OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tizayuca

Tizayuca és un municipi de l'estat d'Hidalgo. Tizayuca és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud-occidental de l'estat d'Hidalgo. Limita al nord amb el municipi de Tolcayuca, al sud amb estat de Mèxic, l'oest i a l'est amb estat de Mèxic (municipis de Zumpango i Tecámac).

## Vegeu també

* Municipis d'Hidalgo

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Tizayuca Arxivat 2017-11-12 a Wayback Machine. (castellà)
# Les Punxes (Tavèrnoles)

Les Punxes és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.
Masia de planta basilical. El cos central consta de planta baixa, pis i golfes. La façana es troba orientada a migdia, presenta un portal rectangular amb una finestra a cada costat a la planta baixa, tres finestres al primer pis i una a les golfes. A la resta de l'edifici s'hi obren diverses finestres, totes elles motllurades. Cal remarcar també que els ràfecs estan formats per lloses de pedra. Les parts de tramuntana, llevant i ponent estan envoltades per coberts i dependències agrícoles de construcció recent.
Els materials constructius són lleves de gres unides amb morter de calç i gres de color oliva, blavós i groguenc molt ben treballat pels escaires i obertures. L'estat de conservació és bo.

## Història

La masia es troba assentada sobre un serrat de gres i està dins la demarcació de Tavèrnoles, a la zona coneguda com a Savassona.
No es té cap dada històrica no constructiva que permeti datar la seva construcció o possibles reformes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Les Punxes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Sebastià Herrera Zamora

Sebastià Herrera Zamora (Copenhaguen, 22 d'abril de 1969) és un exfutbolista català, que jugava com a defensa.

## Trajectòria

Va començar a destacar a les files del FC Barcelona, tot i que amb el primer equip només va disputar 13 minuts a la Lliga de la temporada 90/91. En canvi va jugar els dos partits sencers de la Supercopa d'Espanya i 115 minuts en dos partits de la Recopa d'Europa. A l'any següent ja juga fins a 18 partits amb el RCD Mallorca, però els illencs baixarien a Segona. Precisament, Herrera va patir tres descensos a Segona consecutius, amb el Mallorca, el Burgos CF i la UE Lleida.
L'estiu de 1994 fitxa pel RCD Espanyol, on es converteix en titular, tot jugant fins a 36 partits en les dues primeres campanyes com a perico i 34 en la tercera. La temporada 97/98 s'incorpora a la UD Las Palmas, on també tindria un lloc a l'onze inicial en les dues temporades a l'equip insular. La temporada 99/00 recala al CD Logroñés, amb qui baixaria a Segona B.
A l'any següent marxaria al SC Farense de la lliga portuguesa, per retornar a Catalunya la temporada 02/03, tot jugant tres campanyes amb el CF Gavà. A l'entitat blaugrana es va retirar el 2006, tot i que va tornar als terrenys de joc la temporada 07/08 per jugar amb el modest Gimnàstica Iberiana, de la Territorial catalana.

## Palmarès

* Copa del Rey Juvenil:
** 1986, 1987 amb el FC Barcelona
* Lliga espanyola:
** 1991 amb el FC Barcelona
* Copa Catalunya:
** 1995, 1996 amb el RCD Espanyol

## Referències

* 1 2 Sebastián Herrera, Mundo Deportivo, 1991/05/13
* ↑ Ficha Técnica, 1986/06/02, a Mundo Deportivo
* ↑ El Barcelona campeón, Mundo Deportivo, 1987/06/07
* ↑ La revancha está servida, Mundo Deportivo, 1988/06/24
* ↑ Barcelona Am., Mundo Derportivo, 1988/08/29
* ↑ Un filial que no muerde, Mundo Deportivo, 1989/11/07
* ↑ Noche..., Mundo Deportivo, 1990/12/07
* ↑ «Barcelona 1990-91» (en anglès). BD Futbol. [Consulta: 9 juny 2020].
* ↑ «Herrera» (en anglès). BD Futbol. [Consulta: 9 juny 2020].
* ↑ Seguimos sintiendo el Barça, Mundo Deportivo, 1991/08/13
* ↑ Real Burgos, Mundo Deportivo, 1992/08/24
* 1 2 Sebastián Herrera firma el lunes, Mundo Deportivo, 1993/09/18
* ↑ Adeu siau, Mundo Deportivo, 1997/07/19

## Enllaços externs

* El Mundo Deportivo - Herrera, el defensa bailarín
# Terror lila

El «terror lila» (en anglès Lavender Scare) fa referència a la por i a la persecució d'homosexuals en la dècada de 1950, similar a la persecució dels comunistes, l'anomenat Red Scare, el «terror vermell». El nom de la persecució va ser popularitzat per David K. Johnson basat en l'associació del color espígol amb l'homosexualitat, i és emprat en el seu llibre The Lavender Scare: the Cold War Persecution of Gais and Lesbians in the Federal Government.
A causa que la comunitat psiquiàtrica considerava l'homosexualitat com una malaltia mental, homes i dones homosexuals eren considerats susceptibles de xantatge, sent per tant un «risc per a la seguretat nacional». El 1950, el mateix any que el senador Joseph McCarthy va afirmar que hi havia 205 comunistes amagats en el Departament d'Estat dels Estats Units, John Puerifory, el sotssecretari d'estat, va afirmar que existia un «moviment clandestí homosexual» en el Departament d'Estat, així que el Govern va acomiadar a 91 empleats homosexuals per raons de seguretat. A causa de la majoria dels homosexuals en la dècada de 1950 no ho eren públicament, i alguns fins i tot estaven casats amb persones d'altre sexe, McCarthey va assumir que els comunistes farien xantatge als homosexuals al govern federal i els forçarien a revelar informacions secretes al Govern dels Estats Units.
Irònicament (però no públicament conegut fins a dècades més tard), McCarthy va contractar a un conseller cap del seu sub-comitè del Congrés que era homosexual, Roy Cohn. Junts, McCarthy i Cohn van ser responsables d'acomiadar a una multitud d'homes homosexuals que eren funcionaris; alguns van arribar a perdre les seves cases i la seva família, alguns van arribar a suïcidar-se.
S'han suggerit diverses raons per al fenomen del terror lila, inclòs la creixent visibilitat de l'homosexualitat, canvis en el pensament conspiratiu, una crisi percebuda en la masculinitat als Estats Units i un esforç polític per erradicar als conservadors del New Deal. Una altra raó era que consideraven l'homosexualitat tan immoral com el comunisme. A causa que els homosexuals actuaven amb tant secret i es relacionaven en grups tancats, eren considerats com a similars als partisans comunistes i igual de vergonyós.

## Referències

* ↑ Johnson, David K. The Lavender Scare: The Cold War Persecution of Gays and Lesbians in the Federal Government. University of Chicago Press, 2004. ISBN 0226401901.
* ↑ «Homosexuals in government, 1950».
* ↑ Diputado Miller (NE).
* ↑ Smiling Jack Arxivat 2013-08-27 a Wayback Machine., Time en conjunto con CNN, (22 de agosto de 1955).
* ↑ «Historian David K. Johnson: Exposes the U.S. Government’s Anti-Gay Crusades».
# Rudolph Dirks

Rudolph Dirks (Heide, 26 de febrer de 1877 - Nova York, 20 d'abril de 1968) va ser un dels primers i més destacats dibuixants de còmics, conegut per The Katzenjammer Kids (més tard conegut com The Captain and the Kids).

## Biografia

Dirks va néixer a Heide, Alemanya, de Johannes i Margaretha Dirks. Quan tenia set anys, el seu pare, un tallador de fusta, va traslladar la família a Chicago, Illinois. Després d'haver venut diverses caricatures a revistes locals, Rudolph es va traslladar a la ciutat de Nova York i va trobar feina com a dibuixant. El seu germà petit Gus aviat va seguir el seu exemple. Va ocupar diverses feines com a il·lustrador, que van culminar amb un càrrec al New York Journal de William Randolph Hearst.
La guerra de circulació entre el Journal i el New York World de Joseph Pulitzer estava en plena expansió. The World va tenir un gran èxit amb la característica del dominical a tot color, Down in Hogan's Alley, més coneguda com Yellow Kid, a partir de 1895. L'editor Rudolph Block va demanar a Dirks que desenvolupés un còmic dominical basat en el conte de Wilhelm Busch, Max i Moritz. Quan Dirks va presentar els seus esbossos, Block els va anomenar The Katzenjammer Kids, i la primera tira va aparèixer el 12 de desembre de 1897. Gus Dirks va ajudar el seu germà amb The Katzenjammer Kids durant els primers anys fins al seu suïcidi el 10 de juny de 1902.

## Icones de tira còmica

Dirks va fer contribucions substancials al llenguatge gràfic de les tires còmiques. Encara que no va ser el primer a utilitzar panells seqüencials o globus de parla, va influir en la seva adopció més àmplia. També va popularitzar icones com les línies de velocitat, "veure estrelles" per al dolor i "serrar fusta" per roncar.
Com a passatemps, Dirks va produir pintures serioses associades a l'escola Ashcan. Com molts dels seus col·legues dibuixants, era un àvid golfista. Dirks va passar progressivament les seves funcions de dibuixant al seu fill John Dirks, que es va fer càrrec de The Captain and the Kids al voltant de 1955. El major Dirks va morir a la ciutat de Nova York el 1968.

## Referències

* ↑ Lambiek: "Born in Heide, Germany, Rudolph Dirks moved with his parents to Chicago at the age of seven."
* ↑ Eckhorst, Tim. Rudolph Dirks – Katzenjammer, Kids & Kauderwelsch (en alemany). Wewelsfleth: Deich Verlag, 2012, p. 20. ISBN 978-3-942074-05-6.
* ↑ De Weyer, Geert. 100 stripklassiekers die niet in je boekenkast mogen ontbreken (en alemany). Amsterdam / Antwerp: Atlas, 2008, p. 214. ISBN 978-90-450-0996-4.
# Moosa Moolla

Moosa Moolla (n. 1934) és un activista i diplomàtic sud-africà d'origen indi. Membre del Congrés Nacional Africà, Moolla va ser un dels detinguts i acusats durant el conegut com a Judici per Traïció, realitzat el 1956, i en el qual va ser considerat no culpable, com la resta dels encausats.
El 1961, va ser arrestat de nou per incitar al maig d'aquell any a seguir la protesta queda't a casa, que buscava realitzar una vaga per pressionar el govern apartheid. El maig de 1963 tornaria a ser arrestat, aquest cop sota la llei dels 90 dies. No obstant, l'11 d'agost següent, juntament amb altres presos, fugiria de la presó després de subornar un jove guardià. A causa dels seus orígens, mentre restava a l'exili va servir com a representant de l'ANC a l'Àsia, establint-se a l'Índia. Following independence, he became the first South African ambassador to Iran.

## Referències

* ↑ Moosa Moolla Arxivat 2015-08-04 a Wayback Machine. at SA History
* ↑ Ebrahim Arrives in Iran for Working Group Meeting BuaNews via AllAfrica.com, 27 September 2009
# Issak Tesfom Okubamariam

Issak Tesfom Okubamariam (28 de gener de 1991) és un ciclista eritreu, professional des del 2016, actualment a l'equip Interpro Cycling Academy. Ha guanyat diferents proves en els Campionats africans.

## Palmarès

* 2011
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Eritrea
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Algèria
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Eritrea
* 2013
** Campió d'Àfrica en ruta
** Campió d'Àfrica sub-23 en ruta
* 2016
** Campió d'Àfrica en ruta
** Campió d'Àfrica en contrarellotge per equips (amb Elias Afewerki, Mekseb Debesay i Amanuel Gebreigzabhier)
** 1r a l'UCI Àfrica Tour
** 1r al Massawa Circuit
** Vencedor d'una etapa al Tour de Ruanda

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Michele Sanmicheli

Michele Sanmicheli, de vegades també transcrit com Sammicheli, Sanmichele o Sammichele (San Michele Extra, Verona, 1484 — 1559) va ser un arquitecte italià del Manierisme.

## Biografia

Va nàixer al barri de San Michele Extra de Verona, ciutat que aleshores pertanyia a la República de Venècia.
Va aprendre les bases de la seua disciplina amb son pare, Giovanni, i el seu oncle Bartolomeo, ambdós constructors de Verona. Com Jacopo Sansovino, va ser funcionari de la República de Venècia, però al contrari que Sansovino també va treballar fora de la República. Es va distingir com a arquitecte militar, i va treballar en el reforçament de les fortaleses venecianes a Creta, Càndia, Dalmàcia i Corfú. Pel fet d'haver visitat Xipre i Creta sota comanda de la Sereníssima, Sanmicheli va ser probablement l'únic arquitecte italià del segle xvi que tingué l'oportunitat de contemplar l'arquitectura grega, una possible font d'inspiració, ja que va fer ús de columnes dòriques sense base.
En la joventut va visitar Roma, probablement per treballar com a ajudant d'Antonio da Sangallo, i hi va tenir l'oportunitat d'estudiar l'escultura i l'arquitectura clàssiques. L'any 1509 es va traslladar a Orvieto, on va romandre les següents dues dècades. Entre les seues primeres obres cal destacar el primer projecte de la catedral de Montefiascone, començada l'any 1519, un edifici octogonal cobert amb una cúpula; l'església de Santa Maria delle Grazie, a Orvieto, i la capella Petrucci de l'església de Sant Domènec.
Tornà a Verona l'any 1527 per treballar a les monumentals portes de la ciutat: Porta Nuova i Porta Palio. A més, va començar a transformar les fortificacions de la ciutat, emprant el sistema de bastions.
La seua fama d'arquitecte es troba lligada a obres renaixentistes, com ara els palaus Canossa, Bevilacqua i Pompei a Verona, Vil·la Cornaro (enderrocada), Ca' Cornaro a San Polo (Venècia) i pels nombrosos projectes de fortaleses, entre elles el fort de Sant Andreu, a Venècia.
Va conccloure la seua carrera amb el projecte de l'església circular de Madonna di Campagna, a la rodalia de Verona, l'any 1559, quan va morir a causa d'una violenta febra.

## Obres
### Portes urbanes de Verona

* Porta Nuova: construïda entre 1535 i 1540, va ser àmpliament remodelada pels austríacs l'any 1854.
* Porta Palio: la va construir entre 1542 i 1557 i hom la considera la seua obra mestra pel que fa al seu vessant d'arquitecte militar.
* Porta San Zeno

### Palaus a Verona

* Palau Bevilacqua (1530 ca.)
* Palau Canossa (1532 ca.)
* Palau Pompei (1555 ca.)
* Palau Guastaverza (da 1555)

### Palaus a Venècia

* Palau Cornaro a San Polo
* Palau Grimani di San Luca (1556 ca.) Palau Grimani di San Luca - Venècia

### Esglésies i capelles

* Capella funerària Petrucci a Sant Domènec (Orvieto) (1516 ca.)
* Capella funerària Pellegrini a San Bernardino (Verona)
* Capella de la Vil·la Della Torre, a Fumane (Verona)
* Santuari-Basílica de "Santa Maria della Pace" o Madonna di Campagna, al barri de San Michele Extra (Verona), any 1559

## Vegeu també

* Llatzaret de Verona
# Trombidiformes

Els trombidiformes són un gran ordre d'àcars que conté 125 famílies i més de 22.000 espècies descrites. Aquest grup té poques sinapomorfies per les quals es pugui definir, al contrari que els altres grans grup d'àcars, els Acariformes, Sarcoptiformes. Els seus membres inclou els gèneres importants en medicina Demodex, Trombiculidae, i Trombicula i moltes espècies d'importància agrícola com els Tetranychidae i els formadors d'agalles, Eriophyidae. Els Trombidiformes es poden dividir entre els Sphaerolichida i els Prostigmata.

## Referències

* ↑ David Evans Walker. «Hidden in Plain Sight: Mites in the Canopy». A: Margaret Lowman, H. Bruce Rinker. Forest Canopies. 2a edició. Academic Press, 2004, p. 224–241. ISBN 978-0-12-457553-0.
* 1 2 3 Heather Proctor. «Trombidiformes. Trombidiform mites». Tree of Life Web Project, 09-08-1998. [Consulta: 9 juny 2010].
# Le Magnoray

Le Magnoray és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 102 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Magnoray era de 102 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren parelles sense fills i 24 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. Tots els 33 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Le Magnoray el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 12 |
| 12 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 67 persones, 59 eren actives i 8 eren inactives. Les 59 persones actives estaven ocupades(31 homes i 28 dones).. De les 8 persones inactives 2 estaven jubilades i 6 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Magnoray a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Magnoray a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sebastià Janeras i Vilaró

Sebastià Janeras i Vilaró (Barcelona, 4 de novembre de 1931) és un liturgista orientalista català.
És doctor en ciències eclesiàstiques orientals, i llicenciat en Filologia Clàssica. S'ha format al monestir de Montserrat, al monestir de Chevetogne (Bèlgica), Roma i Múnic. Va ingressar com a monjo a Montserrat el 1950, i el 1958 va ser ordenat. El 1969 va secularitzar-se. Ha estat professor al Pontificio Istituto Liturgico Anselmiano i a la Pontificia Università Gregoriana, a Roma; i també a la Facultat de Teologia de Catalunya i a l'Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona i de Vic.
És el principal estudiós de la pelegrina Egèria (381-384) a Catalunya. En publicà el text llatí i la traducció catalana a la Fundació Bernat Metge: Egèria. Pelegrinatge (1986), i una nova traducció amb un estudi introductori: Egèria. Diari d’un pelegrinatge a Terra Santa (2010). Publica a més periòdicament una bibliografia egeriana a la Revista Catalana de Teologia. És membre de la Societat Catalana d’Estudis Litúrgics, filial de l'Institut d'Estudis Catalans; membre corresponent de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i col·labora activament amb el Centre Ecumènic de Catalunya, entre altres institucions.

## Obres

Ha publicat nombrosos treballs d’investigació i de divulgació sobre litúrgies orientals. És autor, entre d'altres, dels llibres següents:
* Visions del cristianisme oriental (2017)
* Les esglésies orientals. Història, tradició espiritual i visió ecumènica (2011)
* Egèria. Diari d’un pelegrinatge a Terra Santa (2010)
* Le Vendredi-Saint dans la tradition liturgique byzantine (1987)
* Egèria. Pelegrinatge (1986)
* Bibliografia sulle liturgie orientali (1961-67) (1969)
* L’iniziazione cristiana nella tradizione liturgica orientali (1969)
És també autor de la traducció catalana del grec de la Litúrgia bizantina de sant Joan Crisòstom (1963). Edità la Miscel·lània papirològica Ramon Roca-Puig (1987).

## Premis i reconeixements

El 2023 va rebre la Medalla al Mèrit Ecumènic, que atorga el grup Cristians per Terrassa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sebastià Janeras i Vilaró». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Janeras i Vilaró, Sebastià». Visat.cat. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Sebastià Janeras, medalla al mèrit ecumènic 2023». Catalunya Religió, 24-05-2023 [Consulta: 24 maig 2023].
# Toony Tube

Toony Tube (també coneguda simplement com a Tube) és una sèrie de televisió animada creada per Santiago Castillo Linares i que s'emet per Cartoon Network des del setembre del 2018.
# Saint-Pierre

«Saint-Pierre» té aquests significats:
* Saint-Pierre-Bois, municipi francès a la regió d'Alsàcia (departament del Baix Rin).
* Saint-Pierre-De-Fursac, localitat i comuna de França al districte de Guéret (regió de Llemosí).
* Saint-Pierre-Le-Bost, localitat i comuna de França al districte de Guéret (regió de Llemosí).
* Saint-Pierre (Alta Garona), municipi del departament francès de l'Alta Garona a la regió de Migdia-Pirineus.
* Saint-Pierre (illa de la Reunió), municipi francès, a l'illa de la Reunió.
* Saint-Pierre (Baix Rin), municipi francès a la regió d'Alsàcia (departament del Baix Rin).
* Saint-Pierre (Martinica), municipi francès a la regió de Martinica.
* Saint-Pierre-de-Lages, municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió de Migdia-Pirineus.
* Saint-Pierre-des-Champs, municipi francès al departament de l'Aude i a la regió de Llenguadoc-Rosselló.
* Saint-Pierre (Vall d'Aosta), municipi italià situat a la regió de Vall d'Aosta al marge esquerre del Dora Baltea.
* Saint-Pierre-Bellevue, comuna de França del departament de Cruesa, al districte d'Aubusson (regió de Llemosí).
* Saint-Pierre (Saint-Pierre i Miquelon), municipi francès.
* Saint-Pierre-d'Irube, municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, departament dels Pirineus Atlàntics (regió d'Aquitània).
* Saint-Pierre-de-Rivière, municipi de la regió del Migdia-Pirineus, departament de l'Arieja.
* Saint-Pierre-Quiberon, municipi francès a la regió de Bretanya (departament de Morbihan).
* Lourdoueix-Saint-Pierre, comuna de França a la regió de Llemosí, al districte de Guéret.
* Pouligny-Saint-Pierre, municipi de la regió de Centre, departament de l'Indre.
* Saint-Pierre-Brouck, municipi francès a la regió de Nord – Pas-de-Calais.
* Cantó de Saint-Pierre-2, cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'Oceà Índic.
* Cantó de Saint-Pierre-1, cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'Oceà Índic.
* Cantó de Saint-Pierre, divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.
* Woluwe-Saint-Pierre, comuna de la Regió de Brussel·les-Capital.
* Cercle Saint-Pierre de Limoges, club francès de basquetbol de la ciutat de Llemotges.
* Pouligny-Saint-Pierre (formatge), formatge de la regió del Berry al departament de l'Indre.
* Districte de Saint-Pierre (Reunió), divisió administrativa francesa al departament i regió de l'illa de la Reunió.
* Saint-Pierre i Miquelon, arxipèlag de l'Amèrica del Nord compost per dues illes principals.
* Cantó de Saint-Pierre-de-Chignac, cantó francès del departament de la Dordonya (regió d'Aquitània).