ↑ Hearst Magazines. Popular Mechanics. Hearst Magazines, juliol 1975, p. 50–. ISSN 00324558.

## Enllaços externs

* Jardineria Per Dummies per Shirley Stackhouse & Jennifer Stackhouse (John Wiley & Fills, 2013)
* Dosser-quioscs: Una Guia Completa de Planificació, Disseny, i Construcció (Oxmoor Casa, 2007)
* Dosser-quiosc
# Esaias van de Velde

Esaias van de Velde (Amsterdam, 17 de maig de 1630 - La Haia, 18 de novembre de 1652) va ser un pintor, dibuixant i gravador neerlandès.

## Biografia

Fill del pintor d'Anvers Hans van de Velde. Va ser alumne de Gillis van Coninxloo i David Vinckboons. Des de 1612 va ser membre del gremi de Sant Lluc.
Encara que només va estar actiu a Haarlem de 1610 a 1618, se'l considera representant de l'escola de Haarlem, que es va caracteritzar per introduir una realització emotiva dels paisatges. A part de paisatges naturals, va pintar paisatges urbans i escenes costumistes. La seva obra madura es va fer més rica en la composició i més acolorida. Va pinttar escenes de menjars, amb matís moralitzant, i escenes de lluites entre cavallers, que van servir de model per a posteriors pintors.
Entre els seus alumnes es troben Jan van Goyen, Pieter de Neyn, Jan Asselijn i possiblement Pieter de Molyn.

## Obra

* 1622: La barca del bestiar
* 1623: Vista del Zierikzee
* Genet en un paisatge
* Paisatge muntanyós
* Festa al jardí
* Paisatge hivernal

## Referències

* ↑ «VELDE, Esaias van de» (en anglès). Web Gaallery of Art. [Consulta: 10 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Velde (van de Velde), família neerlandesa de pintors
# Església de la Mare de Déu del Carme del Badó

La Mare de Déu del Carme del Badó, o la Mare de Déu de les Victòries, és l'església de la urbanització d'el Pla del Badó, del terme municipal de Sant Quirze Safaja, al Moianès.
Està situada a la urbanització del Pla del Badó, al costat nord-est del Badó. És a uns 800 metres al nord-est de la cruïlla de la carretera C-59, d'on arrenca el Camí del Badó, que uneix la urbanització i l'església amb la carretera esmentada.
És una església de línies modernes, d'un sol espai ample, amb modernes vidrieres que li donen llum. Fou construïda al segle xx. Actua com a sufragània de la parròquia de Sant Quirze Safaja, i s'hi celebra missa regularment cada setmana.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0.

## Enllaços externs

* El Pla del Badó en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Equacions de Kohn i Sham

En física i química quàntica, les equacions de Kohn i Sham són una formulació de l'equació de Schrödinger basada en un sistema fictici d'electrons no interaccionants que generen la mateixa densitat electrònica que el sistema real de particules interaccionants.

## Referències

* ↑ Kohn, Walter; Sham, Lu Jeu «Self-Consistent Equations Including Exchange and Correlation Effects». Physical Review, 140, 4A, 1965, pàg. A1133–A1138. Bibcode: 1965PhRv..140.1133K. DOI: 10.1103/PhysRev.140.A1133.
* ↑ Parr, Robert G.; Yang, Weitao. Density-Functional Theory of Atoms and Molecules. Oxford University Press, 1994. ISBN 978-0-19-509276-9.