OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Javier Rodríguez Nebreda

Javier Rodríguez Nebreda (Santa Coloma de Gramenet, 26 de març del 1974) era un futbolista que va jugar al FC Barcelona de futbol sala, equip del qual va ser el capità. A l'actualitat, és l'entrenador del Pozo Múrcia, anteriorment va dirigir la banqueta de l'Indústries Santa Coloma, club decà del futbol sala.

## Història

Criat a Santa Coloma de Gramenet (Barcelona), Javi Rodríguez decidí canviar el futbol pel futbol sala a la primerenca edat de 18 anys i entrà a formar part de les files del Sant Andreu FS. Indústries García es fixà en ell i el fitxà un any després.
Després de 5 anys Javi es traslladà a Castelló de la Plana on signà un contracte amb el Platges de Castelló FS. En aquest equip va aconseguir guanyar tots els títols, tant amb el club (excepte la Copa del Rei) com amb la selecció espanyola de futbol sala amb la qual jugà assíduament des de la seva primera convocatòria el 1996.
El 2006, decidí tornar a Barcelona, la seva terra, per a estar prop dels seus i abandonà un equip i una ciutat que l'havia format com a jugador, per passar a les ordres de Marc Carmona al FC Barcelona. Amb el Barça, el 6 de febrer de 2011 va guanyar la primera copa espanyola de futbol sala de la seva carrera, el 7 de maig de 2011 la primera edició de la Copa del Rei de futbol sala, i el 26 de juny de 2011 el primer títol de Lliga espanyola de la història del club català. L'any 2015 va decidir penjar les botes i dedicarse a ser entrenador.

## Referències

* ↑ Javi Rodríguez logra su primera Copa tras 18 años en el fútbol nacional Arxivat 2015-02-03 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Diari Ara, 7/05/2011, El Barça Alusport aconsegueix la primera edició de la Copa del Rei davant l'Inter Movistar (4-3)
# Hosur

Hosur (tàmil ஓசூர், telugu హొసూరు) és una ciutat i municipalitat al districte de Krishnagiri a Tamil Nadu, Índia. Al cens el 2001 figura amb una població de 84.310 habitants; la població el 1881 era de 5.869 i el 1901 de 6.695. A l'oest de la ciutat hi ha un antic fort que apareix esmentat a les guerres de Mysore contra Tipu Sultan i que hauria estat construït pel sobirà per un enginyer anglès de nom Hamilton; aquest i dos altres presoner foren bàrbarament decapitats quan Lord Cornwallis s'acostava el 1791. La residència administrativa britànica fou coneguda localment com "El castell" i fou construïda en l'estil d'un castell medieval anglès pel col·lector Brett (1859-62), quan Hosur era capçalera del districte de Salem. A 6 km al sud, a Mattagiri, hi havia un dipòsit de material de guerra i cavalleria.

## Bibliografia

* The Imperial Gazetteer of India, 1885, Sir William Wilson Hunter, London, Trübner & co.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Hosur Municipality Arxivat 2008-06-21 a Wayback Machine.
* Hosur Arxivat 2010-02-09 a Wayback Machine.
# Cabana Mixta

La Cabana Mixta és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La cabana mixta està constituïda per una cabana de volta i una altra a un vessant, d'aquí li ve el seu nom. La primera està feta a base de pedres irregulars, disposades en forma decreixent segons la seva mida. La coberta és també de pedra i les juntes tapades amb fang. A la façana hi ha una obertura d'entrada, de formes irregulars, no té llinda i avui les seves pedres estan molt malmeses. A l'interior hi ha una lar de foc, una taula de pedra i un armari. Aquesta cabana es comunica amb la segona a través d'una porta i una finestra.
La cabana de vessant està feta a base de pedres també irregulars. Les cantonades s'han reforçat i la coberta és de teules. L'interior té un doble espai, a baix una pica i la menjadora pels animals; i a la part superior, la pallissa. Aquesta s'hi accedeix per una petita cantonada i s'utilitzava com a dormitori ocasional. El llit està fet amb un forjat de canyissos, bigues de fusta, maons i encofrat. És ja quelcom més elaborat per a poder-s'hi estar temporades més llargues.

## Referències

* 1 2 «Cabana Mixta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Cabana Ull de la Garona

La cabana d'Ull de la Garona (en occità Cabana Uelh deth Garona) és un refugi de muntanya dins el municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) a 1.867 m d'altitud i situat a l'entrada del Pla de Beret i molt a prop del naixement del riu la Garona.

## Referències

* ↑ «Jo's Hüttenliste: Refugi »Cabana Ull de la Garona« Vall d'Aran». [Consulta: 7 agost 2017].
# Cahinnio

Els cahinnio eren una tribu d'amerindis dels Estats Units que vivia a Arkansas.

## Cahinnio

Els cahinnio formaven part de la Confederació Caddo, possiblement afiliats amb els kadohadacho. En 1687 l'explorador francès René Robert Cavelier de La Salle va trobar la tribu, que estava assentada al riu Red, al sud-oest d'Arkansas.
En juliol de 1687 el sacerdot francès Anastasius Douay visità una vila cahinnio vora l'actual Arkadelphia, Arkansas.
En la dècada del 1680 l'explorador francès Henri Joutel viatjà amb l'expedició de La Salle a territori cahinnio. Va escriure que van donar a la seva expedició dues llesques de pa de blat de moro, i el va descriure com "el més fi i el millor que havíem vist fins ara, que semblaven haver estat cuits en un forn, i no obstant això, no van trobar-hi cap entre ells." Joutel va assenyalar que el blat de moro era un important aliment bàsic entre els cahinnio, igual que els fesols i llavors de gira-sol. A més va registrar que els cahinnio utilitzaven pell de cérvol per a bosses i pells d'os per a catifes.
Els cahinnio eren coneguts pels seus arcs poderosos, que eren fets de fusta de taronja osage.
Durant el segle xviii els cahinnio es traslladaren al nord-oest, possiblement degut a la recerca de nous recursos de sal i cavalls. Es van assentar al llarg de la riba sud del riu Ouachita. Pel 1763 es van traslladar a l'alt riu Arkansas. En 1771 els cahinnio i nombroses tribus veïnes signaren un tractat de pau amb els francesos.
En última instància, s'assimilaren a altres tribus Kadohadacho a finals del segle xix. Actualment estan registrats com a membres de la tribu reconeguda federalment Nació Caddo d'Oklahoma.

## Sinonímia

La tribu també és coneguda com els Cachaymon, Cahaynohoua, Caynigua Cahainihoua, i Cainione.

## Notes

* 1 2 Sturtevant, 617
* ↑ Cahinnio Indian Tribe History. Access Genealogy. (retrieved 15 Sept 2009)
* ↑ Swanton, 40
* ↑ Swanton, 131
* ↑ Swanton, 131-2
* ↑ Swanton, 154
* ↑ Carter, 52
* ↑ Perttula, 164
* ↑ Carter, 189-90
* ↑ Sturtevant, 630
* ↑ Carter, 54, 190

## Referències

* Carter, Cecile Elkins. Caddo Indians: Where We Come From. Norman: University of Oklahoma Press, 2001. ISBN 0-8061-3318-X
* Perttula, Timothy K. The Caddo Nation: Archaeological and Ethnohistoric Perspectives. Austin: University of Texas Press, 1997. ISBN 978-0-292-76574-0.
* Sturtevant, William C., general editor and Raymond D. Fogelson, volume editor. Handbook of North American Indians: Southeast. Volume 14. Washington DC: Smithsonian Institution, 2004. ISBN 0-16-072300-0.
* Swanton, John Reed. Source material on the history and ethnology of the Caddo Indians. Norman: University of Oklahoma Press, 1996. ISBN 978-0-8061-2856-6.

## Enllaços externs

* Cahinnio Indian Tribe History, d'Access Genealogy
# Calamanthus

Calamanthus és un gènere d'ocells de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere està format per tres espècies:
* Calamanthus fuliginosus - espineta estriada.
* Calamanthus montanellus - espineta occidental.
* Calamanthus campestris - espineta campestre.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Bristlebirds, pardalotes, Australasian warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. [Consulta: 11 octubre 2024].
# Calamandrana

Calamandrana (Camendran-a en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Canelli, Cassinasco, Castel Boglione, Nizza Monferrato, Rocchetta Palafea i San Marzano Oliveto.
Pertanyen al municipi les frazioni de Boidi, Bruciati, Case Vecchie, Chiesa Vecchia, Ferrai, Garbazzola, Quartino, San Vito, Valle Chiozze i Valle San Giovanni.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
# Calciborita

La calciborita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom de la seva composició química, formada per calci i bor.

## Característiques

La calciborita és un borat de fórmula química Ca(B₂O₄). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma de cristalls prismàtics, d'aproximadament 1,5 cm, en grups radials i feixos, fent intercreixements amb la sibirskita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calciborita pertany a «06.BC - Inodiborats amb triangles i/o tetraedres» juntament amb els següents minerals: vimsita, sibirskita i parasibirskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1955 al dipòsit de bor i coure de Novofrolovskoye, a Turjinsk, Krasnoturjinsk (óblast de Sverdlovsk, Rússia). També ha estat descrita a la mina Fuka (illa de Honshu, Japó). Sol trobar-se associada a altres minerals com: sibirskita, calcita, dolomita, granat, magnetita i piroxens.

## Referències

* ↑ «Calciborite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Calciborite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 4 juny 2016].
# Calamus brachysomus

Calamus brachysomus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 61 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del Pacífic oriental (des del sud de Califòrnia fins al Perú).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Campionat d'Espanya de ciclisme en pista

El Campionat d'Espanya de ciclisme en pista és una competició ciclista que es disputa a Espanya per determinar els campions de les diferents modalitats de ciclisme en pista. Es disputa anualment i és organitzat per la Federació Espanyola de Ciclisme.

## Història

Les primeres modalitats que van néixer varen ser les de velocitat (1883) i de mig fons darrere moto stayer (1908), en qualitat de principals proves representatives de curta i llarga distància, respectivament. Després es va incorporar el mig fons darrere moto comercial (1941).
La resta de disciplines es varen anar incorporant a mesura que assolien força i adeptes entre ciclistes i públic: puntuació (1941), persecució (1949), americana (o madison) (1952), quilòmetre (1971), persecució per equips (1974), velocitat per equips (1994), keirin (1995), escratx (2002) i omnium (2010).
El ciclisme femení es va desenvolupar molt més tard i per això els campionats no es varen organitzar fins als anys 80 amb la celebració de les proves de velocitat i persecució (1987). Després es varen afegir la resta de modalitats: puntuació (1993), 500 metres (1995), keirin i escratx (2002), velocitat i persecució per equips (2009), omnium (2010) i americana (2017).
En tots els casos les proves varen patir interrupcions per multitud de factors: falta de corredors, de clubs organitzadors, d'afició o per causes de força major com la Guerra Civil.

## Vegeu també

* Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta masculí
* Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta femení
* Campionat d'Espanya de ciclisme de contrarellotge masculí
* Campionat d'Espanya de ciclisme de contrarellotge femení
* Campionat d'Espanya de ciclocross
* Campionat d'Espanya de ciclisme de muntanya

## Bibliografia

* Flaquer Palmer, Mateu; Vidal Perelló, Miquel. Ciclistas de Mallorca. Palma: Última Hora, 2005.
* García Gargallo, Manuel. El velòdrom de Tirador. Una història de l'esport a Mallorca. Palma: Illa Edicions, 2018. ISBN 978-84-947890-1-4.
* Vidal Perelló, Miquel. Miquel Nadal Comas, Minaco. Palma: Documenta Balear, 2005.

## Enllaços externs

* Reial Federació espanyola de ciclisme
* Palmarès Històric Campionats Nacionals fins al 2011 (RFEC) PDF
* Resultats 2014 (RFEC)
* Hemeroteca del Mundo Deportivo
# Cal Roc del Villa

Cal Roc del Villa és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de dos cossos adossats que corresponen a la tipologia 1.I de l'esquema de Danés i Torras. Un dels cossos té planta baixa i dos pisos. L'altre cos té només dos pisos. Ambdós són coberts a dues vessants amb els eixos de la teulada paral·lels a la façana orientada a mar, com és habitual a la Marina del Prat.

## Història

El nom de Cal Rich del Villa apareix a la Consueta Parroquial de principis del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Cal Roc del Villa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Cal Roig (Arbolí)

Cal Roig és una obra d'Arbolí (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa, pis i golfes, bastit de paredat arrebossat i cobert per teulada. A la façana s'hi obren dues portes a la planta baixa, una de les quals és adovellada, malgrat que malmesa posteriorment, a la clau de la qual hi ha la inscripció "JHS" i la data de 1604; un balcó i una bonica finestra amb dintell de pedra al primer pis i una finestra a les golfes.

## Història

L'edifici fou construït en un sector del poble desenvolupat a continuació del carrer Major i durant el segle xvii. Son interessant les cases properes del 1617 i 16??. La casa fou reconstruïda aquest segle amb l'addició d'un balcó i l'obertura d'una porta d'accés al pis, condemnant l'antiga portalada principal a magatzem. La casa fou important, a jutjar per les propietats que consten amb aquest nom.

## Referències

* 1 2 «Cal Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Roig». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Besora

* Per a altres significats, vegeu «Can Besora (Sant Joan de Vilatorrada)».
Can Besora era una masia de l'antic terme de Sant Genís dels Agudells, al districte d'Horta-Guinardó de la ciutat de Barcelona, actualment enderrocada.
Era situada a l'actual carrer de Natzaret, al darrere del Patronat Ribas. Originalment, la finca comprenia dues heretats amb les respectives cases. L'altra casa, que va desaparèixer al començament del segle xx, era on ara hi ha el barri de la Teixonera, on ha donat nom al carrer de les Escales de Can Besora.

## Referències

* 1 2 «12. Can Besora». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 10 abril del 2014.
* ↑ «Can Besora, escales de». B Nomènclator. Ajuntament de Barcelona.

## Bibliografia

* Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta (Història d'Horta, 3). El Tinter, p. 32.
# Can Camps (Tortellà)

Can Camps és una masia situada al municipi de Tortellà, a la comarca catalana de la Garrotxa. Construïda al segle xiv, avui en dia alberga un centre de formació i una botiga de l'empresa Alqvimia, que hi organitza cursos per a professionals de l'estètica i tallers de benestar mental.

## Referències

* ↑ Anglés, M. «Alqvimia concentra su producción en una nueva fábrica en Olot» (en castellà). Expansión, 28 setembre 2017. [Consulta: 16 desembre 2021].
# Campanar de les Llàstimes

El Campanar de les Llàstimes o Torre campanar dels Dominics de la localitat de Sant Mateu (Baix Maestrat), va ser construïda en 1737 aproximadament, i pertanyent a l'antic convent de Sant Domènech, que va ser fundat en 1360 pel maestre de Montesa Pere de Thous. La primera guerra carlista va provocar la seva ruïna definitiva i la seva venda a particulars durant primera desamortització de Mendizábal va convertir el solar en magatzems i fàbriques. Es tracta d'una torre de planta quadrada. Els murs són de maçoneria amb alguns carreus. En l'últim cos apareix un escut amb la creu de Montesa i una inscripció que indica l'any 1737.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Canelles (Sagàs)

Canelles és una masia del municipi de Sagàs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Canelles és una gran propietat que es remunta al segle xiv. Els documents del 1553 fan referència a Pere de Canelles com a gran propietari i prohom administrador d'aquestes terres, propietat de la Baronia de Portella, regentada per Pere Galzeran de Pinós i Fenollet. El cognom de Canelles es conservà fins al segle xvii. La llinda de la porta principal esmenta la data de 1757 i el nom de Lluís Armengol, cognom que es conserva en l'actualitat. La masia de Canelles s'esmenta ja al fogatge de 1553, com a masia del terme i parròquia de Sagàs, Merlès, Valleriola, Biure i de la Portella: «En… Canelles».
Masia de planta rectangular amb la façana principal orientada a tramuntana. Coberta a doble vessant i amb el carener paral·lel a la façana principal que evidencia l'evolució de la masia, amb annexió d'un cos a la part de ponent al segle xviii. D'aquesta mateixa època corresponen els porxos o eixides oberts a migdia. El conjunt dels diferents cossos de la casa delimita amb una lliça o era central a la casa. L'aspecte massís no s'ha perdut malgrat les successives ampliacions i l'obertura de finestrals i balcons, els més antics amb llindes de pedra i els més moderns (segle xix) amb maó.

## Referències

* ↑ «Canelles (Sagàs)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Mas Canelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
Viccionari
# Can Macià

* No s'ha de confondre amb Cal Macià.
«Can Macià» té aquests significats:
* Can Macià (Sant Pere de Ribes), edifici
* Can Macià (la Cellera de Ter), casa a la Selva
* Can Macià (Òdena), casa a l'Anoia
# Cantó de Nancy-Nord

El cantó de Nancy-Nord és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Nancy. Compta amb part del municipi de Nancy.

## Municipis

Comprèn part del municipi de Nancy, concretament els barris de:
* Boudonville
* Scarponne
* Libération
* Saint-Fiacre
* Trois-Maisons
* Crosnes-Vayringe
* Gentilly
* Haut-du-Lièvre
* Léopold
* Vieille-ville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. de Lambilly | PRL |
| 1949-1961 | M. Linard | RPF |
| 1961-1973 | Pierre Deiber | UNR, després UDR |
| 1973-1998 | Claude Huriet | Divers droite, després UDF |
| 1998-2004 | Jean-Yves Le Déaut | PS |
| 2004- | Mathieu Klein | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Nancy-Sud

El cantó de Nancy-Sud és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Nancy. Compta amb part del municipi de Nancy.

## Municipis

Comprèn part del municipi de Nancy, concretament els barris de:
* Mon Désert,
* Jeanne d'Arc,
* Croix de Bourgogne,
* Haussonville,
* Blandan,
* Donop,
* Saurupt,
* Clemenceau.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Pierre-Olivier Lapie | SFIO |
| 1949-1961 | M. Camal | RPF, després RS, després divers droite |
| 1961-1979 | André Eigner | UNR, després UDR, després RPR |
| 1979-2004 | Jacques Baudot | UDF, després UMP |
| 2004- | Nicole Creusot | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Najac

El cantó de Najac és un cantó francès del departament de l'Avairon, situat al districte de Vilafranca de Roergue. Té 7 municipis i el cap cantonal és Najac.

## Municipis

* Vòrs e Bar
* La Folhada
* Lunac
* Montelhs
* Najac
* Sent Andriu de Najac
* Sant Vensan

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1957-1998 | Hubert Bouyssière | UDF |
| 1998- | Bernard Vidal | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.326 | 4.682 | 4.462 | 4.233 | 3.948 | 3.787 | 4.024 |
# Cantó de Nalhós

El cantó de Nalhós és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Tolosa i té 10 municipis i el cap cantonal és Nalhós.

## Comuns

| Nalhós Calmont Sent Lon Montjard Auranha | Gibel Malvesin Canhac Sèira Monestròl |

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Can Migrat

Can Migrat és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas agrícola constituït per dos cossos de forma rectangular, de planta, pis i golfes i coberta a dues aigües.
Aquests dos cossos es disposen perpendicularment tancant un espai propi. El conjunt es completa amb un petit volum també rectangular d'orientació nord-sud i situat paral·lelament al volum major que acaba de definir l'espai propi de la masia.
A la façana posterior del cos amb orientació est-oest també es genera un petit espai propi i tancat per a ús privat.

## Referències

* 1 2 3 «Can Migrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Cantó de Pau-Est

El cantó de Pau-Est és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió d'Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau i té sis municipis.

## Municipis

* Artigalotan
* Idron
* Lee
* Nostin
* Ossa
* Pau (una part).

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Nom | Partit | Qualitat |
| 1964 | Pierre Sallenave | | diputat |
| 1970 | Pierre Sallenave | | diputat |
| 1976 | Jean Bednarick | PS | |
| 1982 | Martine Lignières-Cassou | PS | |
| 1988 | Martine Lignières-Cassou | PS | |
| 1994 | Martine Lignières-Cassou | PS | |
| 2001 | Françoise Taupiac | PS | |
| 2008 | Jean-François Maison | PS | |
| Les dades anteriors a 1964 no són conegudes. ||||

## Notes

* ↑ Cantonals 2008 - Resultats del cantó de Pau-Est

## Enllaços externs

* Mapa del cantó a la pàgina de la Prefectura (francès) (arxivat)
# Canó de neu

Un canó de neu és un dispositiu que permet fabricar neu a partir d'aigua i aire pressuritzats i expulsats a baixa temperatura. Es fan servir molt en estacions d'esquí a tot el món per posar neu a les pistes artificialment si no hi ha prou precipitació de neu natural.
Per fabricar neu, a més dels canons, cal una infraestructura completa de canonades, bombes, gestió central informatitzada i basses o embassaments d'aigua. La producció de neu requereix baixes temperatures. El llindar de temperatura per fabricar neu s'incrementa a mesura que la humitat disminueix.

## Història

El canó de neu va ser inventat pels enginyers nord-americans Art Hunt, Dave Richey i Wayne Pierce el 1950. A escala comercial es fan servir des de la dècada de 1970. L'estació de La Molina el 1985, va ser la primera d'Espanya a comptar-ne.

## Funcionament

Fabricar neu resulta car. Cal grans i costoses bombes d'impulsió d'aigua i compressors d'aire que utilitzen gran quantitat d'energia. També cal molta aigua. Per fer una capa de neu de 30 cm en 4.000 m2 (un acre) cal 96.000 litres d'aigua. A l'aigua se li afegeix aire mitjançant un compressor. L'aire molt fred i sec es dirigeix per un conducte paral·lel al de la canonada d'aigua i tots dos conflueixen en el canó de neu que expulsa alhora aire i aigua. Si les condicions són adequades la neu es forma de forma instantània.

## Enllaços externs

* TechnoAlpin, fabricant de canons de neu