OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rossinyol de Swynnerton

El rossinyol de Swynnerton (Swynnertonia swynnertoni) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae), monotípica dins del gènere Swynnertonia. Es troba a Tanzània, Moçambic i Zimbàbue. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits i de l'estatge montà. Pateix la pèrdua d'hàbitat i el seu estat de conservació es considera vulnerable.
El nom específic de Swynnerton fa referència a Charles Francis Massey Swynnerton (1877-1938), col·leccionista a Rhodèsia, primer guarda forestal al Territori de Tanganyika i director de Tsetse Research.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «rossinyol de Swynnerton». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 699. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Swynnerton's Robin. Swynnertonia swynnertoni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 gener 2021].
# Saint-Gengoulph

Saint-Gengoulph és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 146 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Gengoulph era de 146 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 28 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família i 15 eren segones residències. Tots els 63 habitatges eren cases. Dels 48 habitatges principals, 40 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 33 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 28 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Gengoulph el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 8 | 35 a 39 | 12 |
| 4 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 28 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 12 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 95 persones, 74 eren actives i 21 eren inactives. De les 74 persones actives 65 estaven ocupades (39 homes i 26 dones) i 9 estaven aturades (3 homes i 6 dones). De les 21 persones inactives 6 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una perruqueria.
L'any 2000 a Saint-Gengoulph hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 536 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Gengoulph a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Gengoulph a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Rudolph Marcus

Rudolph "Rudy" Arthur Marcus (Mont-real, Quebec, 21 de juliol de 1923) és un químic i professor universitari quebequès nacionalitzat estatunidenc, guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1992.
Va estudiar química a la Universitat McGill, on es graduà el 1943 i doctorà el 1946. Posteriorment es va dedicar a la docència entre els anys 1956 i 1965 a l'Institut Politècnic de Brooklyn, a la ciutat de Nova York, entre 1965 i 1978 a la Universitat d'Illinois i posteriorment a l'Institut Tecnològic de Califòrnia. L'any 1958 li fou concedida la nacionalitat nord-americana.
A finals de la dècada del 1950 i principis de la del 1960 va formular la seva teoria sobre les reaccions d'oxidació reducció. Els seus estudis sobre les reaccions unimoleculars i l'estat de transició i col·lisió li permeté elaborar l'any 1952 la Teoria RRKM, ampliació de l'antecessora Teoria RRK elaborada per Oscar Knefler Rice, Herman Carl Ramsperger i L.S. Kassel els anys 1927 i 1928.
L'any 1992 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química «per la seva contribució a la teoria de les reaccions de transferència electrònica en els sistemes químics».

## Referències

* ↑ Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Química 1992 (anglès)
# Saint-Philibert (Ar Mor-Bihan)

Saint-Philibert (en bretó Sant-Filberzh) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.442 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 826 | 843 | 1.037 | 1.020 | 1.187 | 1.258 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Patrick Lalanne | |
| 2008- | Didier Robic | |
# Saccopharynx paucovertebratis

Saccopharynx paucovertebratis és el nom científic d'una espècie de peix abisal pertanyent al gènere Saccopharynx. És una espècie batipelàgica que habita en la zona oriental de l'oceà Atlàntic, a l'oest de Madeira.
# Saccopharynx ramosus

Saccopharynx ramosus és el nom científic d'una espècie de peix abisal pertanyent al gènere Saccopharynx. És una espècie batipelàgica que habita en la zona oriental de l'oceà Atlàntic i la zona occidental de l'oceà Índic.
# Saccopharynx hjorti

Saccopharynx hjorti és el nom científic d'una espècie de peix abisal pertanyent al gènere Saccopharynx. És una espècie batipelàgica que habita en la zona centre-aquest de l'oceà Atlàntic, en concret al sud-oest de les Açores. Un exemplar es conserva en el museu de zoologia de la universitat de Bergen (Noruega).
# Saccopharynx trilobatus

Saccopharynx trilobatus és el nom científic d'una espècie de peix abisal pertanyent al gènere Saccopharynx. És una espècie batipelàgica que habita en la zona centre-aquest de l'oceà Atlàntic, en concret al sud-oest de les Açores. Només s'ha recollit un espècimen.
# Sakis Ruvàs

Anastàssios «Sakis» Ruvàs (en grec: Σάκης Ρουβάς) (Corfú, 5 de gener de 1972) és un cantant grec, tot i que també va intervenir en obres de teatre i va guanyar diversos premis en gimnàstica i en salt amb perxa.
Malgrat que a Grècia i Xipre té una llarga carrera musical, fora d'aquests països és conegut principalment per haver representat Grècia al Festival d'Eurovisió en dues ocasions, el 2004 a Istanbul, Turquia, i el 2009 a Moscou, Rússia.
El 2006, a Atenes, va ser copresentador del festival, juntament amb Maria Menunos.

## Referències

* ↑ Biografia de Sakis Ruvàs al seu lloc web oficial

## Enllaços externs

* Sakis Ruvàs - Lloc web oficial (grec) (francès) (anglès)
# Saint-Pierre-le-Vieux

«Saint-Pierre-le-Vieux» té aquests significats:
* Saint-Pierre-le-Vieux (Lozère), municipi del departament francès del Losera (regió d'Occitània, França)
* Saint-Pierre-le-Vieux (Saona i Loira), municipi al departament de Saona i Loira (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Saint-Pierre-le-Vieux (Sena Marítim), municipi al departament de Sena Marítim (regió de Normandia, França)
* Saint-Pierre-le-Vieux (Vendée), municipi al departament de Vendée (regió de País del Loira, França)
# Salva (artilleria)

Una salva indica el rodatge de diverses armes de foc per al mateix objectiu. En el passat, les tropes no estaven tots armats amb rifles de repetició, i el temps necessari per recarregar. Exercicis específics es van dur a terme per crear un foc de fusell gairebé continu, els soldats van aconseguir alinear diverses files i alternant el focus d'un, mentre que l'altre va procedir a recarregar.

## Vegeu també

* Artillieria
Viccionari
# Sandoval

* Per a altres significats, vegeu «J. Daniel Sandoval».
Sandoval és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.434 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sandoval tenia 1.434 habitants, 562 habitatges, i 396 famílies. La densitat de població era de 576,7 habitants/km².
Dels 562 habitatges en un 38,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 16,9% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 25,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.000 $ i la renda mediana per família de 35.700$. Els homes tenien una renda mediana de 29.191 $ mentre que les dones 19.833 $. La renda per capita de la població era de 14.739 $. Aproximadament el 17,1% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sandoval». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sandoval». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Miquel de Castellgalí

Sant Miquel de Castellgalí és una obra del municipi de Castellgalí (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una església de dues naus, una central molt més ampla i gran que la lateral situada al costat dret. Estan cobertes amb una volta d'imitació ogival feta de maó. En el punt de creuament dels nervis de les voltes hi ha sis claus de volta amb funció ornamental. Quatre pilars, sobre els quals es recolzen uns arcs escarsers, separen la nau central de la lateral.
Sota mateix de la coberta s'obren una sèrie de finestres arrodonides que juntament amb l'ull de bou de la façana, contribueixen a la il·luminació del recinte. Una motllura situada sota les finestres recorre totes les parets de la nau. En el lateral esquerre hi ha quatre capelles, definides per unes pilastres que sobresurten lleugerament del mur. La capçalera és poligonal i a l'entrada hi ha un cor. El portal és d'estil neogòtic amb arquivoltes apuntades.
La façana està arrebossada, però té un sòcol de pedra ben tallada; la resta de l'aparell és obrat amb carreus força irregulars.
A la capçalera de la nau lateral es troba la talla barroca del Sant Crist, realitzada al segle xvii.
Torre campanar:
De planta quadrada i coronament de mirador. Representa una torre de defensa o de refugi, ja que al segle xv el veí castell de Galí restà "molt destrossat".

## Història

Està situada dins l'antic terme del castell de Castellgalí. Es creu que sempre ha estat l'església parroquial del terme, el qual és documentat des del 924. Fins al 1154 que no apareix esmentada com a parròquia de Castellgalí i hi torna el 1232. Els orígens d'aquesta església són medievals, però ha sofert diferents remodelacions i transformacions. La reforma més profunda data del S.XVII, com s'indica en una llinda de la porta situada a la capçalera (1632). El campanar, de forma quadrangular és força freqüent en les esglésies del segle xvii d'aquesta comarca. Posteriorment, en el segle xix (1897), fou engrandida i decorada amb estil neogòtic; n'és una bona mostra el portal principal. L'obra fou patrocinada per la família de Magí Pladellorenç. A l'interior s'hi col·locà un altar de marbre, amb escultures de Crist, Sant Miquel i Sant Magí, realitzades per Josep Llimona, però que foren destruïdes el 1936.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Miquel de Castellgalí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Sant Miquel de Canyelles

Sant Miquel de Canyelles és una església del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La planta rectangular presenta una reducció en la zona de l'absis, també de planta rectangular. Un arc triomfal separa el presbiteri de la nau. La porta d'accés és situada a migjorn, amb un arc de mig punt molt senzill. Hi ha una obertura en forma de creu al mur de llevant i una altra rectangular al de ponent. La nau és coberta amb volta de canó.
Teulada a dues vessants. El carener, damunt l'arc triomfal, fa pensar en un doble procés de bastida de l'edifici. És típica la volada del carener amb lloses en degradació.

## Història

La primera documentació de la capella data de l'any 1309. La denominació de Canyelles ve del mas així anomenat que s'aixecava no lluny de Sant Miquel. El 1703, J. Serra de l'Arca es preocupà de fer restaurar les parets i la volta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Miquel de Canyelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Sake kasu

El kasu (酒粕, sake kasu) és la fracció sòlida que s'obté en la producció de sake. Dins de la cuina japonesa s'utilitza com a ingredient de l'amazake, en la preparació de confitats o per a marinar diversos aliments.

## Referències

* ↑ Loomis, Susan Herrmann «Seattle's Sake-Marinated Fish». The New York Times, 26-06-1988 [Consulta: 1r abril 2016].
# Sakata Tojuro

Sakata Tojuro (坂田藤十郎) és el nom artístic que han pres una sèrie d'actors kabuki durant el curs de la història d'aquest gènere teatral.
El primer Sakata Tojuro (1646-1709) va promoure la forma wagoto del teatre de Kamigata (regió de Kansai) mentre el seu homòleg a Edo, Ichikawa Danjūrō I, feia el mateix amb la forma aragoto. Així, Tojuro va passar a ocupar un lloc d'honor com el millor actor de facto del kabuki de Kamigata, un honor que van heretar aquells que més tard van assumir aquest nom.
A diferència dels altres llinatges kabuki que es poden resseguir amb una línia més o menys ininterrompuda, ja sigui per sang o per adopció, el nom de Sakata Tojuro no es va dur durant uns 225 anys, des de la mort de Sakata Tojuro III el 1774 fins que el nom no va ser assumit, i el llinatge reprès, per Nakamura Ganjiro III, que va canviar el seu nom pel de Sakata Tojuro IV el 2005.

## Llinatge

* Sakata Tojuro I (1646-1709) - Va iniciar la forma wagoto; innovador del kabuki Genroku.
* Sakata Tojuro II (1711-1724) - Alumne de Tojuro I, va tenir una carrera molt curta.
* Sakata Tojuro III (1739-1774) - Fill adoptiu de Tojuro II.
* Sakata Tojuro IV (2005-present) - Abans Nakamura Ganjiro III, va prendre el nom a fi de reviure el llinatge, i com a part d'un esforç més gran per reviure i mantenir el kabuki de Kamigata.

## Referències

* ↑ Nota: Amb l'excepció del primer del llinatge, les dates donades aquí no representen les dates de naixement i mort de l'actor, sinó el període durant el qual l'actor va dur el nom Tojuro.
* The Line of Sakata Tōjūrō at Kabuki21.com.
* Irwin, Greg. "A Talk With the National Treasure Kabuki Actor, Tojuro Sakata: What's in a Name?" Kawaraban. vol 32. Tokyo: Shinnichiya.
# Micropterix minimella

Micropterix minimella (Heath, 1973) és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. És una espècie endèmica de Mallorca. Té una envergadura de 3.8 mm pels mascles i de 3.6 mm les femelles.

## Referències

* ↑ Micropterix minimella at The Global Lepidoptera Names Index.
* ↑ «Species info». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 setembre 2012].
# Rupícola

Rupícola, del llatí rupes, -is, roca, i el sufix -cola (que es fan en les roques). Es refereix als organismes que creixen o habiten les roques
Dins de l'ambient rupícola es distingeixen els organismes:
* casmòfits
* endolítics
* epilítics
* fissurícola
* glareícola
* litòfag
* saxàtil
* Hàbitat rupícola i ecosistema rupícola: l'hàbitat i ecosistema propi de les zones rocoses, especialment els penyasegats, tallats i forts pendents de la muntanya, litoral marí o fluvial.
* La vegetació rupícola, plantes rupícoles.
* La fauna rupícola o animals rupícoles:
   * Aus rupícoles, que fan el niu en roques.
   * Mamífers rupícoles, per exemple algunes cabres.
No s'ha de confondre amb Rupicola, que és un gènere d'ocells.

## Notes

* ↑ «Rupícola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://dialnet.unirioja.es/servlet/articulo?codigo=663929
# Clastídium

Clastídium, modernament Casteggio, fou una ciutat de la Gàl·lia Cisalpina, prop de Ligúria, a uns 12 km al sud del Po a la via entre Placentia i Dertona, a uns 30 km de la darrera.
El 222 aC la ciutat, que ja tenia certa importància, fou assetjada pels Ínsubres i els seus aliats els Gesats; el cònsol Marc Claudi Marcel els va derrotar a la vora de les muralles. El rei dels Gesats, Virdomaris, va morir a mans del mateix cònsol romà.
Al començar la Segona Guerra Púnica fou convertida en fortalesa romana on es van acumular moltes provisions, però el comandant de la guarnició, nadiu de Brundusium, ho va entregar tot a Hanníbal que en va fer la seva plaça d'armes per les operacions al Trèbia.
Fou una ciutat de bastant importància regional, una de les principals de la zona. Polibi diu que era a territori dels Andri que probablement eren els Anamaris o Anans. Progressivament va perdre importància i va desaparèixer al començament de l'Imperi.
No queden gaire vestigis de l'època romana. Hi ha una font, la «fontana d'Annibale». El 1857 es va descobrir un pont fet de maons que va ser enderrocat.

## Referències

* 1 2 Bunbury, Edward Herbert. «Clasti'dium (Κλαστίδιον, Casteggio)». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ «Clastídium». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Clastidium». Encyclopædia Britannica, Volume 6, 1911.

## Bibliografia

* Maiocchi, R.; Giulietti, C. «Casteggio - Notizie storiche. Vol. II. Avanzi di antichità o notizie archeologiche e relative deduzioni storiche, con 24 tavole di disegno» (en italià). Bollettino storico pavese : Pubblicazione trimestrale illustrata, Volum 2, fascicle 1-2, 1894.
# Claudio Casanova

Claudio Maurizio Casanova (21 d'octubre de 1895 - 20 d'abril de 1916) fou un futbolista italià de la dècada de 1910.
Fou internacional amb la selecció italiana el 17 de maig de 1914 davant Suïssa. Pel que fa a clubs, defensà els colors del Genoa CFC. Va morir amb només 20 anys de les resultes de ferides sofertes a la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ Tutte le partite della Nazionale italiana a solocalcio
* ↑ Claudio Casanova a National-Football-Teams.com (anglès)
# Clementina d'Orleans

Clementina d'Orleans (Neuilly, 1817 - Viena, 1907), princesa de Saxònia-Coburg Gotha, princesa de sang de França de la casa dels Orleans amb tractament d'altesa reial. De caràcter ambiciós maldà inútilment per convertir-se en reina, tot i així, aconseguí que el seu fill fos elegit com a rei de Bulgària amb el nom de Ferran I de Bulgària.
Nascuda el dia 3 de juny de l'any 1817 al castell de Neuilly a Neuilly-sur-Seine a les proximitats de París essent fills del duc d'Orleans, el futur rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies. La princesa era neta per via paterna del duc Lluís Felip d'Orleans i de la princesa Adelaida de Borbó-Penthièvre i per via materna del rei Ferran I de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Carolina d'Àustria.
Extremadament ambiciosa pel que feia referència al seu futur estatus, elegí al príncep August de Saxònia-Coburg Gotha per casar-s'hi amb la idea que un príncep de la Casa de Saxònia-Coburg Gotha tenia moltes possibilitats de ser elegit rei. Malgrat tot, les seves esperances no es compliren. Es casaren a la catedral de Saint-Cloud de París l'any 1843. La parella tingué cinc fills:
* SAR el príncep Felip de Saxònia-Coburg Gotha, nascut a París el 1844 i mort a Viena el 1921. Es casà amb la princesa Lluïsa de Bèlgica de la qual es divorcià el 1906.
* SAR el príncep Lluís August de Saxònia-Coburg Gotha, nat a París el 1845 i mort a Viena el 1907. Es casà amb la princesa Leopoldina Teresa del Brasil morta de tifus l'any 1877.
* SAR la princesa Clotilde de Saxònia-Coburg Gotha, nascuda el 1846 a París i morta el 1927 a Viena. Es casà amb l'arxiduc Josep d'Àustria.
* SAR la princesa Amàlia de Saxònia-Coburg Gotha, nascuda el 1848 a Viena i morta el 1897 a Múnic. Es casà amb el duc Maximilià de Baviera.
* SM el rei Ferran I de Bulgària, nat el 1861 a Viena i mort el 1948 a Coburg (ciutat d'Alemanya). Es casà en primeres núpcies amb la princesa Maria Lluïsa de Borbó-Parma i en segones núpcies amb la princesa Elionor de Reuss-Köstritz.
# Clementina d'Alcanar

La Clementina d'Alcanar és el conjunt de clementines produïdes dintre de l'àrea d'influència del municipi d'Alcanar (Montsià) i que es poden consumir en òptimes condicions entre els mesos de novembre a febrer Aquesta clementina es troba inclosa dintre de la Indicació Geogràfica Protegida (IGP) "Clementines de les Terres de l'Ebre" que aplega les clementines produïdes a les comarques del sud de Catalunya, concretament les del Baix Ebre i Montsià.
Des de fa uns anys la Fundació Alícia està treballant conjuntament amb l'Ajuntament d'Alcanar per donar a conèixer aquest producte i totes les seves propietats i utilitats. Les accions que s'han dut a terme fins ara han estat la presentació de la clementina d'Alcanar a diferents mercats de Barcelona com el de la Boqueria, el de la Concepció i el de la Llibertat i la publicació del receptari La Clementina d'Alcanar a la Cuina.

## Referències

* ↑ Fundació Alícia. La clementina d'Alcanar a la cuina. Benicarló: Onada edicions, novembre 2014, p. 7-12. ISBN 978-84-15896-24-1.
* ↑ «Indicación Geográfica Protegida "Clementinas de las Tierras del Ebro" ; "Clementines de les Terres de l'Ebre"» (en castellano). Arxivat de l'original el 2015-02-09. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «La clementina, d'Alcanar». DIARI de Tarragona.com, 19-11-2014. Arxivat de l'original el 2015-02-09. [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ «La Clementina d'Alcanar es presenta a Barcelona». Alcanar Butlletí Informatiu, 01-12-2014, pàg. 11.
# Saint-Germain-Laval

«Saint-Germain-Laval» té aquests significats:
* Saint-Germain-Laval (Loira), comuna francesa al departament de Loira
* Saint-Germain-Laval (Sena i Marne), comuna francesa al departament de Sena i Marne
# Rybany

Rybany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1323.

## Persones il·lustres

* Marián Masný (1950): futbolista eslovac de la dècada de 1970

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História». [Consulta: 22 desembre 2021].
* ↑ Strack-Zimmermann, Benjamin. «Marián Masný» (en anglès). [Consulta: 22 desembre 2021].