OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mestres Pies de la Dolorosa

Les Mestres Pies de la Dolorosa, en llatí Congregatio Magistrarum Piarum a Beata Maria Virgine Perdolente, són un institut religiós femení de dret pontifici, concretament una congregació religiosa les germanes de la qual posposen al seu nom les sigles M.P.d.A.

## Història

Els orígens de la congregació es remunten a la fundació d'un institut per a l'educació de les noies en 1818, per obra del sacerdot Giacomo Gabellini a Coriano. El prevere va cridar Prudenza Uccellini per ocupar-se de l'educació de les nenes i van fer una casa, una escola i un lloc d'esbarjo. En morir Uccellini, la gestió de l'obra passà a un grup de religioses de clausura que, en haver estat supresos els ordes religiosos en 1810, havien estat exclaustrades. Les dirigia l'antiga clarissa Agnese Fattiboni de Cesena, que va intentar que s'ocupés de la casa la nova congregació de les Filles de la Caritat Canossianes, però les gestions amb Maddalena di Canossa no van reeixir.
El 1828, prengué la direcció de l'escola Maria Elisabetta Renzi (1786-1859), que ja hi treballava de feia quatre anys. El 10 de desembre de 1830, Marco Antonio Zollio, bisbe de Rimini, va donar a la comunitat les regles de les Mestres Pies Filipines de Roma, que havien estat aprovades per Climent XI, i el nom de Mestes Pies de la Dolorosa. En poc temps, van obrir noves cases a Sogliano al Rubicone, Roncofreddo, Faenza, Savignano sul Rubicone, Cotignola i Mondaino. En fracassar un nou intent d'unificació, ara amb les Mestres Pies de Roma, Renzi va considerar que l'única manera de garantir l'estabilitat i el futur de la fundació era la creació d'una congregació que se n'ocupés.
El 12 de gener de 1838 va presentar el seu projecte al bisbe de Rimini Francesco Gentilini, que l'aprovà el 22 d'agost de 1839 amb el nom de Congregació de les Mestres Pies de la Dolorosa, dedicada a l'educació integral de les noies. El 29 d'agost Renzi i deu companyes van prendre'n l'hàbit a Coriano. Obtingué el decretum laudis pontifici el 25 de març de 1902 i les constitucions se n'aprovaren definitivament el 14 de desembre de 1902. El 1934, i novament el 12 de febrer de 1964, les Mestres Pies van ésser agregades a l'Orde dels Servents de Maria.
La primera casa fora d'Itàlia s'obrí el 1947 a Louisiana.

## Activitat i difusió

Les Mestres Pies de la Dolorosa es dediquen a la instrucció i educació dels nens i joves, i també en terres de missió.
Són presents a Itàlia, Brasil, Mèxic, Estats Units, Bangladesh i Zimbàbue;
Al final de 2008 la congregació tenia 300 religioses en 51 cases.

## Notes

* ↑ «Le "Maestre Pie dell'Addolorata" nel mondo.». Arxivat de l'original el 2011-08-27. [Consulta: 8 agost 2010].

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2010. Città del Vaticana: Libreria Editrice Vaticana, 2010.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de les Mestres Pies de la Dolorosa
# Amorosi

Amorosi és un municipi situat al territori de la província de Benevent a la regió de Campània, (Itàlia).
Amorosi limita amb els municipis de Castel Campagnano, Melizzano, Puglianello, Ruviano, San Salvatore Telesino i Telese Terme.

## Galeria

* Església d'Amorosi
* Localització de Amorosi a la província de Benevent.
# Miguel Ángel Almazán Quiroz

Miguel Ángel Almazán Quiroz (Ciutat de Mèxic, 6 de maig de 1982) és un exfutbolista professional mexicà, que jugava com a defensa. Va jugar al Deportivo Toluca, a la Primera divisió mexicana; i a l'Atlético Mexiquense, a la Segunda división mexicana.
Va debutar l'estiu del 2002 amb el partit Cruz Azul 2-2 Toluca.

## Referències

* ↑ «Hacen carrera futbolistas retirados». [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ «Toluca: Almazán y Nava regresaron de Xolos» (en castellà), 29-05-2013. [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ Rangel, Gabriela. «Toluca le da las gracias a otro histórico» (en castellà). El Sol de Toluca. [Consulta: 21 gener 2024].

## Enllaços externs

* espndeportes.espn.go.com
# Millersburg (Pennsilvània)

Millersburg és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.562 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Millersburg tenia 2.562 habitants, 1.213 habitatges, i 695 famílies. La densitat de població era de 1.268,2 habitants/km².
Dels 1.213 habitatges en un 24,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 42,7% no eren unitats familiars. En el 37,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 21,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.970 $ i la renda mediana per família de 44.327 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.625 $ mentre que les dones 23.205 $. La renda per capita de la població era de 19.217 $. Entorn del 4,7% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Millersburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Millersburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Meulebeke

Meulebeke és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes.

## Seccions

| # | Nom |
| I | Meulebeke |
| II | 't Veld |
| III | Marialoop |
| IV | De Paanders |

## Localització

* a. Oostrozebeke
* b. Ingelmunster
* c. Emelgem (Izegem)
* d. Ardooie
* e. Pittem
* f. Tielt

## Personatges il·lustres

* Daniel van Ryckeghem, ciclista
* Karel van Mander, pintor i poeta del segle xvi.
# Meulekreek

El Meulekreek és un curs d'aigua a la frontera entre el poble belga de Middelburg i el llogaret de Heille (Sluis) als Països Baixos, situat entre les fites número 351 i 352 de la frontera oficial, pactada el 1843.
Tindria el seu origen en la ruptura d'un dic de sorra prop de Heille el 1591, a conseqüència del trencament dels dics efectuat pels Geuzen el 1583 durant la Guerra dels Vuitanta Anys per a contenir l'exèrcit espanyol. A l'inici del segle xvii es va aprofitar per integrar-lo en les fortificacions de la ciutat de Middelburg, damunt de les quals hi hauria hagut un molí de desguàs (meule en flamenc occidental) que hauria donat el seu nom al priel. Desguassa via el Papenkreek al Lapscheurse Gat. Va ser un punt clau a l'època gloriosa del contraban. A la riba belga es va reconstruir un petit tram del carrilet de la línia Bruges-Aardenburg que vorejava el priel de 1904 a 1940.
Fa part d'un paisatge protegit i d'un sender, la «ruta Bladelin» de 6,5 quilòmetres.

## Referències

* ↑ «Article cent-trente-sixième». A: Convention de limites entre la Belgique et les Pays-Bas, conclue a Maestricht le 8 Aout 1843 (en francès). Brussel·les: Imprimerie du moniteur belge, 1844, p. 166-168.
* ↑ «De Meulekreek» (en neerlandès). Zwin, gevoelsstreek, s.d. [Consulta: 5 juny 2018].
* ↑ KCM «Meulekreek wordt openbaar viswater» (en neerlandès). Het Nieuwsblad, 21-05-2005.
* ↑ «Euregio Scheldemond: Samenwerken creeërt kansen». issuu.

## Bibliografia

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Meulekreek
# Amficcíons

Els amficcíons (en grec antic Ἀμφικτύων Amphiktýōn, literalment: 'el que habita a l'entorn') eren aquells que es reunien periòdicament en un lloc concret, generalment un santuari, per a celebrar en comú un festival. Segons la tradició, rebia el seu nom d'Amficcíon, el fill de Deucalió i suposat fundador de la primera unió. La unió més coneguda d'aquesta mena fou l'anomenada Lliga Amficciònica o Amficcionia.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 221

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 221. ISBN 9788441224223.
* ↑ «ἀμφικτίονες - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ Smith, William; Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, Londres (1873). "Amphictyon"
# Andrei Mokh

Andrei Vladimirovich Mokh (en rus: Андрей Владимирович Мох), nascut el 20 d'octubre de 1965 a Tomsk, és un exfutbolista rus.
Va jugar en diversos equips del seu país a la segona meitat dels 80 i la primera dels 90, tot guanyant una Copa de l'URSS. Posteriorment, va prosseguir la seua carrera a la lliga espanyola, tot jugant prop de 200 partits entre la Primera i la Segona Divisió. Andrei Mokh va ser internacional amb la Unió Soviètica i amb Rússia.

## Referències

* ↑ «Andrei Moj». GEC. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «El Espanyol abrió la veda de los jugadores rusos en España» (en castellà), 18-07-2023. [Consulta: 10 setembre 2023].
# Molí de Ca Bessó

El Molí de Ca Bessó és una obra de Garcia (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat entre el carrer de la Gatera i el carrer del Raval. Molí format per una estructura quadrangular de pedra, amb coberta arrebossada de quatre vessants. Està construïda sobre una base d'obra amb dos pilars a la part més baixa, quedant separades ambdues parts per una coberta de formigó. Prop de la base s'observa una mola, parcialment tapada pels objectes que hi ha emmagatzemats. A pocs metres hi ha la base de pedra d'una premsa de vi. Per la seva situació, sembla que el molí hauria funcionat per tracció animal o eòlica.

## Referències

* ↑ «Molí de Ca Bessó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Molí de Ca n'Aulet

El Molí de Ca n'Aulet és una obra d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al bell mig del corredor Montseny-Guilleries, l'antic Molí de Ca n'Aulet era una petita casa adossada a una masoveria, de la qual actualment en queden pocs vestigis. L'edifici va patir una gran reforma per fer-lo habitable i convertir-ne una part en casa de turisme rural, s'hi van fer ampliacions i es va restaurar part de l'antiga masia. El conjunt consta de dues petites cases independents, "el Cirerer" i "l'Estada", voltades de jardins i d'un porxo amb barbacoa. La finca té prats i pastures, que es troben inclosos dins del pla d'espais d'interès natural per la seva riquesa i biodiversitat, i la casa gran és datada del 1547.
El que es conserva és el mur de la bassa i l'estructura del rec, hi ha també l'antic pou. Aquesta paret de pedra que formava part de la bassa d'aigua, s'ha reaprofitat i s'utilitza com a porxo cobert amb bigues i cairats de fusta que s'ha construït al damunt. En un extrem, també es conserva el forat per on circulava l'aigua. Correlatiu a aquest porxo hi ha una estada tancada, també de nova construcció.
A la part de baix, hi ha una petita caseta de dues plantes totalment reformada tot i mantenir a l'interior un dels arcs del carcavà, així com alguna llinda o pedra amb decoracions posada com a paviment. El molí es troba enterrat sota l'edifici. A fora, tocant una de les façanes laterals, hi ha una gran mola de pedra partida per la meitat que és original de l'antic molí. Cal destacar la instal·lació de plaques solars damunt la teulada d'aquest edifici.
Pel que fa a la casa principal del conjunt, el que corresponia a l'antiga masoveria, és de planta rectangular, amb dos pisos en una part i tres en una altra aprofitant el desnivell del terreny. La coberta és a doble vessant amb caiguda a la façana. Les obertures són rectangulars envoltades amb pedra monolítica a la planta baixa i al primer pis, i amb rajol al pis superior. Algunes d'elles presenten una reixa de ferro senzilla que les protegeix. En aquesta façana hi ha també un rellotge de sol, de nova construcció, fet amb peces de ceràmica i col·locat a l'extrem dret. L'entrada principal està situada a l'altura del primer pis i al damunt de la porta hi ha una petita teulada. Al davant, una mena de terrassa-balcó fa de porxo a la part de sota. A través d'unes escales fetes en el terreny, arribes a la planta baixa, on hi ha un altre habitatge i la recepció-botiga del mas.
A la part posterior d'aquesta façana, hi ha un cos afegit des del qual també es pot accedir a l'interior, és el que actualment s'ha convertit en entrada principal, ja que el camí d'arribada a la casa queda al davant. Hi ha altres edificacions annexes al voltant de la casa, destinades a diferents usos com ara garatges, estables, etc., ja que s'hi fan divereses activitats i la finca i el bestiar estan avalats pel consell català de producció d'agrícultura ecològica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí de Ca n'Aulet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Mimoza Hafizi

Mimoza Hafizi (20 de febrer de 1962) és una física i política albanesa que ha estat membre de l'Assemblea de la República d'Albània pel partit «LIBRA». Hafizi ha estat representant el Partit Socialista des de 2013 fins a 2016. A l'octubre de 2016, juntament amb Ben Blushi, va crear «LIBRA». No va poder guanyar el seu segon mandat en el Parlament amb les Eleccions parlamentàries d'Albània de 2017.

## Biografia

Va néixer el 20 de febrer de 1962 a Shkodër. Es va graduar a la Universitat de Tirana en física i és una astro-física molt coneguda al país. Més tard va continuar els seus estudis de doctorat a França, en la Escola Normal Superior de París. És una figura prominent, una acadèmica ben coneguda i una MP des de 2013 per al Comtat de Shkodër.

## Referències

* ↑ «Albanian PM’s former friend and rebel MP Ben Blushi quits the Socialist Party – Tirana Echo – South East Europe from Tirana». www.tiranaecho.com. Arxivat de l'original el 2019-03-23. [Consulta: 23 març 2018].
# Mims

Mims és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 9.147 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mims tenia 9.147 habitants, 3.591 habitatges, i 2.574 famílies. La densitat de població era de 178,4 habitants/km².
Dels 3.591 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.216 $ i la renda mediana per família de 41.044 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.886 $ mentre que les dones 21.925 $. La renda per capita de la població era de 17.433 $. Entorn de l'11,3% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mims». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mims». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Monestir de Vrontesios

El monestir de Vrontesios o Vrondessios és un monestir de Creta (Grècia) al sud-oest de Càndia, a la província de Kainourion, a les estivacions del Mont Psiloritis, que va ser fundat vers el 1400, i fou un dels més importants centres espirituals de l'illa al segle xvi. Fou el centre de la revolució de 1866 contra els otomans, i com a resultat va resultar severament damnat. El Katholikon es compon de dues esglésies aïllades dedicades a Sant Antoni i a l'apòstol Tomàs; l'ala nord del monestir és posterior a la resta. Els frescos que decoren les esglésies són del segle xv, i té també nombroses icones portàtils del pintor Angelos (Angelou). A l'entrada hi ha una font monumental del segle xv. Darrerament s'han fet alguns treballs de restauració al Katholikon i als frescs.
# Monestir de Vojlovica

El monestir de Vojlovica (en serbi: Манастир Војловица, Manastir Vojlovica) és un monestir serbi ortodox situat al municipi de Pančevo, a la regió de Banat, al nord de la província sèrbia de Voivodina. Va ser fundat durant el temps de Stefan Lazarević (1374-1427).

## Referències

* ↑ (serbi) «Manastir Vojlovica». http://spomenicikulture.mi.sanu.ac.rs.+[Consulta: 31 març 2011].

## Enllaços externs

* More about the monastery Arxivat 2006-08-20 a Wayback Machine.
# Monestir de Vrdnik-Ravanica

El monestir de Vrdnik-Ravanica (en sèrbi: Манастир Врдник-Раваница, Manastir Vrdnik-Ravanica) és un monestir ortodox serbi de la muntanya de Fruška Gora, a la província sèrbia de la Voivodina. Com la majoria de monestirs de la zona, la data de la fundació de Vrdnik és incerta. Documents turcs assenyalen que la construcció de l'Església es va realitzar durant la segona meitat del segle xvi, en època del Metropolità Serafí. Després de romandre abandonat, monjos provinents del monestir de Ravanica van traslladar-se a Vrdnik el 1697, i van rehabilitar-lo. Per aquest fet, el monestir ha estat conegut com el Nou Ravanica, el Ravanica de Fruška Gora, o Vrdnik-Ravanica Entre altres objectes, els monjos van traslladar-hi les relíquies del Príncep Lazar, que van romandre al monestir fins a la Segona Guerra Mundial, quan van ser traslladades a Belgrad per protegir-les dels saquejos.

## Vegeu també

* Fruška Gora
* Monestir de Ravanica

## Referències

* ↑ (francès) Ljubinkovic, Mirjana. Le Monastère Ravanica. Institut pour la Protection des Monuments Historiques de la Republique Socialiste de Serbie, Belgrad 1989
* ↑ (francès) West, Rebecca. Joulié, Gérard (Editor) Agneau noir et faucon gris: un voyage à travers la Yougoslavie, L'Age de l'Homme 2000, p.405-406, ISBN 2825108650 ,9782825108659
* ↑ (anglès) Mitchell, Laurence. Bradt Travel Guide Serbia, Bradt Travel Guides, 2007, p.228, ISBN 1841622036 ,9781841622033

## Enllaços externs

* (serbi) Informació del monestir Arxivat 2009-07-15 a Wayback Machine.
# Andreu Pujol i Mas

Andreu Pujol Mas (Breda, Selva, 12 de setembre de 1986) és un escriptor, historiador i historiador de l'art català.
Es va llicenciar en història i en història de l'art a la Universitat de Girona i és postgrau en Gestió de l'Art Actual per la Universitat de Barcelona. També realitzà el màster en Iniciació a la Recerca en Humanitats a la Universitat de Girona, finalitzat amb la tesina L'arquitectura escolar pública a Espanya (1900-1936): Historiografia i història. Ha desenvolupat tasca d'investigació en el camp de l'arquitectura escolar noucentista.
El seu primer llibre va ser Homenatge a Salvador Riera (Associació de Veïns Vilatans de Breda, 2012), una breu biografia del marxant d'art bredenc Salvador Riera, escrita en col·laboració amb la historiadora de l'art Gloria Bosch Mir. Aquell mateix any va publicar Podran arranar, però no desarrelar: Vida de Mn. Pere Ribot i Sunyer (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2012), una biografia del sacerdot, poeta i lluitador antifranquista. L'any 2013 va publicar Ministeri d'Incultura: Catalunya a la recerca d'un kitsch nacional (A Contra Vent), un assaig que defensa la necessitat de la cultura catalana de comptar amb certs productes de baixa qualitat, com ara premsa rosa o televisió porqueria. De 2018 és Vam fer un referèndum (Saldonar), sobre el referèndum d'independència de Catalunya de l'1 d'octubre del 2017.
Col·laborador habitual de diversos mitjans de comunicació fent-hi anàlisi polític: El Punt Avui, El Periódico de Catalunya, El Temps, TV3, Telecinco, La Sexta, Cuatro i Catalunya Ràdio, entre d'altres
Des del 2011 és regidor a l'Ajuntament de Breda pel grup municipal d'ERC. Actualment n'és primer tinent d'alcalde i gestiona les carteres de Cultura, Patrimoni, Promoció Econòmica, Comerç, Turisme i Comunicació.

## Bibliografia

* Segura, Cristian: “El secret de... Andreu Pujol Mas Arxivat 2022-11-05 a Wayback Machine.” Diari Ara, 30 de novembre de 2013
* Puig, Esteve: “Andreu Pujol dedica una biografia al poeta i patriota mossèn Pere Ribot” Diari de Girona, 15 de juny de 2012
* Amat, Jordi: “Por un kitsch nacional catalán Arxivat 2014-09-10 a Wayback Machine.” Cultura/s, La Vanguardia, 19 de febrer de 2014-09-05
* Busquets, Gemma: “El kitsch és també una eina de colonització cultural”. El Punt Avui, 25 de novembre de 2013
# Apol·lo de Pinedo

Apol·lo de Pinedo és el nom que rep l'estàtua romana trobada per un grup de submarinistes el 8 de desembre de 1963 a la Platja de Pinedo, a la Ciutat de València. Representa a un jove nuu identificat com Apol·lo. La figura té una postura d'indolència i s'inclina cap arrere amb el coll inclinat i la barbeta cap amunt. Es considera que l'estàtua de Pinedo és una còpia realitzada en època romana d'un original realitzat per Demetri de Milet a finals del segle ii aC i que representava a Apol·lo Delphinios.
L'estàtua està feta en bronze i té una alçària de 145 cm. Quan va descobrir-se, faltava la cama dreta, que es va recuperar posteriorment.

## Referències

* ↑ Calatayud Cases, Jose Vicente «Cincuenta años del Apolo de Pinedo». Levante-EMV, 07-12-2013.
* 1 2 Jiménez Salvador 1994, p. 48
* ↑ Jiménez Salvador 1994, p. 50
* ↑ Jiménez Salvador 1994, p. 59
* 1 2 Jiménez Salvador 1994, p. 43

## Bibliografia

* Jiménez Salvador, José Luis. L'Apol·lo de Pinedo. València: Servei d'Investigació Prehistòrica, p. 79. ISBN 84-7795-961-7.
# Anys 20 (desambiguació)

«Anys 20» té aquests significats:
* Dècada del 2020
* Dècada del 1920
* Dècada del 1820
* Dècada del 1720
* Dècada del 1620
* Dècada del 1520
* Dècada del 1420
* Dècada del 1320
* Dècada del 1220
* Dècada del 1120
* Dècada del 1020
* Dècada del 920
* Dècada del 820
* Dècada del 720
* Dècada del 620
* Dècada del 520
* Dècada del 420
* Dècada del 320
* Dècada del 220
* Dècada del 120
* Dècada del 20