OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hot Springs (Carolina del Nord)

Hot Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 645 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hot Springs tenia 645 habitants, 293 habitatges i 176 famílies. La densitat de població era de 79,1 habitants per km².
Dels 293 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,7% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 37,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.714 $ i la renda mediana per família de 30.882 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.714 $ mentre que les dones 20.781 $. La renda per capita de la població era de 12.497 $. Entorn del 16,1% de les famílies i el 24,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hot Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hot Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Hot Springs (Arkansas)

Hot Springs és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2008 tenia 39.467 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hot Springs tenia 35.750 habitants, 16.096 habitatges, i 9.062 famílies. La densitat de població era de 419,7 habitants/km².
Dels 16.096 habitatges en un 22% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,2% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 43,7% no eren unitats familiars. En el 38,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 23,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.040 $ i la renda mediana per família de 32.819 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.861 $ mentre que les dones 20.155 $. La renda per capita de la població era de 17.961 $. Entorn del 13,7% de les famílies i el 19,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* Alan Ladd (1913 - 1964) actor

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hot Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hot Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* Parc Nacional de Hot Springs (anglès) (castellà)
# Zamenis lineatus

Zamenis lineatus és una espècie de serp de la família dels colúbrids que és endèmica del sud d'Itàlia i Sicília. Assoleix una llargada màxima d'uns 2 m. És de color avellana groguenc i lluent. S'alimenta de sargantanes, mamífers petits i ous. Encara se sap molt poca cosa sobre el seu comportament. Es tracta d'un animal tímid que probablement passa més temps a terra que Z. longissimus.

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Francesc Llagostera i Sala

Francesc Llagostera i Sala (Barcelona, 7 de juliol de 1831 - Barcelona, 3 de febrer de 1885) va ser un metge, arxiver i bibliotecari català.
Va estudiar medicina a Barcelona, on va llicenciar-se el 1854 i, posteriorment, es va doctorar el 1869. Va ser membre de l'Acadèmia de Medicina de Barcelona, on fou arxiver, bibliotecari entre els anys 1869 i 1878, i vicepresident entre els anys 1979 i 1980. Va publicar al periòdic “Lo Gai Saber” una col·lecció de refranys populars, Aforística catalana (1883), que posteriorment es va publicar de manera independent. A causa de la seva delicada salut es veié obligat a limitar l'activitat i es va dedicar a l'estudi de la llengua i la literatura. Fou autor, entre altres treballs, d'una “Aforística catalana” i d'una “Reseña biográfica de D. Antonio de Gimbernat”. També són obres seves “Del empleo de los calomelanos en las pulmonías refractarias o inaccesibles a los usuales medios de tratamiento” i “Breves consideraciones críticas sobre la vacuna i la vacunación” (1879). El 1983 va participar en un certamen literari, en el qual va rebre una distinció, que li fou concedida i entregada en el Teatre Principal de la Vila de Gràcia.

## Referències

* 1 2 «Francesc Llagostera i Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llagostera i Sala, Francesc». Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ «Distribución de premios a los autores distinguidos en el primer certamen literario de la Junta local de Instrucción pública». La Vanguardia (Hemeroteca), 18-08-1883, pàg. 4 [Consulta: 26 maig 2018].
# Flageolet

El flageolet, instrument que no s'ha de confondre amb la xirimia, és un instrument de vent-fusta, de la família dels aeròfons de bisell. La seva invenció es deu a Sieur Juvigny, l'any 1581. Antigament tenia quatre forats a la part frontal i dos darrere. El fabricant anglès William Bainbridge el va desenvolupar i el va patentar, a més de desenvolupar un flageolet de doble tub el 1805. Aquest flageolet va ser després substituït per la "flauta irlandesa".
A finals del segle xviii i principis del XIX, alguns lutiers anglesos van començar a fabricar l'instrument amb sis forats al davant. Aquests instruments són anomenats "english flageolet" i van ser produïts també en metall. Fou també William Bainbridge qui va patentar, al voltant de 1810, un instrument de doble tub que permetia interpretar cançons amb harmònics. També en va inventar un de triple tub, amb digitació similar a la d'una ocarina.
El nombre de claus dels flageolets francesos arriba fins a set, amb excepció del tipus Buffet que en tenia tretze.

## Referències

* ↑ Stanley Sadie (editor). Norton/Grove The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 1980/1995 ISBN 1-56159-174-2
* ↑ The Pleasant Companion: The Flageolet's Site "William Bainbridge Biography"

## Enllaços externs

* Video de doble flageolet
Viccionari
# Flagel bacterià

El flagel bacterià és una estructura filamentosa que serveix per a impulsar la cèl·lula bacteriana. Té una estructura única, completament diferent dels altres sistemes presents en altres organismes, com els cilis i flagel eucariotes, i els flagels arqueans dels archea. Presenta una semblança notable amb els sistemes mecànics artificials, ja que està compost de diverses peces i gira com una hèlix.

## Composició i estructura

Els flagels estan compostos per prop de 20 proteïnes, amb unes altres 30 proteïnes per a la seva regulació i coordinació. El filament és un tub buit helicoidal de 20 nm de gruix. El filament té un colze que permet convertir el moviment giratori en helicoidal.
El flagel bacterià està impulsat per un motor rotatiu compost per proteïnes, situat en el punt d'ancoratge del flagel en la membrana plasmàtica. El motor està impulsat per la força motriu d'una bomba de protons. El rotor pot girar a 6.000-17.000 revolucions per minut, però generalment el filament només arriba a 200-1000 rpm.

## Referències

* ↑ Bardy SL, Ng SY, Jarrell KF «Prokaryotic motility structures». Microbiology (Reading, Engl.), 149, Pt 2, February 2003, pàg. 295–304. DOI: 10.1099/mic.0.25948-0. PMID: 12624192.

## Vegeu també

* Flagel.

## Enllaços externs

* Motile Behavior of Bacteria Arxivat 2004-06-18 a Wayback Machine. (Physics Today on the Web).
* Revealing the mystery of the bacterial flagellum — A self-assembling nanomachine with fine switching capability — Arxivat 2009-11-29 a Wayback Machine. (Nanonet).
# Inici d'acció d'un fàrmac

L'inici d’acció és el temps que tarda un fàrmac a fer efectes, després de l’administració. Amb l'administració oral, normalment el temps d'inici varia entre 20 minuts i més d'una hora, depenent del medicament en qüestió. Altres mètodes d’administració, com fumar o injectar, poden trigar des d'uns segons a uns minuts a tenir efecte. Tanmateix, la determinació de l’inici de l’acció no depèn del tot de la via d’administració. Hi ha diversos altres factors que determinen l’inici d’un medicament específic, inclosa la formulació, la dosificació i el pacient que el rep.
# Isola Mantegna

Isola Mantegna forma part (és una frazione) del municipi (comune) de Piazzola sul Brenta, Itàlia dins la província de Pàdua. Es troba a 34 m d'altitud.
Té 122 habitants.
Originàriament es deia Isola di Carturo va canviar el seu nom l'any 1963 en honor del pintor Andrea Mantegna, nascut aquí l'any 1431.

## Monuments i llocs d'interés

* Villa Ramina
* Chiesa di San Matteo e Gottardo
* Monument a Andrea Mantegna

## Notes

* ↑ Piazzola sul Brenta. Statuto comunale.
* ↑ Andrea Mantegna.
* ↑ Regione Veneto. Piazzola sul Brenta.
* ↑ Touring Club Italiano, Po di Lombardia, Milano.
* ↑ Magico Veneto.

## Enllaços externs

* Noi cittadini. Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
* Terre legate al Brenta. Isola Mantegna. Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
# Imparfinis piperatus

Imparfinis piperatus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Norris A. A. 1900. Sobre alguns peixes de S. Paulo, Brazil. Rev. Mus. Paulista v. 4. 349-362.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Imparfinis schubarti

Imparfinis schubarti és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà al Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Norris A. A. 1900. Sobre alguns peixes de S. Paulo, Brazil. Rev. Mus. Paulista v. 4. 349-362.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jean Bothorel

Jean Bothorel (12 de maig 1940 a Plouvien), fou un periodista i escriptor bretó.
Inicialment fou un militant gaullista. En 1963, amb el nomenament de Raymond Marcellin al ministeri de seguretat, va prendre consciència del desinterès de les elits parisenques pel desenvolupament de les regions. Aleshores va crear Bretagne magazine amb Yvon Bourges en 1965. En 1968, s'adherí al Front d'Alliberament de Bretanya (FLB). Va participar en alguns atemptats fins que fou detingut i empresonat el 1969. També va col·laborar a L'Expansion, al Matin de Paris, i fou membre del comitè editorial de Le Figaro. També esdevingué redactor en cap de L'Express en 1986.

## Bibliografia

* La Bretagne contre Paris, éd. de la Table Ronde, 1969.
* Entretiens avec Pierre-Mendès-France, Stock, 1974
* La République mondaine, essai sur le giscardisme, Grasset, 1979
* Le Pharaon - Histoire du septennat Giscardien 19 de maig 1974 - 22 de març 1978, Grasset, 1983
* Toi, mon fils. 1986.
* Louise, ou la Vie de Louise de Vilmorin, Grasset, 1989
* Bernard Grasset: vie et passions d'un éditeur, Grasset, 1989.
* Des yeux pour voir. Entrevistes amb Patrick Shelley. 1996.
* Le bal des vautours, Picollec. 1996.
* Bernanos, le Mal pensant, Grasset, 1998
* Le Désir et la Mort, Albin Michel, 2000
* Un terroriste Breton, Calmann-Lévy, 2001
* Ernest-Antoine Seillière: le baron de la République. Amb Philippe Sassier, Robert Laffont, 2001.
* François Pinault: une enfance bretonne, Laffont, 2003
* Celui qui voulait tout changer. Les années Jean-Jacques Servan-Schreiber., Robert Laffont, 2005
# Irene Paleòloga

* No s'ha de confondre amb Irene Paleòloga de Trebisonda.
Irene Paleòloga, morta després de l'any 1356, va ser emperadriu consort pel seu matrimoni amb l'emperador romà d'Orient Mateu Cantacuzè.
Irene era filla del dèspota Demetri Paleòleg i la seva esposa Teodora. Els seus avis paterns eren Andrònic II Paleòleg i la seva segona esposa Irene de Montferrat.
El 26 d'octubre de l'any 1341, Joan VI Cantacuzè va ser coronat emperador a la ciutat de Demòtica. El seu rival Joan V Paleòleg era germà bessó d'Irene i regnava a Constantinoble. Es va iniciar una guerra civil entre ells que va durar fins al 1347. El 3 de febrer de 1347, les dues parts van arribar a un acord. Joan VI Cantacuzè va ser nomenat emperador principal amb Joan V com a coemperador.
El 15 d'abril del 1353, Mateu Cantacuzè va ser nomenat coemperador, cosa que va revifar el conflicte entre Joan V i Joan VI. La designació de Mateu va ser entesa com un intent de Joan VI Cantacuzè per assegurar la seva successió. Irene es va convertir així en la tercera emperadriu al costat de la seva sogra Irene Assèn (esposa de Joan VI) i de la seva cunyada Helena Cantacuzena (esposa de Joan V Paleòleg).
El 4 de desembre de 1354, Joan VI Cantacuzè va abdicar i es retirà amb la seva dona a un monestir, mentre que Joan V Paleòleg s'assegurava el control de Constantinoble. Mateu Cantacuzè va conservar el seu títol d'emperador i va regnar sobre una part de Tràcia. El febrer de 1356, Mateu i Irene van ser capturats per l'exèrcit de Sèrbia i van ser presoners fins al seu lliurament a Joan V al mes de desembre. Mateu es va veure obligat a abdicar l'any següent.

## Fills

Irene i Mateu Cantacuzè es van casar l'any 1340 i van tenir almenys cinc fills:
* Joan Cantacuzè, nascut cap al 1342 i mort després del 1361, dèspota.
* Demetri I Cantacuzè, Sebastocràtor i breument dèspota de Morea.
* Teodora Cantacuzena, possiblement religiosa.
* Helena Cantacuzena, casada amb Lluís Frederic d'Aragó, comte de Salona.
* Maria Cantacuzè, casada amb Joan Làscaris Caloferos, senador del Regne de Xipre.

## Referències

* ↑ Nicol, Donald M. The Byzantine family of Kantakouzenos (Cantacuzenus) ca. 1100-1460. Washington: Bumbarton Oaks Center for Byzantine Studies, Trustees for Harvard University, 1968, p. 312-313.
# Jacamar becgroc

El jacamar becgroc (Galbula albirostris) és una espècie d'ocell de la família dels galbúlids (Galbulidae) que habita la selva humida de l'est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana, est del Perú i Brasil amazònic.

## Taxonomia

Segons la classificació de l'IOC (versió 7.3) aquesta espècie està formada per dues subespècies:
* G. a. albirostris Latham, 1790. De Colòmbia oriental, Veneçuela, Guaianes i Brasil septentrional.
* G. a. chalcocephala Deville, 1849. De Colòmbia meridional, l'Equador, nord-oest del Perú i zona limítrofa del Brasil.
La classificació del Handbook of the birds of de World Alive considera la segunda com una espècie diferent: jacamar de capell porpra (Galbula chalcocephala).

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.3). doi : 10.14344/IOC.ML.7.3.
* ↑ Tobias, J. (2017). Jacamars (Galbulidae). In: del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Hot boy nổi loạn

Hot boy nổi loạn (traduïble com «Nen calent rebel») és una pel·lícula dramàtica vietnamita de 2011 dirigida per Vũ Ngọc Đãng. El seu títol original és Hot boy nổi loạn và câu chuyện về thằng Cười, cô gái điếm và amb vịt (Nen calent rebel i la història de Cười, la prostituta i l'ànec), abreujat com Hot boy nổi loạn o simplement Hot Boy.
La pel·lícula va tenir un gran èxit comercial i de crítica al Vietnam. S'ha projectat en diversos festivals internacionals, dels quals ha rebut crítiques més variades. En particular, la seva representació de l'homosexualitat s'ha considerat innovadora en el context del cinema vietnamita.

## Argument

La pel·lícula està ambientada a la ciutat de Ho Chi Minh i té dues línies argumentals diferents. La primera descriu un triangle amorós entre tres homes, Khôi, Lam i Đông, en un context de prostitució masculina. La segona tracta d'un home amb trastorn mental, Cười, la seva amistat amb Hạnh, una prostituta, i els seus intents de criar un aneguet.

## Repartiment

* Lương Mạnh Hải com Lam
* Hồ Vĩnh Khoa com Khôi
* Linh Sơn com Đông
* Phương Thanh com Hạnh
* Hiếu Hiền com Cười
* La Quoc Hung com Long
* Don Nguyen com Dan em cua Danh

## Estrena

Amb el títol en anglès Lost in Paradise, la pel·lícula es va estrenar en el Festival Internacional de Cinema de Toronto el setembre de 2011, i es va projectar en el Festival Internacional de Cinema de Vancouver i en el Festival Internacional de Cinema de Busan. Els drets de distribució internacional van ser adquirits posteriorment per Fortissimo Films, amb seu a Amsterdam i Hong Kong, convertint-se en el primer títol vietnamita de la companyia. La pel·lícula es va estrenar a la Ciutat Ho Chi Minh el 12 d'octubre de 2011, a Hanoi l'endemà i es va estrenar en tot el Vietnam el 14 d'octubre. La pel·lícula va inaugurar el HKLGFF (Festival de Cinema Lèsbic i Gai de Hong Kong) en 2011, on va ser descrita com «la primera pel·lícula gai de Vietnam» per l'AFP. També formarà part del pròxim Festival de Cinema de Vietnam.

## Referències

* ↑ «Phương Thanh “đại náo” cùng “Hot boy nổi loạn”» (en vietnamita), 13-10-2011. [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ Vlessing, Etan; Vlessing, Etan. «Toronto International Film Festival Books Jonathan Demme, Gus Van Sant and Aki Kaurismaki Films» (en anglès americà), 23-08-2011. [Consulta: 29 novembre 2021].
* 1 2 «Vietnam movies distributed abroad under studio deal» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Wayback Machine», 11-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-11. [Consulta: 29 novembre 2021].
# Hard Rock Hallelujah

Hard Rock Hallelujah és la cançó de Lordi, de Finlàndia que va guanyar el Festival d'Eurovisió 2006, celebrat a Atenes, Grècia. Van aconseguir un total de 292 punts, tot un rècord en la història del Festival.
El 26 de maig de 2006, es va trencar el rècord mundial Guiness de Karaoke quant prop de 80.000 persones van cantar Hard rock Allelujah a Helsinki per celebrar la seva victòria a Eurovisió.
Malgrat ser acusats de satanisme per la seva interpretació per part de la crítica, va ser el grup amb major puntuació que es va endur la victòria en el concurs eurovisiuamb un gran impacte dels mitjans de comunicació per internet.

## Llista de cançons

* Hard Rock Hallelujah (Eurovicious Radio Edit)
* Hard Rock Hallelujah
* Mr. Killjoy

## Posició europea

| CHART (2006) | Posició |
| Àustria | 2 |
| Bèlgica (Flandes) | 2 |
| Bèlgica (Wallonia) | 21 |
| Dinamarca | 3 |
| Europa | 7 |
| Illes Faroe | 2 |
| Finlàndia | 1 |
| Alemanya (+150,000 venuts) | 5 |
| Grècia | 6 |
| Irlanda "iTunes Music Store" | 1 |
| Irlanda | 4 |
| Països Baixos | 27 |
| Noruega | 9 |
| Eslovènia | 3 |
| Suècia | 8 |
| Suïssa | 5 |
| Regne Unit | 25 |

## Referències

* ↑ «Eurovision 2006 Finland: Lordi - "Hard Rock Hallelujah"» (en anglès britànic). eurovisionworld.com. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Tragaki, Dafni. Empire of Song: Europe and Nation in the Eurovision Song Contest (en anglès). Scarecrow Press, 2013-07-11, p. 242. ISBN 978-0-8108-8817-3.
* ↑ Martin, Andrew R.; Ph.D, Matthew Mihalka. Music around the World: A Global Encyclopedia [3 volumes: A Global Encyclopedia] (en anglès). ABC-CLIO, 2020-09-08, p. 259. ISBN 978-1-61069-499-5.
* ↑ Häyhtiö, Tapio; Rinne, Jarmo «Hard Rock Hallelujah! Empowering Reflexive Political Action on the Internet». Journal for Cultural Research, 11, 4, 01-10-2007, pàg. 337–358. DOI: 10.1080/14797580802038702. ISSN: 1479-7585.

## Enllaços externs

* "Hard Rock Hallelujah" Lletra de la cançó
* "Hard Rock Hallelujah" vídeo musical a YouTube
* "Hard Rock Hallelujah" karaoke a YouTube, vídeo de la YLE
# Hard Times

«Hard Times» té aquests significats:
* Hard Times (títol en català: Temps difícils), novel·la de 1854 escrita per Charles Dickens
* Hard Times (pel·lícula de 1915), pel·lícula muda britànica dirigida per Thomas Bentley i basada en la novel·la de Dickens.
* Hard Times (títol en català: El lluitador), pel·lícula estatunidenca de 1975 dirigida per Walter Hill i protagonitzada per Charles Bronson.
* Hard Times (sèrie de televisió de 1975), sèrie documental candadenca.
* Hard Times (sèrie de televisió de 1977), sèrie britànica basada en la novel·la de Dickens.