OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xiquets de Hoorn

Els Xiquets de Hoorn són una colla castellera de Hoorn, Països Baixos, ciutat propera a Rotterdam. Va ser fundada al 2016 apadrinats pels Xiquets del Serrallo que havien d'anar a visitar-los en un viatge al 2020 que va quedar anul·lat per la pandèmia de la COVID-19.
Durant un viatge als Països Baixos del 2017, els Castellers de Vilafranca van compartir assajos i actuació amb els Xiquets de Hoorn. Van actuar al festival de circ, teatre, dansa i música Circusstad de Rotterdam. Es desconeix si en l'actualitat segueixen amb l'activitat.

## Referències

* ↑ «Planeta casteller | RevistaCastells.cat», 07-12-2023. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ 324cat. «Els Castellers de Vilafranca enlluernen Rotterdam», 07-05-2017. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ moon. «Tret de sortida a la temporada 2020» (en castellà), 04-03-2020. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ «[http://www.xiquetsdelserrallo.cat/wp-content/uploads/2020/03/3r-Comunicat-COVID-19.pdf COMUNICAT EN REFERÈNCIA ALS CANVIS DE CALENDARI PER L’ESTAT D’ALARMA]», 24-03-2020.
* ↑ Ara. «Castells, art i circ a Rotterdam», 02-05-2017. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ 324cat. «Els Castellers de Vilafranca actuaran a Rotterdam a principis de maig», 07-03-2017. [Consulta: 7 desembre 2023].
# Àhmad ibn Àssad

Àhmad ibn Àssad o Àhmad I (? - 864) fou un governador de la família samànida. Fou governador de Fergana vers 819 a 842. També els seus germans Nuh ben Asad, Yahya ben Asad i Ilyas ben Asad ven rebre governs locals conferits pel governador de Khorasan Ghassan ibn Abbad (817-820) el primer a Samarcanda, el segon a Taixkent i el darrer probablement a Herat. Aquest governs els foren donats com a recompensa per l'ajut de la família en la supressió de la revolta de Rafi ibn al-Layth a Samarcanda. Van conservar aquestos governs sota els tahírides del Khorasan. Fou governador de Transoxiana per designació del califa del 842 fins a una data propera al 864 com a successor del seu germà Nuh ben Asad (de Samarcanda, 819 a 842). Va consolidar les conquestes a Transoxiana que havia fet el seu germà durant el seu govern però no es va traslladar a Samarcanda on va enviar com a delegat al seu fill Nasr. A la mort del seu germà Yahya (855/856) el va succeir també a Shahsh. Va morir vers el 864 i el va succeir el seu fill Nasr I ben Ahmad. Fou també el pare del fundador de la dinastia samànida Ismail I ben Ahmad.

## Bibliografia

* Barthold, Turkestan
* R. N. Frye, The Samanids, a la Cambridge History of Iran
* Bosworth, The Islamic Dynasties, Edinburgh, 1967
# Álvaro García de Zúñiga

Álvaro García de Zúñiga (Montevideo, 1958 - Lisboa, 2014), abreujat artísticament AGZ, fou un escriptor, director de teatre, productor de cinema i compositor portuguès d'origen uruguaià.

## Biografia

Format fonamentalment en música (violí i composició amb Norbert Brainin, Amadeus Quartet, Sergio Prieto, Roque de Pedro, etc.), del teatre musical passa al "teatre tout court" i després a altres literatures. Autor de peces de teatre, arguments per al cinema, una adaptació per a l'òpera, moltes obres en prosa i poesia, també es va dedicar a la cinematografia i a la radiofònica.
Casat amb Teresa Albuquerque, tots dos van fundar blablalab, un «laboratori de llengües» dins el qual treballen en una producció d'obres difícils d'etiquetar, ja que es troben en un terreny d'ambigüitat, com a per exemple «Peça a la Convicció».

## Obres
### Poesia i prosa

* Actueur
* s/t
* Déchets
* Peaux et Scies
* Lit, ratures
* Erections

### Teatre

* "Théâtre impossible: Teatro impossivel" (1998).
* "Lecture d'un texte pour le théâtre" (1998).
* "Sur Scène et Marne" (1998).
* "O teatro é puro Cinema" (1999).
* "Pièce à Conviction" (2004).
* "Exercices de Frustration" amb Léopold von Verschuer. 2006.

### Música

* Chansons bio i-logiques sans additifs.
* 3 petrarqueries lisztées liftées réliftées.
* Hors jeu.
* Quelques huit saccages allégorithmés.
* Pièce à conviction.

### Cinema i vídeo

* Com a productor
** Le palais de Santos (1999).
** Um dia na vida, curtmetratge (2000).
** As Batalhas documental (2001, DVD, 2003).
** "Léopold von Verschueur sous surveillance", curtmetratge (2002).

### Ràdio

* "Manuel", obra radiofònica en tres parts. Producció Estudi Akustische Kunst. WDR3. (2003/2004)
* "Pièce à Conviction" - versió radiofònica (2007).

### Obres editades

* Théâtre Impossible: Teatro Impossível – Ed. Acarte/Gulbenkian, Lisboa 1998. Bilingüe (fr. –port.).
* A Finger for a Nose – Entertainment Co. Ed. Entertainment Co., Oeiras 2000. Bilingüe (port. – angl.).
* OmU / Théâtre Impossible – Ed. sat-lx-Plano 9, Lisboa 2002. Bilingüe (francès – alemany).
* Dechet – NRF. Gallimard. París 2004.
* Juegos de estética, juegos de guerra: especificidad y comunicación, texte du colloque « Jogos de guerra, jogos de estética». Ed. Colibri / FCFA Lisboa 2005.
* MANUEL, fragments de la partició de la peça radiofònica, Mutantes, Revista de les Arts i la Literatura, Lisboa 2005.
* ACTUEUR, Ed. sat-lx-Plano 9, Lisboa 2006.
* s/t, Ed. sat-lx-Plano 9, Lisboa 2006.

## Referències

* ↑ AGZ visto por sí mismo Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ "OtihOrih" von Álvaro García de Zúñiga Arxivat 2011-02-04 a Wayback Machine. (alemany)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Ångermanland

Ångermanland és una província històrica de Suècia o landskap que es troba al nord del país. limita amb Medelpad, Jämtland, la Lapònia sueca, Västerbotten i el Golf de Bòtnia. El nom d'"Ångermanland" prové de l'antic nòrdic "anger", que significa "fiord profund" i es refereix a la desembocadura del riu Ångermanälven. "Ångermanland" és "Angermannia" en llatí.

## Administració

són entitats històriques i culturals. Aquesta província es subdivideix en el comtat de Västernorrland que comprèn la major part i els comtats de Västerbotten i Jämtland.

## Geografia

Ångermanland té una superfície d'uns 19.500 km², amb uns 1.000 km² coberts d'aigua. Té 132.689 habitants (2009)
Generalment el sòl és massa estèril per al cultiu, excepte en llocs al voltant dels rius. La costa té moltes illes. El litoral del golf de Bòtnia anomenat Höga Kusten, ha estat declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. La terra, com a la resta d'Escandinàvia s'aixeca encara (un centímetre per any) des de la fosa de la glacera que cobria el nord d'Europa per la darrera glaciació de la Terra (fa uns 9.000 anys). El punt més alt és Bunkfjället amb 740 metres. El llac més gran és el Tåsjön. Hi ha el Parc nacional de Skuleskogen.
La ciutat més gran és Örnsköldsvik, seguida de Härnösand.
| Comtat | Població |
| part del Comtat de Västernorrland | 119,459 |
| part del Comtat de Västerbotten | 9,996 |
| part del Comtat de Jämtland | 3,234 |

## Història

Ångermanland es menciona per primera vegada com "Angariuam", el 1170. Es creu que va ser cristianitzada al segle XII. El 1721 Härnösand va ser cremada per l'armada russa.

## Ciutats

* Härnösand (1585)
* Kramfors (1947)
* Sollefteå (1917)
* Örnsköldsvik (1893)

### Districtes judicials

| Arnäs Boteå Gudmundrå Nora Nordingrå Nordmaling | Nätra Ramsele Resele Själevad Sollefteå Umeå |

## Referències

* article Ångermanland from Nordisk familjebok. (Swedish)
* Hälsingland, Medelpad och Ångermanland from Tacitus.nu. (Swedish)

## Enllaços externs

* Mid Sweden Arxivat 2006-04-26 a Wayback Machine. - Web turística oficial per a Ångermanland i Medelpad
* Sweden
* Sweden
* Sweden
# Çò des de Frances

Çò des de Frances és un edifici civil del poble de Garòs, en el municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge format per una casa, dues bordes adossades a la dreta i el paller, al qual s'hi accedeix a través d'una rampa. La divisió de l'espai és traduïda a l'exterior per sengles contraforts. El pati del davant manté parcialment l'empedrat del terra. És una casa de secció rectangular constituïda per una planta baixa, un primer pis i "l'humarau", amb "lucanes" i "boques de lop" en el nivell superior. El sostre de la casa limita a mà dreta amb el de la "bòrda" mitjançant una estructura de "penaus" que conté una "humenèja". La façana paral·lela a la "capièra" és orientada a migdia i presenta els murs arrebossats.
La distribució de la façana queda reforçada pels motius decoratius: en sentit horitzontal, una motllura que separa la primera planta de la segona, en sentit vertical,dues motllures de ciment tot imitant carreus de pedra, separen la porta d'accés en semicercle de ciment, hi ha la representació d'un Sant Antoni de Pàdua. La porta d'accés a l'habitatge és constituïda a part inferior, per daus rectangulars sobre els quals hi ha muntants de pedra i la llinda, també de pedra. Les fulles de fusta són dividides per motllures, els plafons amb motius gravats; en la part superior, una franja amb cinc vidres que permet il·luminar l'interior.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Frances». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Çò des de Jacinto

Çò des de Jacinto és una casa de Vilamòs (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Segueix el desnivell del vessant, de manera que la façana principal orientada a migdia es troba en el "penalèr" inferior, i d'acord amb les obertures assoleix tres plantes sota un "humarau" aixoplugat per un "tresaigües" en aquesta banda. Les façanes amb el xamfrà escapçat mantenen la decoració, amb una sanefa entre el primer i el segon pis que en el frontís suporta tres pilastres, i al damunt dels capitells d'aquesta cornisa. La porta d'accés, obra de fàbrica, té una llinda de pedra amb la següent inscirpció: "1845//MIGUEL ARJÓ" (dins d'un motiu format per un rectangle que acaba en arcs semicirculars als extrems).

## Història

Arjo és un dels cognoms tradicionals de la Val d'Aran, especialment a Marcatosa.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Jacinto». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 març 2019].
# Zelengora

El Zelengora és un massís de Bòsnia i Hercegovina, localitzat a l'entitat de la República Srpska. Forma part dels Alps Dinàrics, i té el punt culminant al cim Lelija, a l'oest del macís, que s'alça fins als 2032 msnm, seguit pel cim Bregoč, a la part central, que arriba als 2015 m.

## Referències

* ↑ Traveling Luck «Traveling Luck for Jugovo Jezero, Republika Srpska, Bosnia and Herzegovina» Consultat el 30 de novembre de 2012
* ↑ «Perucica Forest».
* ↑ Naimark, Norman M; Case, Holly (2003). Yugoslavia and its historians: understanding the Balkan wars of the 1990s. Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-4594-9., p. 86

## Enllaços externs

* SummitPost «Zelengora» (anglès)
* Zelengora.net «Zelengora-Foča» (serbi)
# Élisabeth Lévy

Élisabeth Lévy (Marsella, 16 de febrer de 1964 és una periodista, assagista i polemista francesa. Va ser redactora en cap i després directora de la revista Causeur, al qual la polemista ataca sense mercès la correcció política i no tem riure amb els extrems.
Eix d'una nissaga jueva del Marroc. Sa mare és farmacèutica i son pare, metge a Épinay-sur-Seine on passa la seva joventut. Va debutar als anys 1980 com a periodista a l'Agence France-Presse. Simpatitzant de l'esquerra a la manera de François Mitterand a poc a poc se'n distancia, «perquè la pretensió de l'esquerra de tenir el monopoli de la moral li sembla tant més insuportable que cada dia els fets el contradiuen.» Passa pel diari suís Le Nouveau Quotidien i de la revista Globe, i entra al setmanari L'Événement du jeudi. Escriu columnes a Le Figaro et Le Figaro Magazine. Defensa idees polèmiques sobre el gran reemplaçament i els límits de la immigració. S'oposa al multiculturalisme. El 2018, amb Catherine Deneuve, Catherine Millet i Sophie de Menton i un centenar de dones signa un manifest contra el que considera el neopuritanisme i les exageracions del moviment me too.

## Obres destacades

* Les Maîtres-censeurs (2002)
* La Gauche contre le réel (2012)

## Referències

* 1 2 Daumas, Cécile «Élisabeth Lévy, sniper de rien» (en francès). Libération [Consulta: 9 març 2023].
* ↑ Chemin, Ariane «Elisabeth Lévy, causeuse de troubles» (en francès). Le Monde, 12-12-2013.
* ↑ «Lévy Élisabeth |» (en francès). artefilosofia. [Consulta: 9 març 2023].
* ↑ Lévy, 2012, p. 86.
* ↑ Euler, Michel. «La biographie de Elisabeth Lévy» (en francès). Gala. [Consulta: 9 març 2023].
* ↑ Guadalupe, Florian. «La ministre Elisabeth Moreno dénonce la Une "abjecte" de "Causeur" sur le "Grand remplacement"» (en francès), 17-09-2021. [Consulta: 9 març 2023].
* ↑ Aveline, Paul. «Causeur déborde Valeurs actuelles sur sa droite - Par Paul Aveline | Arrêt sur images» (en francès). Arrêt sur images. [Consulta: 9 març 2023].
* ↑ «‘Nous défendons une liberté d’importuner, indispensable à la liberté sexuelle’» (en francès). Le Monde, 09-01-2018.
* ↑ Lévy, Elisabeth. Les maîtres censeurs : pour en finir avec la pensée unique [Mestres censors: posem fi al pensament únic] (en francès). París: Le Livre de Poche, 2003, p. 408. ISBN 2-253-15282-X.
* ↑ Lévy, Elisabeth. La Gauche contre le réel. París: Fayard, 2012, p. 324. ISBN 978-2-213-62771-7.
# Élise Bussaglia

Élise Bussaglia (Sedan, 24 de setembre de 1985) és una centrecampista de futbol amb 158 internacionalitats i 28 gols per França, amb la qual ha arribat a les semifinals dels Jocs Olímpics i el Mundial. Actualment juga al FC Barcelona. També ha sigut subcampiona d'Europa amb l'Olympique de Lió i el VfL Wolfsburg.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| 00/01 - 01/02 | Olympique Saint-Memmie |
| 02/03 - 03/04 | CNFE Clairefontaine | | Eurocopa sub-19 2003 (campió) |
| 04/05 - 06/07 | FCF Juvisy | 1 Lliga, 1 Copa | Eurocopa 2005 (1ª fase) |
| 07/08 - 08/09 | Montpellier HSC | 1 Copa | Eurocopa 2009 (quarts) |
| 09/10 - 11/12 0 | Paris Saint-Germain 0 | 1 Copa 0 | Mundial 2011 (4t lloc) Jocs Olímpics (4t lloc) |
| 12/13 - 14/15 0 | Olympique Lyonnais 0 | 2 Lligues, 2 Copes 0 | Eurocopa 2013 (quarts) Mundial 2015 (quarts) |
| 15/16 - 16/17 | VfL Wolfsburg | 1 Copa |
| 17/18 - act. | FC Barcelona | 1 Copa de la Reina, 2 Copa Catalunya |

## Referències

* ↑ «FFF». Arxivat de l'original el 2015-06-29. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ Sport «Elise Bussaglia, primer fichaje del FC Barcelona femenino» (en castellà). sport, 22-06-2017.
* ↑ Soccerway
* ↑ UEFA
# Çò des de Rodriguez

El Çò des de Rodriguez és un edifici del municipi de Les (Vall d'Aran) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un casal situat entre els carrers Es Banhs i Paissas,de secció rectangular, que segueix la tipologia del segle dinovè. La façana orientada a llevant, paral·lela a la "capièra", presenta obertures en les dues plantes, i al damunt un "humarau" amb llucanes i xemeneia La coberta d'encavallades de fusta suporta una teulada de pissarra, de dos vessants, amb un "tresaigües" en el front que aixopluga un balcó, i una estructura graonada de "penaus" al fons.
Damunt l'arrebossat emblanquinat destaquen les obertures pintades de color verd, i emmarcades per un sòcol i una motllura horitzontal que separa les plantes, i per les pilastres que amb llurs capitells sostenen un ràfec graonat. L'antiga porta principal és protegida per un balcó de forja. La façana de ponent precedida d'un pati clos amb portal, conserva la distribució simètrica de les obertures de fusta en les dues plantes, dues a cada banda de les portes. Al llarg del primer pis sobresurt una balconada en voladís, sobre permòdols, resolta també amb ferro de forja.

## Història

D'ençà del segle xvii trobem documentats els Barés de Les, amb diverses branques; Joangran,Miquèla, Peironet, etc. Al final del segle xviii destacaren els Barés i Solera, el pare metge i el fill arxipreste de Les.

## Referències

* 1 2 3 «Çò des de Rodriguez». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Òxids de ferro

Els òxids de ferro són compostos derivats de l'oxidació del ferro. Es coneixen setze òxids de ferro: òxids (hematita, magnetita, maghemita, β-Fe₂O₃, ε-Fe₂O₃, Wüstite), hidròxids i oxihidròxids (goetita, lepidocrocita, akaganeïta, feroxihita, δ-FeOOH, FeO(OH) d'alta pressió, ferrihidrita, bernalita, òxids verds de Fe (OH)₂). Alguns d'aquests òxids són utilitzats en ceràmica. Els òxids de ferro, com els òxids d'altres metalls, proveeixen el color d'alguns vidres després de ser escalfats a altes temperatures. També són usats com a pigment.

## Òxids de ferro

* Òxid de ferro(II) (FeO). La pols d'òxid ferrós pot causar explosions, ja que literalment entra en combustió.
* Òxid de ferro(III) (Fe₂O₃). En el seu estat natural és conegut com a hematita. També és purificat per al seu ús com suport d'emmagatzematge magnètic en àudio i informàtica. Aquesta és la forma d'òxid comunament vista en ferros i estructures d'acer oxidades que ataca des de ponts fins a carrosseries d'automòbils i la qual és altament destructiva.
* Òxid de ferro(II, III) (Fe₃O₄). En el seu estat natural és conegut com a magnetita, un mineral de color negrenc que constitueix una de les fonts principals d'obtenció de ferro. Aquesta forma d'òxid tendeix a formar-se quan el ferro s'oxida sota l'aigua i per això és freqüent trobar-lo dintre de tancs o sota la línia de flotació dels vaixells.

## Hidròxid de ferro

* Hidròxid de ferro(II) Fe (OH)₂. És de color verdós.
* Hidròxid de ferro(III) Fe (OH)₃. És de color marró fosc.
* Oxihidròxid de ferro(III) FeO(OH). En el seu estat natural es coneix com a goetita. És de color vermell amarronat. També es troba conformant els següents minerals: siderogel, limonita i feroxihita, a més d'existir una variant coneguda com a lepidocrocita.

## Referències

* ↑ «Iron oxide red». cameo.mfa.org. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Hematite». mindat.org. [Consulta: 23 octubre 2021].
* ↑ «Magnetite». mindat.org. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Maghemite». mindat.org. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Wüstite». mindat.org/. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ Doerner, Max. Los materiales de pintura y su empleo en el arte (en castellà). Reverte, 2001, p. 59. ISBN 978-84-291-1423-2.
* ↑ "Hemiatite Arxivat 2021-10-23 a Wayback Machine." dins: John W. Anthony, Richard A. Bideaux, Kenneth W. Bladh, and Monte C. Nichols, Eds., Handbook of Mineralogy, Mineralogical Society of America, Chantilly, VA 20151-1110, USA.

## Enllaços externs

* http://www.nano-oxides.com/pdf/Fe2O3_Brochure.pdf Arxivat 2017-11-18 a Wayback Machine.
* http://chemed.chem.purdue.edu/demos/demosheets/12.3.html
* http://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/iron_oxide/
# APS Atromitos Atenes

L'Athlītikos Podosfairikos Syllogos Atromītos Athīnōn 1923 o Atromītos Atenes (grec: Αθλητικός Ποδοσφαιρικός Σύλλογος Ατρόμητος Αθηνών 1923) és un club esportiu grec de la ciutat de Peristeri.

## Història

Atromitos va ser fundat el maig de 1923 pels estudiants Kalomvounis, Petos, Glykofridis, Stathopoulos, Synodinos, Rigopoulos, Stamatopoulos. El 1924 fou acceptat a la lliga grega. L'any 1928 es proclamà campió de la lliga d'Atenes organitzada per la EPSA. El 1932 el club es traslladà a Peristeri on es fusionà amb el club local Astir Peristeriou.

## Palmarès

* Segona divisió grega:
** 1979-80, 2008-09
* Lliga d'Atenes:
** 1928

## Evolució de l'uniforme

| 1923-24 | 2006-07 | 2011-14 | 2015-16 |

## Referències

* 1 2 «Team history». atromitosfc.gr. Arxivat de l'original el 15 d'agost 2012. [Consulta: 4 setembre 2012].
* ↑ Mastrogiannopoulos, Alexander. «1927/28 Panhellenic Championship». RSSSF, 11-06-2010. Arxivat de l'original el 31 agost 2012. [Consulta: 4 setembre 2012].
* ↑ «Beta Ethniki 1979-80». RSSSF. Arxivat de l'original el 16 novembre 2011.
* ↑ «Atromitos are champions» (en grec). in.gr, 18-05-2009.

## Enllaços externs

* Web oficial (grec)
* Club, a AlbionRoad.com
# (1384) Kniertje

(1384) Kniertje és l'asteroide número 1.384 localitzat al cinturó principal. Va ser descobert per l'astrònom Hendrik van Gent des de l'estació meridional de Leiden a Johannesburg, República Sud-africana, el 9 de setembre de 1934. La seva designació alternativa és 1934 RX. Rep el nom de Kniertje, un personatge de l'obra Op hoop van zegen de l'escriptor neerlandès Herman Heijermans (1864-1924).

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1384.
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of minor planet names (en anglés), 2003, p. 104. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(1384) Kniertje» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 30 juliol 2015].
# A Lluís Millet

A Lluís Millet és una escultura de l'artista Josep Salvadó Jassans ubicada davant del Palau de la Música Catalana a Barcelona.

## Història

És una obra realista de bronze realitzada a mida natural per l'artista català Josep Salvadó, deixeble de Joan Rebull i inaugurada el 3 de desembre de 1991 amb la presència del president del Parlament de Catalunya, Joaquim Xicoy i del president de l'Orfeó Català, Fèlix Millet. L'obra es va situar al costat del Palau de la Música Catalana amb motiu del cinquantenari de la mort del compositor Lluís Millet, un lloc triat especialment per recordar a un dels cofundadors de l'Orfeó Català, que també estava de celebració en complir 100 anys d'existència aquell mateix any.

## Vegeu també

* Art públic de Barcelona

## Referències

* ↑ «A Lluís Millet». Art Públic. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 15 abril 2018].

## Bibliografia

* Pere Artís (1998). Pedres Vives. Editorial Barcino. ISBN 84-7226-682-6.
# Adequació

L'adequació és el conjunt de recursos lingüístics que usem perquè un text s'adapti al registre i a la finalitat comunicativa per a la qual ha estat pensat.

## Referències

* ↑ Mairal Usón, Ricardo. Teoría lingüística : métodos, herramientas y paradigmas (en castellà). Editorial universitaria Ramón Areces, 2010. ISBN 9788480049375. OCLC 540143109.

## Bibliografia

* A MADEO, I.; S OLÉ, J. Curs pràctic de redacció. Barcelona: Columna, 1996.
* B RUGAROLAS, N.; C ORTÉS, C .; F RANCÉS, M. J, et. al. Nivell D. Llengua catalana. Barcelona: Castellnou, 2002.
* C ASSANY, D. La cuina de l'escriptura. 2. a ed. Barcelona: Empúries, 1993.
* DIRECCIÓ GENERAL DE POLÍTICA LINGÜÍSTICA. Documentació jurídica i administrativa. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 2002. (Criteris Lingüístics; 5)