OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# House of D

House of D és una pel·lícula estatunidenca, dirigida per David Duchovny i estrenada l'any 2004. Ha estat doblada al català.
Es tracta del primer film de l'actor David Duchovny, essencialment conegut per haver interpretat l'agent Fox Mulder a la sèrie i el film X-Files: A les fronteres del real. Va ser presentat l'any 2004 al Festival de Cinema de Tribeca, dirigit per Robert De Niro, on va obtenir un gran èxit del públic. Aquest film, en part autobiogràfic, està lligat al destí d'un adolescent a Nova York als anys 1970.

## Argument

Confrontat al seu passat, Tom es veu obligat a explicar-ho a la seva dona, francesa. Li conta llavors en quines difícils condicions ha passat la seva infantesa a Nova York, envoltat d'una família dislocada, ajudat d'un sol amic i vivint en condicions dubtoses que el van fer precoç.

## Repartiment

* Anton Yelchin: Tommy
* David Duchovny: Tom Warshaw
* Téa Leoni: Sra. Warshaw
* Erykah Badu: Lady Bernadette
* Zelda Williams: Melissa
* Magali Amadei: Coralie Warshaw
* Harold Cartier: Odell Warshaw
* Mark Margolis: M. Papass
* Frank Langella: el reverend Duncan
* Robin Williams: Pappass

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > House of D». [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ Scott, A. O. «A Teenager Collects Adult Wisdom From a Simple-Minded Janitor and a Woman in Jail» (en anglès). The New York Times.
# Athol (Idaho)

Athol és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 676 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Athol tenia 676 habitants, 255 habitatges, i 186 famílies. La densitat de població era de 330,4 habitants per km².
Dels 255 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,9% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 26,7% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.595 $ i la renda mediana per família de 31.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.438 $ mentre que les dones 17.813 $. La renda per capita de la població era de 13.632 $. Aproximadament l'11% de les famílies i el 14,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Athol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Athol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cal Cardenal

«Cal Cardenal» té aquests significats:
# Campeche

«Campeche» té aquests significats:
* Campeche (municipi), municipi a l'estat de Campeche, San Francisco de Campeche és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat
* Campeche o San Francisco de Campeche, ciutat portuària al golf de Mèxic, capital de l'estat mexicà homònim
* Estat de Campeche, divisió administrativa al sud-est de la federació mexicana
* Bisbat de Campeche, seu de l'Església catòlica a Mèxic, sufragània de l'arquebisbat
* Golf de Campeche, ampli golf interior que forma part del Golf de Mèxic, al mar territorial mexicà
* José Campeche y Jordán (San Juan, 1751- 1809), pintor i music porto-riqueny d'estil rococó
# José Antonio de la Loma

José Antonio de la Loma (Barcelona, 4 de març de 1924 - Barcelona, 6 d'abril de 2004) va ser un director i guionista de cinema català. Dirigí el Teatro Español Universitario i va escriure i dirigir diversos llargmetratges.

## Biografia

José Antonio de la Loma es va formar en Magisteri i Filosofia i Lletres. Als anys 50 entrà en contacte amb el cinema. Els seus primers passos pel setè art van anar acompanyats d'Ignasi Ferrés i Iquino pel qual va guionitzar nou films. Al 1956 es va estrenar com a director a la cinta Manos Sucias. Després de rodar alguns spaghetti western durant els anys seixanta, va virar cap a un cinema de crítica social, en el qual va voler reflectir la forma d'entendre la vida i la mort dels joves delinqüents sorgits en el si d'una nova classe urbana, filla de l'emigració dels anys seixanta i setanta. En aquest context va dirigir una pel·lícula sobre les vides de El Vaquilla o El Torete en el gènere que s'acabaria coneixent com a cine quinqui.

## Filmografia

* Manos sucias (1957)
* El magnífico Tony Carrera (1968)
* Golpe de mano (1968)
* Razzia (1972)
* El último viaje (1973)
* Metralleta Stein (1974)
* Perros callejeros (1977)
* Perros callejeros II (1979)
* Los últimos golpes de «El Torete» (1980)
* Jugando con la muerte (1982)
* Perras callejeras (1984)
* Yo, el Vaquilla (1985)
* Esquadró (1986)
* Oro fino (1987)
* Esquadró (1988)
* Passió d'home (1989)
* L'afer Lolita (1991)

## Referències

* 1 2 «José Antonio de la Loma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ 1944-, Orts, Edmond,. El cine: diccionario mundial de directores del cine sonoro. Bilbao: Ediciones Mensajero, [1985]. ISBN 842711415X.
# Estadi d'Hainaut

L'Estadi d'Hainaut (o Stade du Hainaut) és un estadi multiusos situat a la ciutat de Valenciennes, a França. Acull els partits de local del club de futbol Valenciennes FC de la Ligue 2. És el principal escenari esportiu de la ciutat i posseeix una capacitat per a 25.000 espectadors.
El recinte va ser inaugurat el 2011 en substitució de l'antic Stade Nungesser, obsolet per als requeriments actuals d'un club de la lliga francesa de futbol. La capacitat del nou estadi pot ser ampliada a prop de 35.000 seients per als concerts i altres espectacles artístics.

## Esdeveniments disputats
### Copa Mundial Femenina de Futbol de 2019

- L'estadi acollirà sis partits de la Copa Mundial Femenina de Futbol 2019.
| Data | Selecció #1 | Resultat | Selecció #2 | Ronda | Espectadors |
| 9 de juny de 2019 | Austràlia | 1 - 2 | Itàlia | Primera fase, Grup C | 15.380 |
| 12 de juny de 2019 | Alemanya | 1 - 0 | Espanya | Primera fase, Grup B | 20.761 |
| 15 de juny de 2019 | Països Baixos | - | Camerun | Primera fase, Grup E | |
| 18 de juny de 2019 | Itàlia | - | Brasil | Primera fase, Grup C | |
| 23 de juny de 2019 | 1r Grup D | - | 3r Grup B / E / F | Vuitens de final | |
| 29 de juny de 2019 | | - | | Quarts de final | |

## Referències

* ↑ «soccerway.com/valenciennes-anzin-football-club/».
* ↑ «Stade du Hainaut - ressenya i imatges». http://stadiumdb.com.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'estadi
# Neoperla qinglingensis

Neoperla qinglingensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina: Shaanxi.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Du, 2005. A: Du & Sivec. Plecoptera. A: Yang, X. K. (Ed.). Insect Fauna of Middle-west Qinling Range and South Montains of Gansu Province 49, 50.
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Li, W., H. Wang & W. Lu, 2011. Zootaxa 2735:57.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Brieštie

Brieštie és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1392.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Brieštie - História». [Consulta: 21 desembre 2021].
# José Vicente Casabany

José Vicente Casabany fou un veí de Xirivella, militant de Comissions Obreres que morí en una càrrega policial a València el 7 de gener de 1977.
Casabany va morir a conseqüència d’un infart cardíac, quan en companyia d'un grup de treballadors fugia de les càrregues de la Policia en una manifestació el 7 de gener de 1977 el marc d’una vaga general del sector de la construcció o del sector naval a les comarques valencianes: una jornada de protestes contra els acomiadaments en empreses de la construcció enmig de moltíssima tensió i càrregues policials.
Josep Vicente tenia aleshores 31 anys. Havia estat acomiadat de l'empresa Aisina i formava part de les Comissions Obreres. Es dirigia cap a la marxa que s'havia organitzat a València, però va haver de fugir després de les primeres càrregues policials violentes. Casabany era tècnic industrial i estava a l’atur forçós en aquella època. L'enterrament va ser massiu, amb milers de treballadors al funeral i corones de flors i banderes de les Comissions Obreres i del Partit Comunista.

## Referències

* ↑ «Más de dos mil personas en el entierro de un trabajador» (en castellà). El País [Madrid], 08-01-1977. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Llibertat.cat. «1977 José Vicente Casabán mor durant les càrregues de la policia en un mobilització dels treballadors a Xirivella». [Consulta: 9 juliol 2021].
# Estadi d'O'Donnell

* No s'ha de confondre amb Camp d'O'Donnell.
L'Estadi d'O'Donnell era un recinte esportiu dedicat al futbol de la ciutat de Madrid.
Estava situat al carrer O'Donnell, molt a prop, a uns 200 metres, del camp de futbol de l'Atlètic de Madrid del mateix nom. La seva capacitat era per 5.000 espectadors.
Fou l'estadi del Reial Madrid entre 1912 i 1923, any en què fou clausurat, en traslladar-se el club blanc al Camp de Ciudad Lineal. També fou la seu de les finals de copa del Rei dels anys 1908, 1909, 1913 i 1918.

## Referències

* ↑ Santuarios del deporte. Los campos de O’Donnell: cuando Atleti y Madrid ‘vivían' a un puñado de metros de distancia 20 minutos, 22 de maig de 2014
* ↑ «Galácticos y albañiles: el Madrid construyó su primer campo hace 101 años con el trabajo de los jugadores y el dinero de los socios». Portal digital Idealista. [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ «Historia de los Estadios del club (O'Donnell)». Página oficial del Real Madrid. [Consulta: 18 abril 2014].
# Paratelmatoscopus

Paratelmatoscopus és un gènere d'insectes dípters pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia (Nova Gal·les del Sud i el Territori de la Capital Australiana) i Malèsia (Indonèsia, les illes Filipines i Malàisia, incloent-hi l'illa de Borneo, Nova Guinea i Irian Jaya).

## Taxonomia

* Paratelmatoscopus borneensis (Quate, 1962)
* Paratelmatoscopus brevistylis (Duckhouse, 1966)
* Paratelmatoscopus candidus (Satchell, 1958)
* Paratelmatoscopus careelensis (Duckhouse, 1966)
* Paratelmatoscopus floricolus (Quate, 1962)
* Paratelmatoscopus impigrus (Quate & Quate, 1967)
* Paratelmatoscopus longistylis (Duckhouse, 1966)
* Paratelmatoscopus mindanensis (Quate, 1965)
* Paratelmatoscopus monticolus (Quate, 1965)
* Paratelmatoscopus nitidus (Quate & Quate, 1967)
* Paratelmatoscopus permistus (Quate & Quate, 1967)
* Paratelmatoscopus plutonis (Quate, 1965)
* Paratelmatoscopus similis (Quate & Quate, 1967)
* Paratelmatoscopus subvariegatus (Satchell, 1953)
* Paratelmatoscopus truncatus (Duckhouse, 1966)
* Paratelmatoscopus variegatus (Satchell, 1953)

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species (anglès)
* ↑ A Taxonomic Study of Philippine Psychodidae (anglès)
* ↑ A Taxonomic Study of Borneo Psychodinae Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Pjotr Oosterbroek, 1998. The families of Diptera of the Malay Archipelago. Vol. 1 de Fauna Malesiana. Ed. Brill. ISBN 9004110534.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
# Balkan ekspres

Balkan ekspres (serbi: Балкан експрес) és una pel·lícula de Iugoslàvia de 1983 del director Branko Baletić.

## Sinopsi

L'acció té lloc a Sèrbia ocupada per les potències de l'Eix. Un grup de petits lladres i estafadors deambulen per llocs disfressats com la banda "Balkan Ekspres". Comença l'ocupació i l'única preocupació d'aquests carteristes és com mantenir el cap davant la ràfega dels horrors de la primera guerra.
En aquell temps terrible i despietat, la gent del món del crim creix dels seus fins aleshores insignificants destins i es converteixen en herois tràgics del seu temps. L'humor negre s'entrellaça amb una emocionant trama dramàtica, i la música nostàlgica sembla lluitar contra els horrors de la guerra.

## Repartiment

* Dragan Nikolić com a Popaj
* Bora Todorović com a Pik
* Tanja Bošković com a Lili
* Bata Živojinović com a Stojčić
* Olivera Marković com a tia
* Radko Polič com el capità Dietrich
* Toma Zdravković com a cantant
* Branko Cvejić com a Kostica
* Bogdan Diklić com a Ernest
* Ratko Tankosić com a cambrer
* Predrag Miletić com a Gerd
* Milan Erak com a Maksim
* Gojko Baletić com a Boško
* Hajdana Baletić com a Lea
* Milo Miranovic com a agent
* Bata Kameni com a soldat alemany

## Reconeixements

El 1983 va guanyar el premi al millor guió al Festival de Guions de Cinema de Vrnjačka Banja. El 28 de desembre de 2016 la Cinemateca Iugoslava, d'acord amb les seves competències basades en la Llei de béns culturals, va declarar bé cultural de gran importància cent llargmetratges serbis (1911-1999). entre ells Balkan ekspres.

## Referències

* ↑ Eleanor Mannikka. «Balkan Ekspres (1983)». The New York Times, 2014. Arxivat de l'original el 31 October 2014.
* ↑ «Балкан експрес». Мој Тв. [Consulta: 4. 2. 2020].
* ↑ «7. Фестивал филмског сценарија - Награде и признања». Фестивал филмског сценарија. [Consulta: 31. 1. 2021].
* ↑ «Сто српских играних филмова (1911-1999) проглашених за културно добро од великог значаја». Југословенска Кинотека. [Consulta: 31. 1. 2021].

## Enllaços externs

* Balkan ekspres a YouTube
# Província de Sar-e Pol

La província de Sar-i Pul o Sar-e Pol, també Sari Pul (persa: سر پل) és una divisió administrativa de l'Afganistan al nord del país, amb capital a Sar-e Pol o Sar-i Pul. La llengua majoritària és el dari persa i la majoria de la població és uzbek, paixtu i hazara amb minories àrabs i tadjiks. La superfície és de 16.360 km² i la població de 442.661 habitants.

## Districtes

Districtes de Sar-e Pol :
| Districte | Notes |
| Balkhab | |
| Gosfandi | Creat el 2006 segregada del districte de Sayyad |
| Kohistanat | |
| Sangsharak | |
| Sar-e Pol | |
| Sayyad | Sub-dividit el 2006 |
| Sozma Qala | |

## Referències

* ↑ «Sar-e-Pul provincial profile». Arxivat de l'original el 2009-07-03. [Consulta: 31 desembre 2010].
* ↑ Afghanistan Geographic & Thematic Layers
# Pararammelsbergita

La pararammelsbergita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup löllingita. Va ser amomenada així l'any 1940 per Martin Alfred Peacock i Alexander Stewart Dadson del grec para (al costat) i la seva relació amb la rammelsbergita.

## Característiques

La pararammelsbergita és un sulfur que cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Forma cristalls tabulars en {001} de fins a 2mm. També s'hi pot trobar en grans arrodonits, de manera massiva i en dendrites. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 5,5. És un mineral polimorf amb la krutovita i la rammelsbergita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pararammelsbergita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaita, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaita, krutaita, laurita, penroseita, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiita, alloclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, oenita, anduoita, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiita, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jolliffeita, krutovita, maslovita, michenerita, padmaita, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, willyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaita, milotaita, urvantsevita i rheniita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons hidrotermals que porten mineralització de sulfurs de Ni-Co. Sol trobar-se associada a altres minerals com: niquelina, skutterudita, cobaltita, löllingita, gersdorffita i rammelsbergita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina José Domingo (L'Argentera, Baix Camp).

## Referències

* ↑ «Pararammelsbergite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ «Pararammelsbergite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 29 març 2015].
* ↑ «Pararammelsbergite from José Domingo Mine, L'Argentera, Baix Camp, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 29 gener 2024].
# José Vicente García Acosta

José Vicente "Chente" García Acosta (Sant Sebastià, 4 d'agost del 1972) va ser un ciclista espanyol. Nascut al País Basc, però crescut i vivint a Tafalla, García Acosta va ser professional entre 1995 i 2011. En tots aquests anys ha militat en el mateix equip, l'actual Movistar Team, en els diferents noms que ha tingut.
Malgrat no tenir un palmarès molt extens ha aconseguit, victòries d'etapa a la Volta a Espanya i al Tour de França.

## Palmarès

* 1996
** 1r a la Volta a Navarra i vencedor d'una etapa
* 1997
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1998
** 1r a la Gran Premi Eddy Merckx (amb Abraham Olano)
* 2000
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Burgos
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó

### Resultats al Tour de França

* 1997. No surt (4a etapa)
* 1998. No surt (17a etapa)
* 1999. 68è de la classificació general
* 2000. 53è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2001. Abandona (16a etapa)
* 2002. 122è de la classificació general
* 2003. 125è de la classificació general
* 2004. 86è de la classificació general
* 2005. 148è de la classificació general
* 2006. 115è de la classificació general
* 2007. 91è de la classificació general
* 2008. 141è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997. 62è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1998. 48è de la classificació general
* 1999. 53è de la classificació general
* 2000. 63è de la classificació general
* 2001. 111è de la classificació general
* 2002. 75è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2003. 108è de la classificació general
* 2004. 106è de la classificació general
* 2005. 71è de la classificació general
* 2006. 104è de la classificació general
* 2007. 124è de la classificació general
* 2008. 119è de la classificació general
* 2009. 137è de la classificació general
* 2010. 115è de la classificació general
* 2011. Abandona (5a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa sitiodeciclismo.net
* Fitxa cyclebase.nl
* Fitxa museociclismo.it
# Xènia de Roma

Xènia de Roma (Roma, segle V - Milas, 450 $^{(Gregorià)}$) és un santa cristiana venerada per les esglésies ortodoxes. Va viure al segle v.

## Biografia

Xènia, nascuda originalment Eusèbia, era l'única filla d'un ric senador romà. Ella i dues devotes minyones seves van marxar per evitar un matrimoni concertat. Es va escapar a Milasa, a l'illa de Cos, on se li va donar el nom de "Xènia" (del grec ξένη, "desconeguda", "rodamón").
En arribar, Xènia va començar una església dedicada a Sant Esteve i un monestir femení. Poc després, el bisbe Pau de Milasa la va convertir en diaconessa.
El que s'ha escrit d'ella diu que "ajudava tothom: per als indigents, era una benefactora; per als afligits, un consol; per als pecadors, una guia per al penediment. Posseïa una profunda humilitat, i es considerava la pitjor i la més pecadora de tots".
Xènia duia una vida ascètica, on es privava de tot:
| « | Fins i tot els dimonis temien la seva abstinència; conquerits pel seu dejuni i les seves gestes, fugien sense gosar d'acostar-s'hi. Ingeria menjar el segon o el tercer dia i moltes vegades i durant tota la setmana es quedava sense menjar. Quan li arribava el moment de menjar, no menjava verdures, mongetes, vi, oli, verdures ni cap altre aliment nutritiu, sinó només una mica de pa, regat amb les seves pròpies llàgrimes. Agafava les cendres de l'encenser i les escampava sobre el pa. Ho va fer al llarg de tots els anys de la seva vida ... | » |
| — Dimitri de Rostov, Житие преподобной матери нашей Ксении, в мире Евсевии |||
Xènia va morir a la segona meitat del segle v i va ser enterrada a l'entrada de la ciutat en un lloc que ella mateixa havia escollit. Una de les seves criades va descobrir el seu noble llinatge abans de morir. S'explica que "durant el seu funeral, va aparèixer sobre el monestir, al cel, una corona lluminosa d’estrelles que envoltaven una creu radiant".També es diu que va preveure la seva pròpia mort.

## Commemoració

La festa de Santa Xènia se celebra a l'Església Ortodoxa el 24 de gener (6 de febrer segons el calendari gregorià).

## Notes

* ↑ «Venerable Xenia of Rome, and her two female servants» (en anglès). oca.org. [Consulta: 1r febrer 2020].
* 1 2 (anglès) Poulos, George. St. Xenia. Orthodox Saints. Citat a Orthodox Women Saints. Arxidiòcesi Cristiana Ortodoxa Autocèfala Antioquense de l'Amèrica del Nord. Consultat el 10-12-2007.
* ↑ «Xenia, Deaconess of Rome - Greek Orthodox Archdiocese of America» (en anglès). goarch.org. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ «Saint Xenia the Righteous of Rome : OMHKSEA» (en anglès). [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ En català "La vida de la nostra venerable mare Xènia, nascuda Eusèbia"
* ↑ «Venerable Xenia of Rome, and her two female servants» (en anglès). orthochristian.com. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ (alemany) Xena (Xenia, Eusebia) von Rom. a: Ökumenisches Heiligenlexikon

## Referències

* (anglès) St. Nikolai Velimirović, Tepsić, Pare T. Timothy (traductor). The Prologue of Ohrid: Lives of Saints, Hymns, Reflections and Homilies for Every Day of the Year, Vol. 1. Diòcesi ortodoxa sèrbia d'Amèrica Occidental, 2002, ISBN 0-9719505-0-4
# Parc Nacional de Jostedalsbreen

El Parc Nacional de Jostedalsbreen (en noruec: Jostedalsbreen nasjonalpark) és un parc nacional de Noruega, que abasta la glacera més gran de l'Europa continental, Jostedalsbreen. El parc va ser establert per decret reial el 25 d'octubre de 1991, i el 1998 va ser ampliat cap al nord-oest. El parc cobreix actualment 1.310 quilòmetres quadrats, amb les glaceres que cobreixen al voltant de 800 quilòmetres quadrats del parc.
El parc es troba als municipis de Luster, Balestrand, Jølster, Sogndal, Gloppen, Førde, i Stryn, tots situats a Sogn og Fjordane. Hi ha tres museus i centres de visitants a Jostedal, a Oppstryn (Stryn) i aFjærland.
El pic més alt del parc és el Lodalskåpa, amb 2.083 metres d'alçada. El punt més alt de la glacera, Brenibba, es troba a 2.018 metres sobre el nivell del mar, mentre que el seu punt més baix és de 350 metres sobre el nivell del mar. La glacera s'ha reduït als darrers anys, i hi ha ruïnes de granges que van ser engolides per la glacera el 1750.

## Nom

El parc duu el nom de la glacera principal situat al mateix, Jostedalsbreen. El primer element d'aquest nom és el nom de l'antic municipi de Jostedal, i l'últim element és la forma finita de la paraula "glacera".

## Referències

* ↑ «Jostedalsbreen nasjonalpark – Store norske leksikon» (en noruec). Store norske leksikon.

## Enllaços externs

* Excursionisme al Parc Nacional de Jostedalsbreen