OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grupo Desportivo de Maputo

El Grupo Desportivo de Maputo és un club de futbol de la ciutat de Maputo, Moçambic.

## Història

El club va ser fundat el 31 de maig de 1921 amb el nom de Grupo Desportivo de Lourenço Marques pel professor Sá Couto, José Maria Rodrigues, Alfredo Fragoso, Américo Costa, Martinho Carvalho Durão i Professor Cabanelas.
El 1976, després de la independència de Moçambic, el club s'anomenà Grupo Desportivo de Maputo.

## Palmarès

* 6 Lliga moçambiquesa de futbol: 1977, 1978, 1983, 1988, 1995, 2006
* 2 Campionat colonial: 1957, 1964
* 2 Copa moçambiquesa de futbol: 1983, 2006
* 2 Copa d'Honor de Maputo: 2007, 2008
* 12 Lliga de Lourenço Marques de futbol: 1925, 1926, 1927, 1929, 1937, 1944, 1945, 1946, 1952, 1956, 1957, 1959

## Altres seccions

A més del futbol, el Desportivo de Maputo també té altres seccions com ara atletisme, basquetbol, futbol sala, hoquei sobre patins, i natació.

### Palmarès d'hoquei sobre patins

* 3 Lliga portuguesa d'hoquei sobre patins: 1969, 1971, 1973
* 16 Lliga moçambiquesa d'hoquei sobre patins: 1976, 1987, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2010, 2019

## Jugadors destacats

* Mário Coluna

## Referències

* ↑ «Mozambique - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Mozambique - List of Cup Winners». RSSSF.
# Huntington (Texas)

Huntington és una ciutat al Comtat d'Angelina a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.068 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Huntington tenia 2.068 habitants, 757 habitatges, i 560 famílies. La densitat de població era de 292,5 habitants per km².
Dels 757 habitatges en un 41,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,8% hi vivien parelles casades, en un 17,3% dones solteres, i en un 25,9% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.986 $ i la renda mediana per família de 31.953 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.338 $ mentre que les dones 19.554 $. La renda per capita de la població era d'11.989 $. Aproximadament el 20,1% de les famílies i el 23,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Huntington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Huntington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].

## Enllaços externs

* Huntington - Lloc web oficial
* http://www.tshaonline.org/handbook/online/articles/hjh16
# Jean Haritschelhar

Jean Haritschelhar Duhalde (Baigorri, 1923 - Biarritz, 2013) és un filòleg basc. Va aprendre l'euskera dels seus pares, estudià a Baiona, lo Mont de Marsan i Tolosa de Llenguadoc i es doctorà en lletres a la Universitat de la Sorbona. Durant anys va viatjar per França i Guipúscoa, on contactà amb Koldo Mitxelena. El 1961 Michel Labeguerie li encarregà la direcció del Museu Basc de Baiona i el 1962 ingressa a l'Euskaltzaindia de la mà de Jean Lafitte, alhora que és nomenat catedràtic de Llengua i Literatura basques a la Universitat de Bordeus. El 1968 col·laborà en l'elaboració de l'euskera batua.
Ha estat vicepresident de l'Euskaltzaindia entre 1966 i 1988, i president entre 1989 i 2004. També fou alcalde de Baigorri el 1971-1980, va donar suport al Partit Socialista quan va proposar la creació del departament basc francès, i fou assessor d'euskera del Govern Basc el 1982. El 1985 fou escollit membre del Consell Nacional de Llengües i Cultures Regionals. El 1988 fou nomenat doctor Honoris Causa per la Universitat del País Basc i el 2004 va rebre el premi Manuel de Lekuona d'Eusko Ikaskuntza.

## Obres

* Le poète souletin Pierre Topet-Etxahun (1969)
* L'oeuvre poétique de Pierre Topet-Etxahun (1969)
* Étre basque (1983)

## Referències

* Entrevista a El País, 20 de febrer de 2006
* Entrevista a El País, 3 de gener de 1989.
* Biografia a Deia, 12 de desembre de 2004
# Rouaïta

La rouaïta és un mineral de la classe dels carbonats. Va rebre el seu nom l'any 2001 per Halil Sarp, Radovan Černý i Laure Guenee, per la localitat tipus principal de l'espècie, les antigues mines de coure de Roua, Alps Marítims, França.

## Característiques

La rouaïta és un nitrat de fórmula química Cu₂(NO₃)(OH)₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Forma cristalls aplanats en {001}, que poden ser allargats al llarg de [010] o igual, mostrant {001}, {100}, {101}, {110} i {011}, d'aproximadament 0,1 mil·límetres. Els cristalls es poden trobar aïllats o en agregats. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rouaïta pertany a «05.N - Nitrats amb OH» juntament amb la gerhardtita. És fàcil de confondre amb el seu dimorf, la gerhardtita, ja que tots dos tenen patrons de difracció de pols de raigs X molt similars. A temperatura ambient, rouaïta és metaestable en comparació amb la gerhardtita, però la transformació de rouaïta a gerhardtita és fortament inhibida.

## Formació i jaciments

És un nitrat de coure secundari poc comú. És rara en cavitats en cuprita de jaciments de coure hidrotermals. El nitrat potser subministrat pel guano o per qualsevol altra matèria orgànica en pelites a la roca hoste. Sol trobar-se associada a altres minerals com: cuprita, coure, plata, algodonita, domeykita, connel·lita, olivenita, malaquita, theoparacelsita i gerhardtita. Ha estat descrita gràcies a les mostres de dos indrets: les antigues mines de coure de Roua, Alps Marítims, França, i la mina Sterling, a Sterling Hill, Ogdensburg (Nova Jersey, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Rouaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 maig 2016].
* 1 2 «Rouaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ H.R., Oswald «Über natürlichen und künstlichen Gerhardtit» (en alemany). Zeits. Krist., 116, 1961, pàg. 210-219.
# Pep Vila i Medinyà

Pep Vila i Medinyà (Celrà, Gironès, 1952) és un historiador de la literatura i professor de literatura catalana i català.
Llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona (1980) és un investigador privat, estudiós del teatre i de la literatura catalana dels segles XVII-XIX. S'ha especialitzat en edició de textos i estudis lingüístics, poètics, teatrals i de literatura rossellonesa. Entre la seva vasta producció, destaquen La Renaixença a Girona: antologia de textos i documents (1987), Bocavulvarieròtic de la llengua catalana (1988), El teatre a la Catalunya Nord: teatre català del Rosselló, segles XVIII-XIX (curador, 1989), Teatre català antic (curador, amb F. Massip, 1994-95), Visió de la cultura popular en l'obra de Carles Bosch de la Trinxeria (1831-1897) (1998), El teatre a l'època de la Il·lustració, dins El teatre català: dels orígens al segle XVIII (2001), Mil anys de llengua i literatura catalanes al Rosselló (amb Enric Prat, 2001) i Poesia eroticoburlesca rossellonesa del segle XIX (amb E. Prat, 2001).

## Referències

* 1 2 Elias i Cruz, Joan-Ignasi «Pep Vila i Medinyà». Diccionari de la Literatura Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ «Vila i Medinyà, Josep Maria». Portal Gironí. [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ «Pep Vila Medinyà». Dialnet. [Consulta: 8 juliol 2020].
# Els Comdals

«Els Comdals» té aquests significats:
* Els Comdals (Manresa), barri de Manresa, Bages
* Els Comdals (Cervera), antiga granja de Cervera, la Segarra
# Tadeu II Montefeltro

Tadeu II Montefeltro va ser fill de Montefeltrano II Montefeltro. El 1253 va vendre la meitat del castell de Casole, que li havia donat el seu pare, al bisbe de Montefeltro i a la República de San Marino. En la divisió amb son germà Guiu I Montefeltro vers el 1255 li va correspondre el comtat sobirà de Pietrarubbia. El 1261 i 1265 va ser nomenat podestà de Rímini. El 1265 va rebre unes "breus" del Papa Climent IV per la seva afiliació al partit güelf.
El 1266 va usurpar el comtat de Montefeltro a son germà Guiu I Montefeltro al que va enderrocar.
El 1268 va rebre unes segones "breus" del Papa Climent IV. El 1270 Carles d'Anjou el va nomenar el seu vicari a Lucca. El 1273 va ser governador Pontifici del Patrimoni de Sant Pere i el 1281 va tenir el comandament de l'exèrcit del Papa. Guiu I Montefeltro li va fer la guerra perquè reclamava les seves antigues possessions, i li va cremar alguns castells, però es va poder mantenir amb ajut del Papa. Al seu testament encara va signar com a Comes Urbini (Comte d'Urbino) i va morir a Forli, en combat contra son germà, l'1 de maig de 1282. Fou llavors quan Guiu I va recuperar Montefeltro, però va respectar el comtat sobirà de Pietrarubbia pel fill de Tadeu II.
Va deixar nou fills: Corrado Montefeltro de Pietrarubbia, Malatesta Montefeltro de Pietrarubbia, Tadeu Novello (va fugir de Pietrarubbia el 1298 al revoltar-se el poble però va ser capturat a Macerata Feltria i executat), Robert (bisbe de Montefeltro el 1282, deposat el 1284 i empresonat), Ubertino, Speranza Montefeltro de Pietrarubbia, Giovanna (morta en la revolta de Pietrarubbia el 8 de juny de 1298), Filippuccio (fill natural, mort en la revolta de Pietrarubbia el 8 de juny de 1298) i Rinald.
# Gymnothorax cribroris

Gymnothorax cribroris és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 75 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hugo Almeida

Hugo Miguel Pereira de Almeida (nascut a Figueira da Foz, Portugal, el 23 de maig del 1984), és un futbolista professional portuguès que actualment juga de davanter centre al Werder Bremen de la Bundesliga alemanya. Almeida, també juga per la selecció de Portugal des del 2004.

## Enllaços externs

* Perfil a PortuGOAL Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine. (anglès)
Hugo Almeida - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Portugal – Eurocopa 2008
1 Ricardo •
2 P. Ferreira •
3 B. Alves •
4 Bosingwa •
5 F. Meira •
6 R. Meireles •
7 Ronaldo •
8 Petit •
9 H. Almeida •
10 Moutinho •
11 Simão •
12 Nuno •
13 Miguel •
14 J. Ribeiro •
15 Pepe •
16 R. Carvalho •
17 Quaresma •
18 Veloso •
19 Nani •
20 Deco •
21 Nuno Gomes •
22 Rui Patrício •
23 H. Postiga •
Entrenador: Scolari
Selecció de futbol de Portugal – Copa del Món de futbol 2010
1 Eduardo •
2 B. Alves •
3 P. Ferreira •
4 Rolando •
5 Duda •
6 R. Carvalho •
7 Ronaldo •
8 P. Mendes •
9 Liédson •
10 Danny •
11 Simão •
12 Beto •
13 Miguel •
14 Veloso •
15 Pepe •
16 Meireles •
17 Amorim •
18 H. Almeida •
19 Tiago •
20 Deco •
21 R. Costa •
22 Fernandes •
23 Coentrão •
Entrenador: Queiroz
Selecció de futbol de Portugal – Eurocopa 2012
1 Eduardo •
2 B. Alves •
3 Pepe •
4 Veloso •
5 Coentrão •
6 Castro •
7 Ronaldo •
8 Moutinho •
9 H. Almeida •
10 Quaresma •
11 Oliveira •
12 R.Patrício •
13 Ricardo Costa •
14 Rolando •
15 Micael •
16 Meireles •
17 Nani •
18 Varela •
19 Lopes •
20 Hugo Viana •
21 João Pereira •
22 Beto •
23 H. Postiga •
Entrenador: Paulo Bento
Selecció de futbol de Portugal – Copa del Món de futbol 2014
1 Eduardo •
2 B. Alves •
3 Pepe •
4 Veloso •
5 Coentrão •
6 William •
7 Ronaldo  •
8 Moutinho •
9 H. Almeida •
10 Vieirinha •
11 Éder •
12 Patrício •
13 Ricardo Costa •
14 Neto •
15 Rafa •
16 Meireles •
17 Nani •
18 Varela •
19 A. Almeida •
20 Amorim •
21 João Pereira •
22 Beto •
23 H. Postiga •
Entrenador: Bento :
# Joan Sastre Vanrell

Joan Sastre Vanrell (Porreres, 30 d'abril de 1997) és un futbolista professional mallorquí que juga de lateral dret pel PAOK Salònica FC grec.

## Carrera de club

Sastre es va formar al planter del RCD Mallorca i va debutar com a sènior amb el RCD Mallorca B la temporada 2014–15, a Segona Divisió B. El 10 de setembre de 2015 va debutar amb el primer equip en una derrota per 0–2 a casa contra la SD Huesca, a la Copa del Rei.
Al començament de la temporada 2017–18, Sastre fou promocionat definitivament al primer equip per l'entrenador Vicente Moreno.
Sastre fou membre de l'equip que va assolir l'ascens a LaLiga al final de la temporada 2019–20.

## Referències

* ↑ «La selección española sub-19 convoca al mallorquín Joan Sastre» (en castellà). Diario de Mallorca, 05-09-2015. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ «Lección práctica del Huesca» (en castellà). Marca, 10-09-2015. [Consulta: 11 setembre 2015].
* ↑ «What is Joan Sastre's Salary Per Week? | Salary Sport» (en anglès). [Consulta: 11 agost 2020].

## Enllaços externs

* Joan Sastre a BDFutbol
* Joan Sastre a La Preferente (castellà)
* Joan Sastre, Fitxa a Soccerway
* Joan Satre a mondedufoot (francès)
# Rucklidgeïta

La rucklidgeïta és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de l'aleksita. Rep el nom de John Christopher Rucklidge, catedràtic de mineralogia de la Universitat de Toronto, qui va trobar primer i descriure parcialment el mineral de la mina Robb-Montbray (Canadà).

## Característiques

La rucklidgeïta és una sulfosal de fórmula química PbBi₂Te₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1975. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. La rucklidgeïta és indistinguible visualment de molts altres tel·lururs de bismut. Molts exemplars venuts com a rucklidgeïta s'han analitzat resultant ser una altra cosa.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rucklidgeïta pertany a «02.GC - Poli-sulfarsenits» juntament amb els següents minerals: hatchita, wal·lisita, sinnerita, watanabeïta, simonita, quadratita, manganoquadratita, smithita, trechmannita, aleksita, kochkarita, poubaïta, babkinita, saddlebackita, tvalchrelidzeïta i mutnovskita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres obtingudes en tres indrets: la mina Zod, situada a Vardenis (Província de Gegharkunik, Armènia), la mina Robb-Montbray, a Abitibi-Témiscamingue (Québec, Canadà), i al filó Pokrovskaya, dins el dipsit d'or de Kochkar (óblast de Txeliàbinsk, Rússia). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Rucklidgeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2019].
# Sostre (aeronàutica)

En aeronàutica, un sostre és l'altitud màxima a la qual pot volar una aeronau, sia per limitacions legals (sostre de servei) o aerodinàmiques (sostre absolut). El sostre no es troba a la mateixa altitud per a totes les aeronaus, sinó que depèn de la seva càrrega alar i la potència dels seus motors. L'existència del sostre de vol és deguda a les lleis de l'aerodinàmica: com menys dens és el fluid en el qual evoluciona una aeronau, més alta és la velocitat necessària per mantenir-se a la mateixa altitud o continuar ascendint. El sostre absolut marca aquell punt en el qual l'aeronau ja no pot desplaçar-se més ràpidament, fins i tot amb els motors funcionant a màxima potència, per guanyar altitud. El sostre de servei, en canvi, és un concepte legal que imposa als avions un marge de seguretat respecte al sostre absolut.

## Referències

* ↑ «Sostre (aeronàutica)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Picot lúgubre

El picot lúgubre (Dendropicos lugubris) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos clars de Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo i sud-oest de Nigèria.
# Elías Regules

Elías Regules (Sarandí del Yí, 1861 - Montevideo, 1929) va ser un metge, professor, escriptor i polític uruguaià.

## Biografia

Graduat a la Facultat de Medicina de la Universitat de la República el 1883. Catedràtic de Medicina Legal (1885-1928). Posteriorment va ser Degà de la Facultat (1888-1897); la seva carrera acabaria en qualitat de Rector de la Universitat (1922-1928).
Membre fundador de la Societat Universitària el 1875, la qual posteriorment va crear l'Ateneu de Montevideo.

### Actuació política

Va ser un membre destacat del Partit Constitucional; va ser integrant del Consell d'Estat de l'any 1898 format per Juan Lindolfo Cuestas, i més endavant diputat pel departament de Rocha durant el període 1899-1903.

### Vida literària

Pel que fa a la seva producció literària cal destacar la seva actuació com a poeta nativista i com a dramaturg.
Va ser membre fundador i primer president de la "Societat Criolla", la primera del seu gènere en tota Amèrica, creada el 24 de maig de 1894 i que avui porta el seu nom.

## Obra
### Poesia

* Mi tapera (1894)
* Pasto de cuchilla (1904)
* Renglones sobre postales (1908)
* Veinte centésimos de versos (1911)
* Mi pago (1924)
* Versitos criollos (1924)

### Teatre

* Martín Fierro (1890), adaptació escènica del poema de José Hernández.
* El entenao (1892)
* Los gauchitos (1894)

## Referències

* ↑ Puentes de Oyenard, Sylivia. Vigencia de Elías Regules (castellà)

## Enllaços externs

* Societat Criolla Elías Regules (castellà)
# Telamó (desambiguació)

«Telamó» té aquests significats:
* Telamó, personatge de la mitologia grega
* Columna amb forma d'home anomenada telamó, vegeu atlant (Arquitectura)
* Telamó (ciutat), antiga ciutat d'Etrúria .
Viccionari
# Horiomyzon retropinnatus

Horiomyzon retropinnatus és una espècie de peix d'aigua dolça de clima tropicalde la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes. Va ser descrit el 1986 per Donal J. Stewart. L'epítet retropinnatus refereix a la forma aleta pectoral dirigit cap al darrere.
Els adults poden assolir 2,4 cm de longitud total. Es troba a les conques dels rius Napo i Amazones a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* ↑ Stewart, Donald J. «A New Pimelodid Catfish from the Deep-River Channel of the Rio Napo, Eastern Ecuador (Pisces: Pimelodidae)» (en anglès). Proceedings of The Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 138, 1986, pàg. 46-52.
* ↑ Stewart, 1986, p. 50.
* 1 2 Torres, Armi G. «Horiomyzon retropinnatus Stewart, 1986» (en anglès). Fishbase, s.d. [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
# Jimmy Quinn (futbolista escocès)

James Quinn (8 de juliol de 1878 - 21 de novembre de 1945) fou un futbolista escocès de la dècada de 1900.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Celtic durant 15 anys. Fou quatre cops màxim golejador de la lliga escocesa de futbol.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia i amb la selecció de la lliga escocesa.

## Palmarès

* Lliga escocesa de futbol (6): 1904-05, 1905-06, 1906-07, 1907-08, 1908-09, 1909-10
* Copa escocesa de futbol: (5) 1903-04, 1906-07, 1907-08, 1910-11, 1911-12
* Glasgow Cup: 1904-05, 1905-06, 1906-07, 1907-08, 1909-10

## Referències

* ↑ «Hail the Mighty Quinn». Celtic F.C., 12-01-2014 [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «The elite players who scored cup final hat-tricks». The Scotsman, 31-10-2014 [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «The Old Firm story: When fans joined forces to riot». The Scotsman, 24-06-2016 [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ «Celtic player James Quinn profile». [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «Scotland FL Players by Appearances». Londonhearts.com. London Hearts Supporters' Club [Consulta: 27 novembre 2011].
* ↑ Perfil a scottishfa
# Sostingut

El sostingut o diesi ($\sharp$) és l'alteració que fa que l'afinació o altura de la nota a la qual afecta pugi un semitò (és a dir, mig to). El conveni usual és que el sostingut afecta a totes les notes del mateix nom i altura fins al final del compàs, tret del cas que aparegui una altra alteració (és a dir un bemoll o un becaire). També se solen afegir els sostinguts a l'armadura de la partitura probablement per simplificar l'escriptura musical quan una peça està en una tonalitat diferent de la indicada per la clau.
En el temperament igual l'altura de la nota alterada amb un sostingut coincideix amb la de la nota immediatament superior en el cas que aquesta estigui a distància d'un semitò, o bé amb la superior alterada amb un bemoll en el cas que la distància entre ambdues sigui d'un to.
També s'utilitza el doble sostingut, que altera l'altura de la nota apujant-la dos semitons.
En música microtonal es poden trobar altres alteracions, com ara el mig sostingut.

## Representació del sostingut en informàtica

El caràcter d'Unicode '♯' (hex 266F) genera el signe del sostingut. En el llenguatge TeX (i LaTeX), el símbol $\sharp$ s'obté mitjançant la marca \sharp, en un entorn matemàtic.

## Referències

* ↑ «diesi | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 març 2019].
Viccionari
# Pere Carreras i Robert

Pere Carreras i Robert (Sitges, 1861 – Camagüey, Cuba, 1915 va ser un comerciant "indiano".
Com tant d'altres sitgetans de la seva època, emigrà a Cuba per a dedicar-s'hi al comerç. S'establí a Nuevitas, on va ser soci-gerent de l'empresa "Carreras Hnos. y Compañía", fundada el 1870 pel seu germà Josep, que es dedicava a importació-exportació i a la consignació naviliera. Pere Carreras també va ser soci comanditari de la societat "Ortiz, Álvarez y Compañía", també de Nuevitas.
L'any 1907 es va fer construir una magnífica casa a Sitges, obra de l'arquitecte modernista Josep Pujol i Brull (Casa Pere Carreras i Robert), per establir-se a la seva població natal. El clima, però, i la societat sitgetana de l'època no satisferen la seva esposa, i el matrimoni tornà definitivament a Cuba.

## Bibliografia

* Albert Manent, director Diccionari dels catalans d'Amèrica Barcelona: Comissió Amèrica i Catalunya 1992 Generalitat de Catalunya, 1992