OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albara

Albara és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Albara reversaria Walker, 1866
* Albara hollowayi Watson, 1970

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Albara» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum, 2003.
# Mangosta esvelta de Somàlia

La mangosta esvelta de Somàlia (Galerella ochracea) és una espècie de mamífer de la família dels herpèstids. És endèmica de Somàlia.

## Distribució i hàbitat

Es tracta d'una espècie endèmica del nord-est d'Àfrica. Viu a Somàlia, parts adjacents d'Etiòpia, i de forma marginal al nord-est de Kenya. Està principalment adaptada als hàbitats àrids de les muntanyes del nord de Somàlia

## Comportament

Hi ha escassetat d'informació sobre el comportament i l'ecologia d'aquesta espècie, encara que és probable que sigui similar en molts aspectes al de la mangosta vermella africana.

## Població

Hi ha poca informació disponible sobre aquesta espècie donat que només n'hi ha alguns exemplars als museus i hi ha hagut escasses observacions a la natura. N'hi ha catorze exemplars al Museu Britànic i cinc al Museu d'Història Natural de la Universitat de Florència. Se suposa que és relativament comuna a les regions àrides.

## Taxonomia

Aquesta espècie ha estat considerada coespecífica de la mangosta vermella africana, però també ha estat considerada com a espècie diferent per Azzaroli i Simonetta (1966), Taylor i Goldman (1993), Wozencraft (2005), i Taylor.

## Estat de conservació

Està catalogada en risc mínim, donat que, tot i que és una espècie poc coneguda, té un àmplia zona de distribució a la Banya d'Àfrica, on no es creu que hi hagi grans amenaces sobre l'espècie o el seu hàbitat, i es creu que és probable que sigui comuna.

## Subespècies

* Galerella ochracea ochracea
* Galerella ochracea bocagei
* Galerella ochracea fulvidior
* Galerella ochracea perfulvidus

## Referències

* 1 2 Wozencraft, W. C. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 2142. ISBN 9780801882210.
* 1 2 3 4 (anglès) Taylor, M. E. 1989. Craniometric analysis of the African mongooses in the subgenus Galerella. Abstracts of papers and posters, Fifth International Theriological Congress, Rome, I:473.
* ↑ (anglès) Drake-Brockman; Evelyn, Ralph. The mammals of Somaliland (en anglès). 1910. London : Hurst and Blackett, p. 269.
* ↑ (italià) Azzaroli, L., and A. M. Simonetta. 1966. Carnivori della Somalia ex-Italiana. Monitore Zoologico Italiano Supplemento, 74:102-195.
* ↑ (anglès) Taylor, M.E. and Goldman, C.A. Mammalia. Volume 57, Issue 3, Pages 375–392. The taxonomic status of the African mongooses, Herpestes sanguineus, H. Nigratus, H. Pulverulentus and H. Ochraceus (Carnivora : Viverridae)
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Celidracons

Els celidracons (Caelidracones) (del llatí; caelum, «cel» + draco, «drac» ; «drac del cel») són un grup de pterosaures pertanyent al clade Macronychoptera.
El 2003, el paleontòleg David Unwin va nomenar al clade (és a dir, un llinatge monofilètic) Caelidracones. La definició era «el grup format per l'últim ancestre comú d'Anurognathus ammoni i Quetzalcoatlus northropi, i a tots els seus descendents». El nom es deriva de la paraula llatina caelum, «cel» i draco que significa «drac», de manera que el terme en conjunt significa «drac de cel», una referència a un famós llibre sobre els pterosaures realitzat pel paleontòleg britànic Harry Govier Seeley el 1901: Dragons of the Air (Dracs de l'aire).
Unwin va nomenar al grup després d'haver-lo determinat amb una anàlisi cladística. La sinapomorfia (característiques compartides derivades) són: un os quadrat perforat que sorgeix centrat (Unwin es refereix al fet que la base mateixa de l'os cranial era molt prominent), un cúbit més llarg que la tíbia (els membres d'aquest grup tenia potes posteriors més curtes en comparació dels seus avantpassats), el peroné era menys del 80% de la longitud de la tíbia (assolint el calcani al turmell, el que va tenir com a conseqüència una major limitació en la rotació de la cama).
D'acord amb l'anàlisi de Unwin els celidracons són el tàxon germà de la família Dimorphodontidae dins Macronychoptera, i inclou als grups Anurognathidae i Lonchognatha, per tant la majoria dels pterosaures pertanyen a aquest grup, exceptuant als més basals. Altres estudis de les relacions dels pterosaures han trobat que els anurognàtids i els pterodactiloïdeus són grups germans, la qual cosa limitaria als celidracons com l'agrupació d'aquests dos clades.

## Referències

* 1 2 Andres, B.; Myers, T. S. «Lone Star Pterosaurs» (en anglès). Earth and Environmental Science Transactions of the Royal Society of Edinburgh, 103(3-4), 2013, pàg. 383–398. DOI: 10.1017/S1755691013000303.
* 1 2 3 Unwin, David M. «On the phylogeny and evolutionary history of pterosaurs", in Eric Buffetaut, Jean-Michel Mazin ed.» (en anglès). Evolution and Palaeobiology of Pterosaurs. Geological Society, 2003.
Pterosauromorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia :
Pterosauromorpha :
Pterodactylomorpha :
Lophocratia :
Ornithocheiroidea :
Pteranodontoidea :
Vegeu també: Cronologia de la investigació del pterosaure • Filogènesi dels pterosaures • Llista de gèneres de pterosaures :
# Castell de Lladorre

El Castell de Lladorre és un edifici de Lladorre (Pallars Sobirà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

El castell de Lladorre té planta lleugerament ovalada, amb una longitud aproximada de 40 metres i una amplada d'entre 15 i 19 metres. Actualment els murs es conserven en alguns sectors fins a una alçada de 5 metres. Es conserva gairebé tot el perímetre però han caigut l'angle nord-oest i el tram més occidental de la paret meridional.
A la paret septentrional hi ha 5 espitlleres i, cap a l'interior, hi ha un mur paral·lel que correspon al tancament de les cambres. A la paret meridional només conserva 3 espitlleres però són més evidents les dependencies adossades als murs, conservant-se també els murs de separació entre elles; hi ha almenys 8 cambres diferents amb unes mides d'uns 2,30 x 3,30 metres.
El parament és de pedra llicorella unida amb fang.

## Història

La primera notícia documental de Lladorre data de l'any 1146, en l'acta de consagració de l'església de Sant Martí de Cardós o del Pui. El castell de Lladorre pertangué al comte de Pallars fins al segle xv. L'any 1281, Arnau Roger, que havia pres part activa en les revolta nobiliàries contra Pere el Gran, fou capturat a Balaguer, i hagué de lliurar el domini directe del castell al veguer reial, Ramon de Molina. Conquerit el Pallars per les forces reials l'any 1491, Lladorre passà a mans dels Cardona, i a la darreria del segle xvii als seus successors, els ducs de Medinaceli. Actualment és propietat de la família Blasi, i el torrent que passa pel seu costat rep també aquest nom. Torrent de Blasi.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Lladorre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Bolòs i Masclans, Jordi; Busqueta i Riu, Joan-Josep; Benito i Monclús, Pere. «Castell de Lladorre». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 259-260 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Cerveses Txorierri

Cerveses Txorierri (Txorierri Garagardoak en basc) és una cerveseria a Sondika (Biscaia). Va començar l'activitat cervesera el 2006 però amb la inauguració d'una petita fàbrica el 2016, la producció va conèixer una expansió considerable. Produeix cervesa artesana, utilitzant procediments naturals tradicionals.
Tot i utilitzar encara unes primeres matèries angleses o alemanyes, creen un bocam de la terra en utilitzar malt fet a partir cereals d'Araba i Navarra i sobretot llúpol d'una plantació pròpia. El llúpol fresc porta qualitats olfactives i gustatives que els llúpols secs utilitzats per la majoria de les cerveseries no tenen.

## Referències

* ↑ «Txorierri Garagardoa, nuevo socio de Euskal Garagardo Elkartea - Basque Beer» (en castellà). Basque Beer, 26-07-2016. Arxivat de l'original el 2019-08-03. [Consulta: 3 agost 2019].
* ↑ «Txorierri Garagardoak, innovación desde la tradición, apostando por la sostenibilidad - SPRI» (en castella). SPRI. Agència basca de desenvolupament empresarial, 16-12-2017.
* ↑ Pérez, Oier «La artesanía más refrescante La firma sondikarra Txorierri Garagardoak fabrica cerveza artesana a partir de lúpulo de Orduña» (en castellà). Diari Deia, 20-11-2018. Arxivat de l'original el 2019-08-03 [Consulta: 3 agost 2019]. Arxivat 2019-08-03 a Wayback Machine.
# Cerveseria Huyghe

Huyghe (en neerlandès, Brouwerij Huyghe) és una cerveseria fundada l'any 1906 per Leon Huyghe a la ciutat de Melle al Flandes Oriental, Bèlgica. El seu «producte estrella» és la cervesa Delirium tremens, una golden ale sovint considerada com una de les millors cerveses del món.

## Història

El lloc on es troba la fàbrica de cervesa actual ha estat en actiu des de 1654. L'any 1906, León Huyghe va comprar una fàbrica de cervesa ja existent a la ciutat. La fàbrica de cervesa va adquirir el nom actual l'any 1938. Mentre que inicialment l'empresa elaborava una pilsner normal, aviat van començar a elaborar els tipus de cerveses que ara es coneix normalment com d'estil belga, incloent una sèrie de cerveses sota la denominació «Delirium» de l'etiqueta, caracteritzada pels seus elefants roses en l'etiqueta. La més coneguda és la Delirium Tremens, una ale rossa belga. També elaboren altres cerveses com una cervesa de Nadal i una cervesa anomenada Deliria, una cervesa seleccionada a través d'un concurs d'entre 65 receptes enviades per les dones dels cervesers, així com una sèrie de cerveses de fruita amb baix grau alcohòlic.
Huyghe ha adquirit diverses petites cerveseries belgues, incloent Arteveld Grand Cru l'any 1987, Brouwerij Biertoren l'any 1993, Brouwerij Dam l'any 1994, i Brouwerij Villers l'any 1999.

## Selecció de cerveses

* Delirium Nocturnum - 8,5% de alc. vol.
* Delirium Noël o Christmas- cervesa estacional d'hivern, 10.0% de alc. vol.
* Delirium Tremens - 8,5% de alc. vol.
** Nomenada com "la Millor Cervesa del Món" l'any 2008 en els Campionats del Món de Cervesa a Chicago, Illinois. Stuart Kallen li dona el lloc número 1 al seu llibre, Les 50 Millors Cerveses del Món.

## Galeria

* Cerveseria Huyghe en 2014
* Sant Idesbald blond
* Sant Idesbald dubbel
* Sant Idesbald tripel
* Villers del Brune
* La Guillotine Bier
* Floris Passionfruit, produïda per la Cerveseria Huyghe

## Referències

* 1 2 Beer: The Ultimate World Tour. MBI, 2014.
* ↑ World Beer. Nueva York: DK Publishing, 2013.
* ↑ The Oxford Companion to Beer. Oxford UP, 2011, p. 472–73.
* ↑ The Beer Book. DK Publishing, 2014.
* ↑ «Delirium Nocturnum - Brouwerij Huyghe - Melle, Belgium». [Consulta: 28 setembre 2013].
* ↑ Sudo, Chuck. «Chicagoist's "Beer of the Week": Delirium Nocturnum», 06-12-2006. Arxivat de l'original el 2015-03-11. [Consulta: 28 setembre 2013].
* ↑ «Delirium Tremens». [Consulta: 4 gener 2015].
* ↑ "A Welcome Home", Fritz Hahn, The Washington Post, 10 January 2003.
* ↑ "Sip of the Week", Peter St. Onge, Charlotte Observer, 11 October 2006.
* ↑ Stuart A. Kallen, The 50 Greatest Beers in the World, Replica Books, 1999.
# Castell de Montgrony

El Castell de Montgrony és un castell del municipi de Gombrèn (Ripollès) declarat bé cultural d'interès nacional. No es conserva cap resta d'aquest castell que estava situat a prop de l'església de Sant Pere de Montgrony. Segons Antoni Pladevall i Pere Roca les restes del castell les formarien un mur de tancament del Pla de Sant Pere en els punts més dèbils com ara el Malpàs o el Coll de Mancillo i la Vena.

## Història

Les primeres notícies documentals del castell es remunten als anys 885 o 887, quan el comte Guifré comprà al bisbe intrús d'Urgell, anomenat Esclua, el castell i després el donà al monestir de Sant Joan de les Abadesses. Segurament desaparegué com a fortalesa molt aviat i només quedà la parròquia com a organització civil i religiosa i les defensives passaren al castell de Blancafort que era molt proper. Des del segle X no es torna a mencionar el castell de Montgrony.

## Referències

* 1 2 «Castell de Montgrony». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Castell de Montgai

El castell de Montgai és un castell al nucli urbà del poble de Montgai, del municipi homònim de la Noguera, declarat bé cultural d'interès nacional.
És un edifici situat a la cantonada entre la plaça del Castell i el carrer Reverend Bernola.

## Història

L'any 1050, el comte Ramon Berenguer I es feu cedir per «Yusuf al-Muzaffar», cabdill àrab de Lleida, Camarasa i Cubells, indrets que conqueriren l'esmentat comte i el comte d'Urgell, Ermengol III. Segons Lladonosa, s'establiren diverses comunitats pageses entre les serre de Montclar i Almenara, amb Montgai com a centre colonitzador. L'any 1172, en el testament sacramental de Ramon Bernat, castlà de la fortalesa, consta el llegat al seu fill Ponç del castell de Montgai junt amb Seró, Biosca, Vernet, etc. Segons la documentació, el fill es pot identificar amb Ponç de Seró, que testà el 1196. En la carta de poblament concedida pels comtes d'Urgell als habitants de Bellcaire d'Urgell consta com afrontació territorial.
L'any 1222, el rei Jaume I confirmà en favor de la seva germanastra Constança i el seu marit el senescal Guillem Ramon II de Montcada els castells i viles de Montgai, Cubells, Camarasa, etc. L'any 1330, Alfons III de Catalunya-Aragó creà el marquesat de Camarasa i la vila de Montgai n'entrà a formar part. Al segle xv, segons indica Montsalvatge, els castells de Montgai i Cubells foren venuts pel rei Alfons el Magnànim a Francesc d'Arinyó. Durant la guerra civil contra el rei Joan II (1462-72), la senyoria de Montgai era d'Angelina de Luna, marquesa de Camarasa i després d'ella dels diversos titulars del marquesat. El 1714, acabada la guerra de Successió, el domini del lloc era detingut per Nicolau Antic.

## Arquitectura

Les restes dels castell formen part dels baixos de dues cases de la vila; una part sembla seguir uns models repetits al llarg de tota la ribera del Sió i que es poden adscriure a les construccions castrals d'època andalusina relacionades amb el centre de Balaguer. Són les sis primeres filades del cos inferior de la casa més a ponent. Sembla que configuren la cara nord d'una torre que feia en aquest punt 5,20 m. L'aparell constructiu, fet a base de gres del país, és aparellat de carreus ben escairats, disposats majoritàriament de través i col·locats en sec (actualment les juntes s'han resseguit amb guix i formigó). Segurament era dotada de sabata; se'n veu la filada superior. Es pot donar una datació del final del segle IX i primera meitat del segle x. No es pot precisar si era una torre aïllada o formava part d'una fortalesa més complexa.
La resta de murs, construïts amb carreus més petits no es poden adscriure a una època determinada però potser es podrien datar immediatament després de la conquesta feudal, és a dir, segona meitat del segle xi.

## Referències

* 1 2 Alòs i Trepat, Carme; Carreño i Aguilar, Carles; Giralt i Balagueró, Carles; Ramos i Martínez, Maria_Lluïsa. «Castell de Montgai». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 329-331 (Catalunya romànica, XVII). ISBN 84-7739-098-3.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya Patrimoni
# Castell de Montllobar

El Castell de Montllobar és un castell medieval, d'època romànica, del despoblat de Montllobar, situat a l'oest del poble de Fígols de Tremp, en el municipi de Tremp. Del Castell de Montllobar només en resta una torre de planta circular situada sobre un penyal, escapçada i amb el costat sud-oest ensorrat. L'aparell constructiu és molt semblant al de la majoria de torres del Pallars Jussà, però els carreus, lleugerament escairats, són força allargats. Al voltant de la torre resten diversos murs.
Per accedir-hi des de Tremp, cal prendre la carretera C-13 en direcció a Balaguer i al cap de pocs metres de la sortida de Tremp apareix un encreuament amb la C-1311 en direcció a Pont de Montanyana. Seguint aquesta carretera, les restes del castell es troben al capdamunt del coll de Montllobar, poc després d'haver passat el desviament de Fígols. S'hi arriba des d'una pista forestal que surt a peu de la carretera.
Tot i les obres de consolidació que s'hi han realitzat del castell només en queda una torre rodona, escapçada i malmesa, amb la porta a 6 m d'alçada. L'aparell és de carreus petits, aplanats, disposats en filades regulars. Fa 7 metres de diàmetre exterior, 1,9 m de gruix dels murs i 7,5 metres d'alçada màxima conservada.
Formant part del mateix castell, hi ha les restes d'un poblat medieval.
Aquesta fortificació va ser un element clau en el control de la serra que separa la Conca de Tremp amb la conca del riu Noguera Ribagorçana. A nivell històric, Montllobar apareix documentat al segle XII i es troba vinculat al Castell d'Eroles.

## Referències

* ↑ «Castell de Montllobar». Gencat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 novembre 2017].

## Bibliografia

* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario-Tipográfico, 1845. Edició facsímil Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz. V. 1. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-256-5
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* ROIG I DEULOFEU, Albert. "Despoblat de Montllobar". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Chang Sang

Chang Sang (Ryongchon, 3 d'octubre de 1939) és uns política sud-coreana que es va convertir en la primera dona Primer Ministre de Corea del Sud quan el President Kim Dae-jung va reobrir el seu gabinet el 2002.
Té un doctorat de filosofia en el Seminari Teològic de Princeton i va ser presidenta de la Universitat de Dones d'Ewha des de 1996 fins al nomenament com a primera ministra.
Va ser nomenada candidata a Primer Ministre pel President Kim Dae -jung el 2002, però l'Assemblea Nacional va rebutjar la candidatura.

## Educació

* Graduada, Escola Secundària de Nenes Sookmyung
* Llicenciada en Ciències en Matemàtiques, Universitat Ewha Womans
* Master de la Divinitat, Yale Divinity School en la Universitat Yale
* Doctora en Filosofia en Teologia, Seminari Teològic de Princeton

## Referències

* ↑ «Chang Sang». Rulers.org - Korea.
* ↑ «Korean Lawmakers Reject President's Choice for Prime Minister». New York Times.
* ↑ «Who are some of the well-known graduates of the Seminary?». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 agost 2013].
* ↑ «First woman PM for South Korea». BBC NEWS Asia-Pacific.
# Mangosta fosca del Camerun

La mangosta fosca del Camerun (Crossarchus platycephalus) és una espècie de mamífer carnívor de la família de les mangostes.

## Descripció

Té un aspecte molt semblant al de la mangosta fosca, de la qual, de vegades, se la considera una subespècie. Les diferències es basen principalment en la cabellera del coll. La longitud del cos d'aquests animals varia entre 30 i 36 centímetres, la de la cua és d'entre 16 i 21 centímetres, i té un pes que varia entre 500 i 1.500 grams. El seu pelatge és de color marró fosc o negre. El seu cos és prim i allargat, i la seva cua és relativament curta, igual que les potes, que tenen cinc dits equipats amb fortes urpes. El seu crani és el característic del seu gènere, amb un musell allargat i unes orelles rodones i petites, i una dentadura que està formada per 36 dents, distribuïdes en 3 incisives, 1 canina, 3 premolars i 2 dents molars.

## Distribució i hàbitat

Es troben al centre d'Àfrica, on s'estenen des del sud de Benín i de Nigèria al Camerun, la República Centreafricana i al nord-oest de la República del Congo. Es desconeix si viuen a Gabon.
El seu hàbitat és principalment el sotabosc de les selves tropicals i dels boscos de ribera. Suporten relativament bé la proximitat d'humans, amb qui cohabiten per exemple al delta del Níger, en les zones formades per camps i boscos.

## Comportament

Es coneix molt poc sobre la seva forma de vida. El més probable és que estigui activa durant el dia i visqui en grups que deambulen pel seu territori sens un cau fixe.

## Dieta

La seva alimentació es basa en petits invertebrats i vertebrats, que troba cercant pel terra del bosc o a troncs podrits.

## Estat de conservació

Tal com succeeix amb altres espècies del seu gènere, són caçades per la seva carn, però fora d'això no es coneix que pateixin grans amenaces. Per això, la UICN l'ha catalogada com una espècie en risc mínim.

## Referències

* ↑ Imatge d'un crani de mangosta fosca del Camerun Arxivat 2011-10-26 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 3 (anglès) Crossarchus platycephalus
* ↑ (anglès) Goldman, C. i Hoffmann, M.. Crossarchus platycephalus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 març 2009.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :