OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tura (Meghalaya)

Tura és una ciutat i municipi de Meghalaya, Índia, capital del districte de West Garo Hills. És la segona ciutat de Meghalaya després de Shillong. És a les muntanyes Garo, a la serralada de les muntanyes Tura, prop del pic Tura, a 25° 31′ N, 90° 13′ E﻿ / ﻿25.52°N,90.22°E﻿ / 25.52; 90.22. És probable que el seu nom sigui una deformació dels anglesos del nom del deu garo anomenat Durama, que segons la tradició residia a la muntanya. La frontera de Bangladesh és a 35 km. Fou declarada capital quan es va formar el districte de Garo Hills el 1869. El 1973 fou declarada seu d'una diòcesi catòlica. Segons el cens de 2001 la ciutat tenia 58.391 habitants.; un segle abans, el 1901, tenia 1.375 habitants.

## Vegeu també

* Nokrek.

## Notes

* ↑ Diòcesi de Tura
* ↑ «Cens de l'Índia». Arxivat de l'original el 2004-06-16. [Consulta: 16 juny 2004].

## Enllaços externs

* East Garo Hills District Administration
# Llac Kainji

El llac Kainji, a l'oest de Nigèria, és una reserva d'aigua al riu Níger produïda a partir de la presa Kainji. Es va crear l'any 1968 i forma part dels estats de Níger i Kebbi. El Parc Nacional del Llac de Kainji (KNLP) es troba al voltant del llac i és un dels parcs més antics de Nigèria, establert l'any 1976.

## Referències

* ↑ «Kainji Lake». Encyclopedia Britannica. [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ «Kainji Lake National Park». Bird Life International. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 18 juliol 2012].
# Sentinelesos

Els sentinelesos són una de les ètnies indígenes andamaneses. Habiten a l'illa Sentinel del Nord, a l'arxipèlag indi d'Andaman, al golf de Bengala de l'oceà Índic. Parlen el sentinelès i tradicionalment s'han inclòs en el grup dels Negrito.

## Característiques i contactes

Hom creu que aquests pobles van viatjar des de l'Àfrica fa uns 70.000 anys. Des de llavors han viscut pràcticament sense contacte amb altres pobles (a més de resistir-s'hi activament), la qual cosa els converteix en una de les ètnies més aïllades i particulars del món.
Els sentinelesos són una societat que s'ha mantingut com a caçadora-recol·lectora al llarg de milers d'anys. L'obtenció de la seva subsistència és a través de la caça, la pesca i la recol·lecció de plantes silvestres. No hi ha cap evidència que practiquin l'agricultura o l'ús del foc. Es creu que les seves condicions de vida deuen ser bastant dures. Si no fos així, el creixement demogràfic acabaria destruint els recursos de l'illa.
Al segle xiii, Marco Polo va escriure sobre ells: «Si un estranger arriba a les seves terres el maten immediatament i tot seguit se'l mengen».
Des de 1967 les autoritats índies de Port Blair van iniciar un programa de contacte progressiu amb els sentinelesos, amb èxit limitat. El 1974 van atacar l'equip que intentava rodar el documental Man in Search of Man. El director va acabar ferit per una fletxa i el grup va desistir d'entaular comunicació amb els illencs. El programa indi de contactes progressius va ser suspès la dècada de 1990 després de produir-se, en el si d'un programa similar, nombrosos morts en trobades hostils amb els jarawa de les illes Andaman del Sud i Andaman del Mig i per la possibilitat d'introduir malalties.
El gener de 2006, van posar fi a la vida de dos pescadors que es van apropar a les seves platges a pescar crancs.
En un cens parcial de 2001 es van comptar 39 persones, encara que hom creu que rondaven les 250 (algunes estimacions donaven fins a 500 individus). Es creu que el terratrèmol de l'oceà Índic de 2004 va afectar seriosament l'illa Sentinel Nord, i molts dels seus habitants podrien haver mort. Però un vol en helicòpter uns dies després, va confirmar que almenys diversos sentinelesos havien sobreviscut.
El novembre de 2018, els sentinelesos van matar un missioner que va anar a la seva illa, malgrat les prohibicions de fer-ho, per a intentar evangelitzar-los.

## Referències

* ↑ «Así es la isla Sentinel, donde vive la tribu más aislada del mundo». el Periódico de Catalunya, 02-06-2021 [Consulta: 6 octubre 2021].
* 1 2 Goodheart, Adam «The Last Island of the Savages». The American Scholar, 69, 4, 2000, pàg. 13–44. Arxivat de l'original el 2012-08-25 [Consulta: 9 juliol 2015]. Arxivat 2012-08-25 a Wayback Machine.
* ↑ Documental "Man in Search of Man", 1974
* ↑ Peter Foster. «Stone Age tribe kills fishermen who strayed on to island». The Telegraph, 08-02-2006. [Consulta: 25 agost 2013].
* ↑ «Perspective | Slain missionary John Chau prepared much more than we thought, but are missionaries still fools?» (en anglès). Washington Post. [Consulta: 28 novembre 2018].

## Vegeu també

* Shompen
* Jarawa
# Duriavenator hesperis

Duriavenator hesperis (Duriavenator, llat. "caçador de Duria") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode megalosàurid, que va viure a principis del període Juràssic, fa aproximadament 200 milions d'anys, en el Sinemurià de Dorset, Anglaterra. El nom del gènere combina els vocables en llatí de l'antic nom de Dorset, Duria, amb venator que significa caçador. Anteriorment havia rebut el nom no oficial de "Walkersaurus". Aquest nom apareix en un estudi comparatiu de Welles, Powell i Pickering sobre Dilophosaurus breedorum, sent un nou nom per Megalosaurus hesperis, No obstant això no descriu el fòssil, per la qual cosa no dona justificatius per canviar al gènere. Per tant, "Walkersaurus" roman com nomen nudum. Waldman en 1974 erigio el nom de M. hesperis com una nova espècie de megalosaure. Posteriors autors habian usat "Megalosaurus" hesperis per assenyalar l'incert de l'assignació del gènere. Amb al voltant de 9 metres de llarg i provenint de la secció superior d'Oolite inferior, fa 170 milions d'anys ho fa uns dels tetanurs més vells coneguts.
# Moviments grupals

Els moviments grupals són conductes col·lectives coordinades en el regne animal. Ramats de bestiar, bandades d'ocells, bancs de peixos, eixams d'abelles... són exemples clarificadors. El moviment és executat de manera instintiva per un sentiment que comparteix tot el grup. Tot el grup està tranquil, tot el grup està espantat. El que sent un individu d'un grup ho sent alhora tot el grup.
L'espècie humana conserva aquest instint molt mins tan sols en grups molt reduïts. El ball espontani és l'expressió més genuina de moviment grupal en els humans, en canvi les desfilades militars són només moviments robotitzats.
# Mister Wong

Mister Wong era una pàgina que permet emmagatzemar les adreces d'Internet interessants de la xarxa amb un sistema d'etiquetes que es poden compartir amb altres usuaris, que esdevenien així marcadors socials. Es podien crear grups d'usuaris que compartien els mateixos interessos (amb marcadors públics i privats) o bé seguir l'activitat de determinades persones. Era un web multilingüe creat a Alemanya el 2006, per l'Agència de communicació Conbstruktiv de Bremen que el 2009 va esdevenir una societat independent, aleshores d'incidència especialment al sector educatiu. En 2007 va començar a comercialitzar a Espanya. Segons Alexa, Mister Wong era un dels 50 llocs web més visitats a Alemanya el juliol de 2007.
Actualment, el servei està disponible en alemany, anglès, rus, xinès, espanyol i francès.

## Característiques

* Els marcadors favorits poden ser guardats de forma pública o privada.
* És possible crear grups públics o privats.
* Coneguts o altres persones amb favorits interessants poden ser agregats com a Amics.
* Amb un sol clic els enllaços públics d'altres usuaris poden ser agregats als teus propis favorits des de qualsevol lloc del portal Mister Wong.
* Extensió per Firefox, botons per a blogs i plugin per a Wordpress.
* Possibilitat de publicar i recomanar els marcadors a Twitter.

## Polèmica

El logotip original de Mister Wong, que representa un "home de dibuixos animats, poc atractiu d'Àsia oriental", provocà les protestes de molts estatunidencs d'origen asiàtic. El creador del web posteriorment va emetre una disculpa i va retirar el logo per un de nou.

## Referències

* ↑ Mister Wong abre su servicio en España article de Genbeta
* ↑ antic logo emmagatzemat a flickr.com
* ↑ "Mister Wong Isn't Laughing Anymore", Der Spiegel online en alemán
* ↑ Un missatge del fundador, Kai Tietjen, 27 de juliol de 2007 en inglés
# UVR

UVR té els següents significats:
* Unió Valencianista Regional, partit polític històric del País Valencià
* Radiació ultraviolada (del seu nom en anglès UltraViolet Radiation), radiació electromagnètica amb longitud d'ona menor que la llum visible
* Subespai vectorial (del seu nom en alemany UnterVektorRaum), estructura algebraica dins d'un espai vectorial
# Llac Kachura Superior

El llac Kachura Superior és un cos d'aigua situat a la secció superior de la vall Kachura, aproximadament a 35 quilòmetres de la ciutat de Skardu. La vall forma part de la conca hidrogràfica del riu Indus a la serralada del Karakoram, a l'oest de l'Himàlaia.Políticament forma part del districte Skardu de Gilgit-Baltistan a la regió de Caixmir al nord de Pakistan.
L'altitud del llac és superior als 2500 metres sobre el nivell del mar, té una superfície aproximada de 500.000 metres quadrats i 70 metres de profunditat. Les seves aigües superficials són cristal·lines i de color blau a major profunditat. Durant l'estiu la temperatura és de 15 graus centígrads i a l'hivern la superfície es congela completament.
Se situa al marge esquerre del riu Indus, que flueix a una altura lleugerament inferior. La vegetació de l'àrea és típica dels boscos de coníferes subalpines de l'Himàlaia occidental i els pujols circumdants són erms i escabrosos.
El llac és accessible durant tot l'estiu per un camí rural que es desvia de la carretera Gilgit-Skardu, però s'ha de fer l'última part del trajecte caminant, ja que el llac es troba a una depressió. Durant aquesta estació els residents locals i els turistes neden a les seves aigües, la seva població de truita de riu el converteix en una destinació popular per pescar i té un excel·lent potencial per a la producció de truita en caixes flotants.

## Vegeu també

* Llac de Shangrila

## Referències

* 1 2 3 Mirza, Shakil. «Kachura: The Capital of Beautifulistan!» (en anglès), 24-03-2015. [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 3 4 5 «Kachura Lake, Skardu» (en anglès). Gilgit-Baltistan.com. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 3 4 T. Petr. Fish and Fisheries at Higher Altitudes: Asia (en anglès). Roma, Italia: FAO, 1999, p. 304. ISBN 92-5-104309-4 [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 3 4 5 Ilyas, Ferya «Moving mountains: the grandeur of Skardu» (en anglès). The Express Tribune, 14-06-2015 [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 3 4 «Upper Kachura Lake» (en anglès). Traverse Pakistan. Arxivat de l'original el 2016-02-15. [Consulta: 1r novembre 2015].
* 1 2 Hashmi, Mustujab. «Fishing the Valley of Stars - Karakoram range Skardu» (en anglès), 17-08-2009. Arxivat de l'original el 2016-02-16. [Consulta: 1r novembre 2015].
# Salvador Codina i Duran

Salvador Codina i Duran (Sabadell, 5 de setembre de 1879 - Caldes de Montbui, 20 de gener de 1964) fou doctor en farmàcia i un dels primers elaboradors de iogurt dels Països Catalans.
Nasqué a Sabadell el 5 de setembre de 1879 i estudià farmàcia a Barcelona i a Santiago. L'any 1911 heretà la farmàcia de Rafel Ribó, situada al carrer Forn 7, mercès al matrimoni amb la seva filla Maria de Covadonga. Donà l'impuls innovador que la farmàcia necessitava. La fa fer nova, d'estil modernista. Fou operativa fins a finals del segle xx, i avui dia encara es conserva, restaurada, al costat de l'actual.
També fundà, l'any 1908, el primer laboratori d'anàlisis (de sang, orina, llet i aigua) i inicia la preparació de iogurts, quefir de llet i selecció de ferments làctics que es feren populars a tota la comarca i, fins i tot, s'acabaren venent en algunes farmàcies de Barcelona (fcia. Arderiu del carrer Bailén). Fou un dels pioners en l'elaboració de iogurts als Països Catalans.
Cal destacar el seu paper en el turisme a Caldes i als Països Catalans en general amb la realització, conjuntament amb el mestre nacional Jaume Bech Rotllan de la guia local de Caldes de Montbui, denominada L'Amic del turista de Caldes de Montbuy, editada l'any 1922. Aquesta presenta aspectes històrics de la població; anuncis breus d'empreses de construcció, de sastreria o licors, petits planells amb circuits i recorreguts, i unes conclusions amb una petita bibliografia i l'agraïment al doctor Palà per la cessió de les dades sobre les aigües termals i a mossèn Isidre, per les fotografies. El 20 de gener de 1964 morí a Caldes de Montbui.

## Referències

* ↑ «Salvador Codina i Duran». GEC. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ Vilageliu, Ramon. «Sis generacions de farmacèutics». Vallesos. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «La farmàcia modernista Codina de Caldes reobre convertida en museu». Nació Digital, 21-09-2011. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «ELS IOGURTS DE LA FARMÀCIA CODINA». Visiteu Caldes, 20-11-2011. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ Codina i Duran, Salvador. L'amic del turista de Caldes de Montbuy: amb nota de les excursions que es poden fer dins del terme de la Vila en mig dia, i per la comarca en un dia sencer. Impremta de P. Montaner, 1922.
# Josep Sala i Mañé

Josep Sala i Mañé (Vilafranca del Penedès, 1938 - Vilafranca del Penedès, 20 d'abril de 2020) fou un casteller català, cofundador i primer cap de colla dels Castellers de Barcelona entre 1969 i 1976, càrrec que tornaria a ocupar mitja temporada del 1986.
Era fill de Ramón Sala, el qual va ser cap de Colla dels Castellers de Vilafranca entre el 1952 i 1955. Quan la família es va traslladar a viure a Barcelona, en Josep juntament amb la família Durich i en Pere Català Roca van fundar l'any 1958 el Cos de Castellers de Ballets de Catalunya. Aquesta colla va desaparèixer el 1963 i 6 anys més tard va crear la colla dels Castellers de Barcelona, la quarta més antiga de tot el món casteller i la primera fora de la zona tradicional.
Al novembre de 2008 va rebre el premi Sant Martí que atorga el districte de Sant Martí de Barcelona.
El 31 de gener de 2015 va rebre el premi a la trajectòria castellera atorgat a la IX Nit de Castells organitzada a Valls per la Revista Castells. Aquest guardó l'han rebut altres personalitats del món casteller com Jaume Rosset, Pere Català i Roca, Josep Antoni Falcato, Francesc Piñas o Quico Pino.
Des del 8 de febrer de 2015, la pista d'assaig del local dels Castellers de Barcelona s'anomena "Pista d'assaig Josep Sala" en homenatge seu.
Morí el 20 d'abril de 2020 a Vilafranca del Penedès per la COVID-19.

## Referències

* ↑ «Josep Sala: «Parlàvem de castells i la gent ens mirava estranyada»». El Periòdico de Catalunya, 24-12-2009. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Josep Sala i Mañé». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ "Castellers de Barcelona 25 anys" Un segle i mig de castells a la ciutat(2004), Raimon Cervera, Josep Dàvila i Claudi Dòmper - Ed. DUX, pag.28
* ↑ Quarta més veterana amb continuïtat ininterrompuda des de la seva fundació. Sense continuïtat la Colla Joves Xiquets de Valls es va fundar al 1813 i refundar al 1971.
* ↑ «Premis Sant Martí 2008». TV Clot, 11-11-2008. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «IX Edició. Nit de Castells. Premis, reconeixements i distincions». Revista Castells [Sitges], 47, gener 2015, pàg. 97,98. ISSN: 1699-4787.
* ↑ «La Nit de Castells premia Òmnium, Josep Sala i la plaça del Blat». Revista Castells, 31-01-2015. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «La IX Nit de Castells premia Josep Sala, Òmnium Cultural i la plaça del Blat de Valls». Vilaweb, 31-01-2015. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El pati d'assaig del local dels Castellers de Barcelona es dirà a partir d'ara pati d'assaig Josep Sala.». Festa Directe, 10-02-2015. Arxivat de l'original el 2015-02-10. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ Benages, Judit. «Mor als 82 anys el vilafranquí Josep Sala Mañé». El Tres de Vuit, 21-04-2020. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ EFE. «Mor el fundador dels Castellers de Barcelona, Josep Sala, per coronavirus», 21-04-2020. [Consulta: 21 abril 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a la Revista Castells
# Minnesota Vikings

Els Minnesota Vikings són una franquícia de futbol americà professional de l'NFL de la ciutat de Minneapolis (Minnesota), són membres de la Divisió Nord de la Conferència Nacional (NFC) i els seus colors són el porpra, el groc or i el blanc. El seu estadi és el U.S. Bank Stadium.

## Història

La franquícia va ser fundada per Max Winter el 1960 i van començar a jugar en la lliga del 1961. El 1969 van guanyar un campionat de lliga de l'NFL. La seva millor època va ser quan van arribar a la final de la Super Bowl en la dècada dels 1970, van tenir un gran equip defensiu, però mai han pogut guanyar-la. En total han jugat en quatre finals de la Super Bowl perdent en totes. Tot i això han estat una de les franquícies més exitoses de l'NFL amb el segon percentatge de victòries, guanyant divuit campionats de divisió i quatre campionats de conferència.
Del 1961 fins al 1981 els Vikings van jugar com a locals al Metropolitan Stadium, Des del 1982 juguen en el Hubert H. Humphrey Metrodome, fins al 2009 també era la casa dels Minnesota Twins de beisbol.

## Palmarès

* Campionats de Lliga: 1
** Campionats de la NFL (1): 1969
* Campionats de Divisió: 19
** NFL Centre: 1968, 1969
** NFC Centre: 1970, 1971, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980, 1989, 1992, 1994, 1998, 2000
** NFC Nord: 2008, 2009, 2015
* Campionats de Conferència: 4
** NFL Oest: 1969
** NFC: 1973, 1974, 1976

## Enllaços externs

* Lloc web oficial dels Minnesota Vikings Arxivat 2009-07-07 a Wayback Machine.
# UVV Utrecht

El UVV Utrecht (Utrechtse Voetbal Vereniging) és un club esportiu amb seu a Utrecht, Països Baixos. Va ser fundat l'any 1902. El club compta amb equips en els següents esports: futbol, tennis, beisbol, softbol i volei platja.
L'estadi de beisbol de l'UVV té una capacitat de 1.000 persones. La secció de beisbol de l'UVV s'anomena UVV Pickies pel seu patrocinador.

## Jugadors destacats

* Marco van Basten
* Piet van Reenen
* Wout Buitenweg
* Harry van den Ham
* John van Loen
* Alje Schut
* Jan Vos
* Jan Willem van Ede
* Erik Tammer

## Referències

* ↑ «Honkbal: UVV strikt hoofdsponsor | RTV Utrecht». Rtvutrecht.nl, 21-12-2019. [Consulta: 25 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'UVV (en neerlendès)
# Señora de nadie

Señora de nadie és una pel·lícula argentina del 1982, dirigida per María Luisa Bemberg i protagonitzada per Luisina Brando, Rodolfo Ranni, Julio Chávez, China Zorrilla, Susú Pecoraro i Gabriela Acher. Es va estrenar l'1 d'abril de 1982.

## Sinopsi

És la història de Leonor, una bona mestressa de casa que viu amb el seu marit, Fernando, i els seus dos fills. Estima profundament al seu marit i no posa en dubte la reciprocitat del seu amor i la seva fidelitat. Un dia, circumstancialment, descobreix que el seu marit l'enganya. Leonor se sent traïda emocionalment i comprèn que el seu món, basat en una mentida, s'ha enfonsat com un castell de naips. Amb més por que convicció, abandona la casa, deixant cartellets amb instruccions precises per a la seva marxa i confia als seus fills a cura del seu marit. Es refugia amb la seva tia Lola que té una casa transformada en una llar per a ancians. Allí Fernando no podrà trobar-la. Espia als seus fills sortint de la seva casa per al col·legi però no pot acostar-se ja que no vol que la vegin destrossada. Amb una recomanació del marit de la seva mare, comença a treballar en una immobiliària com a promotora i per primera vegada en la seva vida guanya els seus propis diners. Coneix casualment i es fa amiga d'un jove homosexual, Pablo (Julio Chávez), que és tendre, sensible i tan desolat com ella. A poc a poc es retrobarà amb els seus fills, als qui veurà diàriament, i començarà un procés de cerca de la seva pròpia identitat.

## Repartiment

* Luisina Brando com Leonor Vitali de Morales
* Rodolfo Ranni com Fernando Morales
* Julio Chávez com Pablo Toledo
* Gabriela Acher com Isabel
* Susú Pecoraro com Gloria
* China Zorrilla com Mare de Leonor
* Berugo Carambula com Amant amb barba
* Gonzalo Palmes com Miguel
* Damián Urquino com Juan
* María Ibarreta com Dolores
* Guillermo Rico com Varela
* Villanueva Cosse com Miguel
* João Ádeles com Carlinho
* Lidia Catalano com Nancy
* Pino Dangelo
* Maria Fournery
* Marisa Herrero
* Sara Krell
* Víctor Proncet
* Hugo Urquijo
* Joao Adeles
* Miguel Ángel Llovet com l'analitzat
* Ana Nisenson (1948-) com la mucama.
* Gonzalo Palmes
* Víctor Proncet

## Referències

* ↑ Ficha de la película en el sitio web Cine Nacional (Buenos Aires).
* ↑ Ficha de Nísenson Bohmer, Ana María Arxivat 2017-12-13 a Wayback Machine. en el padrón electoral argentino, publicado en el sitio web Buscar Datos. Afirma que nació el 2 de septiembre de 1948 en la ciudad de Buenos Aires.
* ↑ http://www.buscardatos.com/personas.php?nombre=Pronzato%20Victor%20Carlos%20Jorge&cuit=20-15225763-6 Arxivat 2017-12-13 a Wayback Machine. Ficha de Pronzato Rapeti, Víctor Carlos Jorge] en el padrón electoral argentino, publicado en el sitio web Buscar Datos. Afirma que nació en 1962 en la ciudad de Buenos Aires.

## Enllaços externs

* Señora de nadie a YouTube
# The Nation

The Nation és una revista socioliberal estatunidenca que cobreix notícies, opinió i anàlisis polítiques i culturals. Va ser fundada el 6 de juliol de 1865 com a successora de The Liberator de William Lloyd Garrison, un diari abolicionista que va tancar el 1865 després de la ratificació de la Tretzena esmena de la Constitució dels Estats Units. Un destacat col·laborador de la nova revista va ser el seu editor literari Wendell Phillips Garrison, fill de William, que disposava de la vasta xarxa de contactes del seu pare.
El 23 de febrer de 2022, The Nation va nomenar el fundador de Jacobin, Bhaskar Sunkara, com a president.
The Nation té oficines a Washington DC, Londres i Sud-àfrica, amb departaments que cobreixen temes d'arquitectura, art, corporacions, defensa, medi ambient, cinema, dret, música, pau i desarmament, poesia i Nacions Unides. La distribució impresa va assolir un màxim de 187.000 el 2006, però va baixar a 145.000 el 2010, tot i que les subscripcions digitals havien augmentat a més de 15.000. El 2021, el total d'impresos i digitals combinats era de 96.000.
Tant el 2016 com el 2020, The Nation va a avalar Bernie Sanders com a president dels Estats Units a fi de: «redimir la nostra democràcia i restaurar la nostra república».
Des de la seva creació, The Nation ha publicat obres importants de poesia estatunidenca com ara Hart Crane, Eli Siegel, Elizabeth Bishop i Adrienne Rich, així com també W.S. Merwin, Pablo Neruda, Denise Levertov i Derek Walcott. Alguns dels seus columnistes destacats han estat Laila Lalami, Naomi Klein i Christopher Hitchens.

## Referències

* ↑ Peters, Jeremy W. Peters «Bad News for Liberals May be Good News for a Liberal Magazine». The New York Times, November 8, 2010.
* ↑ «The Nation Names Bhaskar Sunkara its New President». The Nation, febrer 23, 2022. [Consulta: February 24, 2022].
* ↑ «The Nation Media Kit 2022». The Nation, 01-01-2022. [Consulta: September 16, 2022].
* ↑ «'The Nation' Endorses Bernie Sanders and His Movement». .
* 1 2 Jennifer Schuessler, A Poem in The Nation Spurs a Backlash and an Apology, New York Times (August 1, 2018).
* 1 2 Grace Schulman, The Nation Magazine Betrays a Poet — and Itself, New York Times (August 6, 2018).