OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nisaetus

Nisaetus és un gènere d'ocells rapinyaires de la família dels accipítrids (Accipitridae) i l'ordre dels accipitriformes. Habita àrees de bosc de la zona Indomalaia i Àsia oriental fins al Japó.
En general les espècies conegudes com a àguiles astor, tant les del vell món com les americanes, eren incloses al gènere Spizaetus, però estudis moleculars van mostrar que les espècies del Vell Món estaven més prop de les de Ictinaetus que no dels àguiles astor del Nou Món.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional versió 12,2, 2022, es reconeixen 10 espècies dins aquest gènere:
* Àguila de Sulawesi (Nisaetus lanceolatus).
* Àguila de Flores (Nisaetus floris).
* Àguila de Java (Nisaetus bartelsi).
* Àguila variable (Nisaetus cirrhatus).
* Àguila de Pinsker (Nisaetus pinskeri).
* Àguila de Wallace (Nisaetus nanus).
* Àguila de Blyth (Nisaetus alboniger).
* Àguila de les Filipines (Nisaetus philippensis).
* Àguila muntanyenca (Nisaetus nipalensis).
* Àguila de Legge (Nisaetus kelaarti).
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019) consideren que el gènere té 9 espècies, car Nisaetus kelaarti és considerada una subespècie de N. nipalensis.

## Referències

* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 272-273. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ E. Haring1, K. Kvaløy, J.-O. Gjershaug, N. Røv and A. Gamauf (2007). "Convergent evolution and paraphyly of the hawk-eagles of the genus Spizaetus (Aves, Accipitridae) – phylogenetic analyses based on mitochondrial markers". J Zool Syst Evol Res 45 (4): 353-365. doi:10.1111/j.1439-0469.2007.00410.x. (anglès)
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Ryan Dahl

Ryan Dahl (San Diego, 22 de gener de 1981) és un enginyer de programari americà i el desenvolupador original de Node.js, un runtime de JavaScript, i Deno, un runtime de JavaScript i TypeScript.

## Vida i educació

La seva mare li va comprar un Apple IIc quan tenia sis anys, una de les seves primeres experiències amb tecnologia. Ryan va assistir a un col·legi universitari a San Diego i després es va traslladar a la Universitat de Califòrnia de San Diego, on va estudiar matemàtiques. Va continuar cursant els estudis de grau de Matemàtiques a la Universitat de Rochester on va estudiar topologia algebraica, que va trobar "molt abstracte i bonic" durant un parell d'anys, però després es va avorrir d'això perquè "no era tan aplicable a la vida real".

## Carrera professional

Després de treballar en el projecte Node des del 2009, Dahl va anunciar el gener del 2012 que abandonaria el projecte i donaria les regnes al creador de NPM i després a l'empleat de Joyent Isaac Z. Schlueter.
Ryan Dahl va donar el següent motiu per continuar amb el projecte:
El 2018 va anunciar Deno, un runtime de JavaScript/TypeScript construït amb V8.

## Referències

* ↑ «Facebook launches two datasets to improve AI video analysis» (en anglès americà), 12-10-2017. [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ «Node.js Interview: 4 Questions with Creator Ryan Dahl». [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ «The Birth of Node: Where Did it Come From? Creator Ryan Dahl Shares the History» (en anglès americà), 01-04-2013. [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ Carroll, Justin. «A history of Node.js» (en anglès americà), 04-05-2019. [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ «One Year with Node.js». Arxivat de l'original el 2019-04-30. [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ Krill, Paul. «Ryan Dahl's Node.js regrets lead to Deno» (en anglès), 21-06-2018. [Consulta: 23 agost 2020].
# Fejervarya frithi

Fejervarya frithi és una espècie de granota de la família Ranidae que viu a l'Índia. Falten dades sobre la població d'aquesta espècie. No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Fejervarya frithi». amphibiaweb.org. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ «Fejervarya frithii». ITIS - Integrated Taxonomic Information System - Report. [Consulta: 11 agost 2024].
# Ruta del Califat

La Ruta del Califat és una ruta turística, pertanyent al conjunt de les Rutes d'al-Àndalus, que uneix les ciutats de Còrdova i Granada, travessant la província de Jaén (Andalusia, Espanya). La ruta inclou alguns enclavaments paisatgístics d'extraordinari valor, com el Parc Natural de les Serres Subbètiques Cordoveses, la Serra de Moclín, la Serra Elvira i el Parc Natural de la Serra d'Huétor.
La ruta ofereix la possibilitat de tastar la gastronomia local, on l'oli d'oliva ocupa un paper vital, podent degustar algunes de les varietats de més qualitat del món. Plats típics, molts d'ells d'origen àrab, bons vins (denominació d'origen Montilla - Moriles i vins de Jaén) i una àmplia rebosteria completen l'oferta gastronòmica d'aquest recorregut.
Les localitats per les quals transcorre aquesta ruta són: Aguilar de la Frontera, Alcalá la Real, Alcaudete, Alfacar, Baena, Cabra, Carcabuey, Castillo de Locubín, Castro del Río, Cogollos Vega, Colomera, Còrdova, Espejo, Fernán Núñez, Granada, Güevéjar, Lucena, Luque, Moclín, Montemayor, Montilla, Pinos Puente, Priego de Còrdova, Víznar i Zuheros.

## Rutes

Depenent d'on es parteixi es poden seguir diferents rutes. Totes les rutes travessen Còrdova i Granada, dues terres importants de l'època musulmana a Espanya. La Ruta del Califat s'inicia a Còrdova, i es poden seguir dues rutes principals: la ruta sud i la nord. Tant la ruta sud com la nord duren aproximadament 2-3 dies, depenent del ritme i la visita als diferents atractius. L'extensió de la ruta sud és de 180 quilòmetres. Els enclavaments que formen part d'aquesta ruta són: Fernán Núñez, Montemayor, Montilla, Aguilar de la Frontera, Lucena, Cabra, Carcabuey i Priego de Còrdova. L'extensió de la ruta nord és una mica superior, de 195 quilòmetres, i travessa els següents paratges: Espejp, Castro del Río, Baena, Zuheros, Luque, Alcaudete, Castillo de Locubín, Alcalá la Real i Pinos Puente.

## Altres rutes d'Al-Andalus

La resta de Rutes d'Al-Andalus, són:
* Ruta de Washington Irving
* Ruta dels Almoràvits i Almohades
* Ruta dels Nazarís

## Referències

* «Ruta del Califato» (en castellà). Las Rutas de El legado andalusí. El legado andalusí. Fundación Pública Andaluza. Arxivat de l'original el 2016-03-26. [Consulta: 27 març 2016].
# Gondar (Amarante)

Gondar és una freguesia portuguesa del municipi d'Amarante, amb 9,64 km² d'àrea i 1.686 habitants (en el cens del 2011). La densitat poblacional n'és de 174,9 hab./km².

## Població

Població de la freguesia de Freixo de Gondar :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1 323 | 1 487 | 1 438 | 1 522 | 1 503 | 1 453 | 1 546 | 1 537 | 1 755 | 1 828 | 1 809 | 1 893 | 1 760 | 1 693 | 1 686 |

## Història

Fou senyor d'aquesta poble Mendo de Gundar (Astúries, Oviedo - Telões, Portugal), que era cavaller. Vingué a Portugal com a comte Henrique de Borgonha, comte de Portucale, al servei de Teresa de Lleó. A més de ser senyor de Gondar ho fou també de Sâo Salvador de Lafões, i també alcaid major de Celorico de Basto i fundador del Monestir de Gondar. Va viure al municipi de Guestaço, i fou sepultat a Telões.
Es casà a Galícia, amb D. Goda, amb qui va tenir:
* Fernão Mendes de Gundar
* Lourenço Mendes de Gundar
* Egas Mendes de Gundar
* Estevainha Mendes de Gundar
* Loba Mendes
* Urraca Mendes

## Patrimoni

* Església Vella de Gondar o simplement església de Gondar.

## Tradicions

En aquesta freguesia destaca la producció de ceràmica d'argila negra. El centre d'olleria de Gondar remunta al segle XVII.

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.

## Enllaços externs

* http://www.jf-gondar.pt/
# Poliimida

La poliimida (de vegades abreujada PI) és un polímer que conté grups imida que pertanyen a la classe dels plàstics d'alt rendiment. Amb la seva alta resistència a la calor, les poliimides gaudeixen de diverses aplicacions en funcions que exigeixen materials orgànics resistents, per exemple, piles de combustible d'alta temperatura, pantalles i diverses funcions militars. Una poliimida clàssica és Kapton, que es produeix per condensació de dianhídrid piromel·lític i 4,4'-oxidianilina.
La primera poliimida va ser descoberta l'any 1908 per Bogart i Renshaw. Van trobar que l'anhídrid ftàlic 4-amino no es fon quan s'escalfa, però allibera aigua després de la formació d'una poliimida d'alt pes molecular. La primera poliimida semialifàtica va ser preparada per Edward i Robinson per fusió en fusió de diamines i tetraàcids o diamines i diàcids/dièster.
Tanmateix, la primera poliimida d'importància comercial important, Kapton, va ser pionera als anys 50 pels treballadors de Dupont que van desenvolupar una ruta reeixida per a la síntesi de poliimida d'alt pes molecular que implicava un precursor de polímer soluble. Fins a l'actualitat aquesta ruta continua sent la via principal per a la producció de la majoria de poliimides. Les poliimides s'han produït en massa des de 1955. El camp de les poliimides està cobert per diversos llibres extensos i articles de revisió.

## Referències

* ↑ Wright, Walter W. and Hallden-Abberton, Michael (2002) "Polyimides" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a21_253
* ↑ Bogert, Marston Taylor; Renshaw, Roemer Rex Journal of the American Chemical Society, 30, 7, 01-07-1908, pàg. 1135–1144. DOI: 10.1021/ja01949a012. ISSN: 0002-7863.
* ↑ Edwards, W. M.; Robinson, I. M., "Polyimides of pyromellitic acid", US 2710853
* ↑ . DOI 10.1002/0471238961.1612011916011213.a01.pub2. ISBN 978-0-471-23896-6 [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ Polyimides : fundamentals and applications (en anglès). Nova York: Marcel Dekker, 1996. ISBN 0-8247-9466-4. OCLC 34745932.
* ↑ Polyimides (en anglès). Glasgow: Blackie, 1990. ISBN 0-412-02181-1. OCLC 19886566.
* ↑ Sroog, C.E. (en anglès) Progress in Polymer Science, 16, 4, 01-08-1991, pàg. 561–694. DOI: 10.1016/0079-6700(91)90010-I.
* ↑ Hergenrother, Paul M. (en anglès) High Performance Polymers, 15, 27-07-2016, pàg. 3–45. DOI: 10.1177/095400830301500101.
# Juan José Flores

Juan José Flores (Puerto Cabello, Veneçuela, 19 de juliol de 1800 – Illa Puná, Equador, 1 d'octubre de 1864), militar veneçolà i primer president de le República de l'Equador. Fou president tres vegades: de 1830 a 1834, de 1835 a 1839 i de 1843 a 1845.
Flores es va destacar com estrateg de l'exèrcit de Simón Bolívar, arribant a coronel abans dels trenta anys. Una vegada consolidada la independència de la Gran Colòmbia, va rebre de Bolívar el càrrec de governador del departament del Sud (l'actual Equador). Ambicions de grups d'interès locals van persuadir a Flores per conspirar contra Bolívar i provocar la secessió del departament del Sud, en el moment en què el projecte bolivarià també es veia atacat internament a Bogotà i a Caracas: gairebé al mateix temps, el general Páez a Veneçuela conspirava amb les mateixes intencions. Pocs mesos abans de la separació de Veneçuela, el departament del Sud es va declarar estat independent amb el nom de República de l'Equador, amb Juan José Flores com el seu primer mandatari. Aquest fet va ocórrer el 13 de maig de 1830. Cal recalcar que la presidència del nou estat semblava destinada al mariscal Antonio José de Sucre, que fou assassinat, però, a Berruecos durant aquest temps. Sempre s'ha sospitat que Flores va estar al darrere de la seva mort, però mai s'ha pogut comprovar.
Ja en el govern, Flores va descurar la consolidació de la nació, però va assegurar una mena de pacte de no-agressió entre grups terratinents de la serra i grups agroexportadors de la costa. El final del seu mandat de 15 anys, interromputs pel govern més liberal de Vicente Rocafuerte, es produí quan un grup de revolucionaris guayaquilenys van aconseguir la seva sortida i la de tot l'estat major estranger.
Més endavant, Flores, des de l'exili, va tramar una invasió de l'Equador per a la qual va obtenir suport i finançament de la reina Maria Cristina d'Espanya, amb la finalitat de col·locar en l'hipotètic tron equatorià al seu fill Agustín Muñoz i Borbó. L'intent fou repel·lit amb duresa i Flores va haver de retornar a l'exili. Durant un temps va residir a Costa Rica, on va tenir estreta amistat amb el president José María Castro Madriz.

## Referències

* ↑ «Gral. Juan José Flores». Enciclopedia del Ecuador [Consulta: 6 abril 2017].

## Bibliografia

* Vásconez Hurtado, Gustavo. El general Juan José Flores, primer Presidente del Ecuador: 1800-1830. Casa de la Cultura Ecuatoriana, 1981.
# Déievo

Déievo (en rus: Деево) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 938 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Nirvania pertristis

Nirvania pertristis és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids i l'única del gènere Nirvania.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del Vietnam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Fejervarya multistriata

Fejervarya multistriata és una espècie de granota que viu a Hong Kong, Taiwan i Okinawa.

## Referències

* Ohler, A. 2004. Fejervarya multistriata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Rui Lavarinhas

Rui Agostinho Do Couto Lavarinhas (Vila Nova de Anha, Viana do Castelo, 9 de gener de 1971) es un ciclista portuguès, ja retirat, que fou professional entre 1997 i 2007. En el seu palmarès destaquen la Volta a Veneçuela de 1999 i el Campionat de Portugal en ruta de 2002. El 2003, junt amb el seu company d'equip David Bernabéu, va donar positiu en un control antidopatge durant la disputa de la París-Niça. Fou sancionat durant mig any, entre agost de 2003 i maig de 2004.

## Palmarès

* 1998
** 1r al GP Gondomar
* 1999
** 1r a la Volta a Veneçuela i vencedor de 2 etapes
** 1r al Gran Premi Abimota i vencedor d'una etapa
** 1r al GP Gondomar
* 2002
** Campió de Portugal en ruta
** 1r al Gran Premi Mosqueteiros-Rota do Marquês i vencedor d'una etapa.
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. 27è de la classificació general
* 2002. 32è de la classificació general

## Referències

* ↑ «LAVARINHAS Rui Agostinho DO COUTO». [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Rui Agostinho DO COUTO LAVARINHAS» (en italià). [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ «UCI doping news» (en anglès), 31-01-2004. [Consulta: 31 desembre 2008].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Goncharova (cràter)

Goncharova és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 30,3 km de diàmetre. Porta el nom de Natàlia Gontxarova (1881-1962), pintora russa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Goncharova». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Pomacentrus opisthostigma

Pomacentrus opisthostigma és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines i a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# José Manuel Pardo de Santayana y Suárez

José Manuel Pardo de Santayana y Suárez (13 d'octubre de 1913, Santander - 29 de març de 1997, Madrid) fou un polític falangista espanyol i governador civil de vàries províncies durant la dictadura franquista.
Pardo de Santayana era enginyer agrònom. El 1941 era conseller nacional del Sindicato Español Universitario (SEU), en representació del districte universitari de Valladolid. El 1943 fou designat governador civil de la província de Lleida i el juny de 1945 passà a exercir el mateix càrrec a les Illes Balears, càrrec que ocupà fins l'1 de juny de 1951 quan passà al govern civil d´A Corunya. El vuit de novembre de 1953 fou nomenat governador civil de Saragossa i cap provincial de la Falange Española Tradicionalista y de las JONS. De la província de Madrid ho fou des del 10 d'abril de 1965 fins al 14 de novembre de 1969, i també cap provincial de la Falange. Fou un governador civil molt expeditiu i autoritari, però la seva duresa estava compensada per una preocupació forta en favor de la cultura. Una de les fetes amb què ho demostrà més eficaçment fou la reconstrucció i reorganització de l'Estudi General Lul·lià. El maig de 1948, en una nota enviada a la Secretaria General del Movimiento se l'acusà de corrupció en els abastaments, en relació a cobraments per la tolerància del joc, i irregularitats econòmiques en el club nàutic de Palma.
El seu nebot fou el tinent general Alfonso Pardo de Santayana y Coloma (1936-2015) que fou cap d'Estat Major entre 1998 i 2003. Un altre nebot, el tinent coronel Jose Ramón Pardo de Santayana y Coloma, està proper a l'intent de cop d'estat de 1981.

## Referències

* 1 2 «Pardo de Santayana y Suárez, Manuel» (en castellà). Histórico de diputados 1810-1977. Congreso de los Diputados. [Consulta: 4 desembre 2017].
* 1 2 «[Efemèride Fa 80 anys que Franco és Fill Predilecte de Sineu]». Díngola, 23-12-2016.
* ↑ «ABC (Madrid) - 01/04/1997, p. 91 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ «L´Institut d´Estudis Eivissencs». Diario de Ibiza. [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ «ABC (Madrid) - 28/04/1965, p. 79 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ Boletín Oficial del Estado, 86, 09-04-1965, pàg. 5339.
* ↑ Boletín Oficial del Estado, 274, 14-11-1969, pàg. 51403.
* ↑ Moll, F. de B.. Els altres quaranta anys (1935-1974). Palma: Ed. Moll, 1975, p. 113.
* ↑ «any 1948 en els fets». [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ «Altos cargos ignoraron la neutralidad española para ayudar a la Alemania en guerra» (en castellà). [Consulta: 4 desembre 2017].
# Rubén Olivera da Rosa

Ruben Ariel Olivera da Rosa (Montevideo, Uruguai, 5 d'abril de 1983) és un exfutbolista uruguaià. Jugava de centrecampista.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Danubio | Uruguai | 2001-2002 |
| Juventus FC | Itàlia | 2003 |
| Atlètic de Madrid | Espanya | 2004 |
| Juventus FC | Itàlia | 2004-2006 |
| UC Sampdoria | Itàlia | 2006-2007 |
| Juventus FC | Itàlia | 2007 |
| CA Peñarol | Uruguai | 2008 |
| Genoa CFC | Itàlia | 2008-2009 |
| CA Peñarol | Uruguai | 2009-2010 |
| Lecce | Itàlia | 2010-2012 |
| ACF Fiorentina | Itàlia | 2012-2014 |
| Brescia Calcio | Itàlia | 2014 - |

## Palmarès
### Campionats nacionals

| Títol | Club | País | Temporada |
| Serie A | Juventus FC | Itàlia | 2002-03 |
| Supercopa d'Itàlia | Juventus FC | Itàlia | 2002-03 |
| Primera divisió uruguaiana | CA Peñarol | Uruguai | 2009-2010 |

## Internacional

Ha estat internacional amb la selecció de futbol de l'Uruguai.

## Notes

* ↑ Amb la Juventus també va guanyar les lligues de 2004-05 i de 2005-06, però el primer va quedar desert i el segon va ser atorgat al Inter de Milà després d'un judici per la manipulació de partits a Itàlia.
# Ferran Maria de Baviera

* Per a altres significats, vegeu «Ferran Maria de Baviera (infant d'Espanya)».
Ferran Maria o Ferran I de Baviera (31 d'octubre de 1636, Múnic - Palau de Schleissheim, 1679) fou elector de Baviera des del 1654 fins a la seva mort.
Nat a la ciutat de Múnic, capital de Baviera, era fill de l'elector Maximilià I de Baviera i de l'arxiduquessa Maria Anna d'Àustria. Ferran Maria era net per via paterna del duc Guillem V de Baviera i de la princesa Renata de Lorena, mentre que per via materna ho era de l'emperador Ferran II, emperador romanogermànic i de la princesa Maria Anna de Baviera.

## Núpcies i descendents

El dia 8 de desembre de 1650 contragué núpcies amb la princesa Enriqueta Adelaida de Savoia, filla del duc Víctor Amadeu I de Savoia i de la princesa Cristina de França. La parella tingué set fills:
* SAR la princesa Maria Anna de Baviera, nada a Múnic el 1660 i morta a Versalles el 1690. Es casà amb el gran delfí Lluís de França.
* SM l'elector Maximilià II Manuel de Baviera, nat a Múnic el 1662 i mort a Múnic el 1726. Es casà en primeres núpcies amb l'arxiduquessa Maria Antònia d'Àustria i amb segones núpcies amb la princesa Teresa Cunegunda Sobieski.
* SAR la princesa Lluïsa Margarida de Baviera.
* SAR el príncep Lluís Amadeu de Baviera.
* SAR el duc Kajetan Maria de Baviera.
* SAR el príncep Josep Climent de Baviera, elector de Colònia. Nat a Baviera el 1671 i mort a Colònia el 1727.
* SAR la princesa Violant Beatriu de Baviera.

## Trajectòria política

Heretà l'electorat de Baviera l'any 1651 i tres anys després, el 1654, fou coronat elector bavarès a Múnic. El seu absolutisme a l'hora de governar destacà en l'Alemanya de la seva època.
Durant el seu regnat, el barroc italià fou introduït a Baviera i es procedí a la construcció de cèlebres edificacions a Múnic. Així, l'any 1664 es procedí a la construcció del Palau de Nymphenburg a les proximitats de la capital bavaresa.

## Mort

Mort al Palau de Schleissheim l'any 1679 fou enterrat a la cripta de l'Església Theatiner de Múnic que ell mateix havia manat construir. Fou succeït pel seu fill, l'elector Maximilià II Manuel de Baviera.
Electors de Baviera :
Maximilià I (1623-1651)
Ferran Maria (1651-1679)
Maximilià II Manuel (1679-1726)
Carles Albert (1726-1745)
Maximilià III Josep (1745–1777)
Carles II Teodor (1777-1799)
Maximilià IV Josep (1799-1805) :