OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Santamaria i Solé

Pere Santamaria i Solé (Torà de Riubregós, 22 de setembre de 1909 - Gironella, 23 de juliol de 1936) fou un mossèn, vicari de la parròquia de Santa Eulàlia de Gironella quan fou mort i esdevingué màrtir durant la Guerra Civil Espanyola.

## Vida

Pere Santamaria va néixer a Torà de Riubregós i va estudiar al Seminari de Solsona. Fou ordenat sacerdot pel Bisbe Valentí Comellas i Santamaria el 13 de juny del 1935. En la seva ordenació va escollir de portar la casulla vermella, color que representava el martiri, ja que des del 1931 es practicava la persecució religiosa a Catalunya, en una mesura particular al Bisbat de Solsona, on el 6 d'octubre del 1934 s'havia assassinat el rector de Navàs, Josep Morta i Soler.
L'agost de 1935 en Pere Santamaria fou nomenat vicari de la parròquia de Vilada i a l'abril de 1936 de la parròquia de Santa Eulàlia de Gironella. Fou consiliari de la Federació de Joves Cristians de Catalunya de Gironella.

## Martiri

Després que es produís l'aixecament del General Franco, en Pere Santamaria es va refugiar a cal Rovira, el forner de la plaça de l'església. El 22 de juliol es va trobar amb el mossèn Ramon Armengou de Berga, un grup de pares franciscans de Berga i altres religiosos, al monestir de Sant Pere de la Portella, pensant que fugint uns quants dies es calmaria la situació i no patirien la persecució. El 31 de juliol un grup de milicians de Gironella i de Berga van anar a la Portella on van detenir aquests dos mossens i quatre pares franciscans i els van tancar a la capella de la casa de Farreres d'Olvan abans d'assassinar-los juntament amb dos seglars gironellencs al mur del cementiri de Gironella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Martirilogi de la Federació de Joves Cristians de Catalunya. Barcelona: La Formiga d'Or, 1992, p. 371-374. ISBN 84-85028-36-8.
* ↑ Dr. Josep Maria Montiu i de Nuix. «Panoràmica de Solsona i 28 beats màrtirs». [Consulta: 9 setembre 2014].
* ↑ «Rutes a peu: Corbera - l'Estany - La Figuerassa - Espinalbet, 75è aniversari del final de la guerra civil». pànxing Berguedà. [Consulta: 9 setembre 2014].
* ↑ «Mossèn Morta. Navàs 1934». Catalanitat és Hispanitat. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2014. [Consulta: 9 setembre 2014].

## Bibliografia

* Badia i Torras, Lluís, 1988: Martirilogi solsoní: 1936-1939, Solsona, ed. Delegació Diocesana de Mitjans de Comunicació Social. ISBN 8472635902
# Hasht-Bhaiya

Els jagirs Hasht-Bhaiya foren una sèrie de petits estats tributaris protegits de l'Índia central, a l'agència de Bundelkhand, tots els quals foren originalment part del principat d'Orccha. Vers el 1690 el maharajà d'Orchha, Udot Singh, va donar al seu germà Diwan Rai Singh, el jagir de Baragaon i a la seva mort es va dividir en vuit hasht (hasht = vuit [parts]) entre els seus fills (Bhaiya = germans) i es van formar els següents estats:
* Kari
* Pasari
* Tarauli
* Chirgaon
* Dhurwai
* Bijna
* Tori-Fatehpur
* Banka-Pahari (o Bankapahari)
Els tres primers a causa de l'extinció de les seves branques, foren absorbits per altres. El desmembrament d'Orchha pels marathes i la formació de l'estat de Jhansi va portar a constants disputes sobre l'alta sobirania a aquestos estats (en restaven cinc). Després de l'establiment de la sobirania britànica el 1818, es va decidir el 1821 que els cinc jagirs quedarien sota dependència directa del govern britànic però el tribut s'hauria de pagar a Jhansi i s'hauria de respectar i mantenir el protocol tradicional amb el maharajà d'Orchha com a cap de família. Chirgaon fou confiscat el 1841 per la rebel·lió del jagirdar Bakht Singh, i això va deixar només quatre principats. Els jagirdars van rebre sanads possessoris el 1821 i 1823.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Hipsicratea

Hipsicratea (en grec antic Ὑψικράτεια) va ser una de les concubines i posteriorment esposa de Mitridates VI Eupator, amb qui va governar el Regne del Pont i a qui acompanyà a l'exili.
La mencionen diversos autors antics, que destaquen el seu coratge, la seva lleialtat a Mitridates i el seu valor a la batalla. Va recolzar al seu marit sobretot durant la tercera Guerra Mitridàtica. Segons diu Valeri Màxim, estimava molt el rei i el volia protegir tant com pogués, i es va disfressar d'home, va aprendre a combatre i el va seguir en el seu exili, ajudant-lo en les batalles que lliurava per fer front a les rebel·lions i lluitar contra la república romana. Diu també que se sap que lluitava amb destral, llança, espasa i arc i fletxes.
Plutarc diu que durant els enfrontaments de Mitridates amb Pompeu, Hipsicratea es va mostrar extraordinàriament audaç a la batalla, fins al punt que el rei l'anomenava Hipsícrates. Va apoderar-se del mantell i del cavall d'un persa i va lluitar contra l'enemic, procurant en tot moment defensar el rei i el seu cavall, fins que van arribar a un lloc anomenat Sinor, on Mitridates guardava els seus tresors.

## Referències

* ↑ Valeri Màxim. De Factis Dietisque Memorabilibus, VI, 6
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Pompeu, 32
# Jamaame

Jamaame o Jamame o Giamame, anomenada pels italians Margherita és una ciutat de Somàlia, al sud del país, a la regió de Jubbada Hoose. La seva població ha crescut molt als darrers anys i el 2007 s'estimava en 185.000 habitants (el 1988 era de 22.030 habitants).
Està a la vora del riu Juba (després de la seva unió amb el Shabele) i a uns 30 km de la costa de l'oceà Índic i a uns 56 km de Kishmayu. La regió, a causa del riu, té un bon potencial agrícola i el principal cultiu són els plàtans. També són rellevants el cotó, cacauets i moresc. El 1974, amb ajut italià, es va establir a la ciutat la Companyia Nacional de Plàstic i Cartró que fabricava els paquets amb què s'exportaven els plàtans i altres productes cap a Europa. El seu estat després de la guerra és desconegut.
La ciutat està habitada pels clans tunni, sheekhaal i biyomaal, amb una minoria d'àrabs iemenites i un cert nombre de bantus.
El 1968 la ciutat fou elevada a capital de la província del Baix Juba, condició que va arrabassar a Kishmayu, però el 1982, quan es va crear la regió de Jubbada Hoose (Juba Inferior), Kishmayu va recuperar la capitalitat.
# Rhytida clarki

Rhytida clarki és una espècie de gastròpode eupulmonat terrestre de la família Rhytididae endèmica de Nova Zelanda.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sherley, G. (1996). "Rhytida clarki." 1996 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 1996. [Consulta: 16 abril 2023]
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Enllaços externs

* New Zealand Mollusca (anglès)
# Pedro de Moreto

Pedro Moreto (1521 - 1555), va ser un escultor, fill del també escultor, d'origen florentí, Juan de Moreto, que va estar actiu a Saragossa durant la seva curta vida.
A més a més del seu propi pare, van ser els seus mestres Esteban de Obray, Juan Pérez Vizcaino i Bernardo Pérez. Se li atribueix la realització de la Capella de San Bernardo de la Seo de Saragossa, el retaule de la mateixa capella i els sepulcres d'Hernando d'Aragó i la seva mare que allà es troben.

## Referències

* Moreto, Juan y Pedro Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine., a la Gran Enciclopedia Aragonesa.
# Szamotuły

Szamotuły és una ciutat de Polònia, es troba al voivodat de Gran Polònia, a 30 km al nord-oest de Poznań, capital de la regió. El 2016 tenia 18.799 habitants.

## Ciutats agermanades

* Brignoles, França
* Groß-Gerau, Alemanya
* Tielt, Bèlgica
* Halderberge, Països Baixos
* Kinna, Suècia
* Bruneck, Itàlia
# Graft (pel·lícula de 1931)

Graft és una pel·lícula de thriller estatunidenca de 1931, dirigida per Christy Cabanne i protagonitzada per Regis Toomey i la futura agent de talent Sue Carol, i amb Boris Karloff, que va aparèixer a Frankenstein aquell mateix any.

## Argument

En Dusty, un periodista, investiga l'assassinat del fiscal del districte i s'ensopega amb un complot que implica un segrest i unes eleccions corruptes.

## Repartiment

* Regis Toomey com Dusty Hotchkiss
* Sue Carol com Constance Hall
* Dorothy Revier com Pearl Vaughan
* Boris Karloff com Joe Terry
* George Irving com Robert Hall
* Richard Tucker com Carter Harrison
* William B. Davidson com M.H. Thomas
* Willard Robertson com Scudder
* Harold Goodwin com Speed Hansen
* Carmelita Geraghty com secretària

## Referències

* ↑ «GRAFT». mubi.com. [Consulta: 15 gener 2024].
# Hipster

«Hipster» té aquests significats:
* Hipster (subcultura de la dècada del 1940), subcultura dels aficionats al jazz modern sorgida a la dècada del 1940.
* Hipster (subcultura contemporània), subcultura internacional contemporània formada principalment per membres de la generació Y que viuen en zones urbanes.
* Hipster (indumentària), també anomenat low-rise, lowcut o hip-hugger, estil de roba amb la cintura baixa dissenyada per dur-la a nivell dels malucs o per sota d'aquests.
* Hipsters, títol internacional de Stilyagi, pel·lícula russa de 2008 dirigida per Valery Todorovsky.
# Jazz-Band

Jazz-Band, designació anglesa d'una extravagant orquestra destinada principalment a executar les danses de societat nord-americanes conegudes amb els noms de fox-trot, ragtime, shimmy, etc.
Probablement originària de persones negres, en els seus principis solament degué constar d'instruments de percussió, simples indicadors del ritme en les animades danses de la gent de color.
En introduir-se el Jazz-Band en els dàncings, cabarets i restaurants de luxe, europeus i americans, lloc quasi exclusiu de la seva actuació, aparegueren associats als elements sonors primordials diversos instruments de corda (banjos, mandolines, saxofons, xiulets, cornetins, etc.), i encara utensilis casolans o agrícoles no destinats per cert a conjunts musicals, però que l'humorisme ianqui jutjà propicis per augmentar la jocunditat de la banda alegre i estrepitosa, que és el Jazz-Band.
Encara que jutjat des d'aquest punt de vista artístic verdaderament sever, no se li pot concedir categoria estètica, ja que no és sinó una a manera de grotesca paròdia de l'art anomenat diví, és indubtable que el 'Jazz-Band amb les seves endimoniades combinacions i ruptures de ritmes, el colorit sui generis de les seves interpretacions coreogràfiques i els cants i crits intercalades pels executants, entre els que solen figurar negres més o menys autèntics, és quelcom picant i en extrem pintoresc i suggestiu que explica si no justifica del tot, l'extraordinària popularitat adquirida per aquest successor mundà del decaigut art dels tzigans, a principis del segle XX predilecte de la gent de bon to.
El Jazz-Band feu la seva aparició als Estats Units poc abans de la Primera Guerra Mundial i s'estengué ràpidament afavorit pels balls de moda.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa volum nº. 28 segona part, pàgs. 2617-18 (ISBN 84-239-4582-0)
# Roser Tarragó i Aymerich

Roser Tarragó i Aymerich (Mataró, 25 de març de 1993) és una jugadora de waterpolo catalana.
Forma part del primer equip del CN Mataró i és internacional absoluta amb la selecció espanyola, amb la qual es va proclamar subcampiona olímpica als Jocs Olímpics de Londres 2012 i campiona mundial al Campionat del Món de natació de 2013 celebrat a Barcelona.

## Palmarès
### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012
* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020
* 1 medalla d'or als Campionat del Món de waterpolo: 2013
* 1 medalla d'argent als Campionat del Món de waterpolo: 2019
* 2 medalles d'or als Campionat d'Europa de waterpolo: 2014, 2020

### Clubs

* 1 Copa LEN de waterpolo femenina: 2015-16
* 1 Copa espanyola de waterpolo femenina: 2015-16

## Referències

* ↑ «Roser Tarragó Aymerich | enciclopèdia.cat». [Consulta: 12 març 2020].
* ↑ RFEN: Especial Juegos Olímpicos 2012. Marta Bach Pascual. Consultat el 10 d'agost de 2012.
* ↑ Diario El Mundo: Querer (oro) es poder Publicat el 9 d'agost de 2012
* ↑ Diario El País: Una plata que sabe a oro. Publicat el 9 d'agost de 2012
* ↑ Roser Tarragó Fitxa de London 2012. Consultat el 10 d'agost de 2012
* ↑ Diari Ara: La selecció espanyola de waterpolo femení es penja la medalla d'or (8-6) Publicat el 2 d'agost del 2013

## Enllaços externs

* Fitxa de Roser Tarragó - FINA (anglès)
* Fitxa de Roser Tarragó - RFEN
# Societat genealògica

Una societat genealògica o societat d'història familiar és una associació, sovint benèfica o sense ànim de lucre, que permet als genealogistes membres i als historiadors familiars treure profit d'un coneixement compartit. Les grans societats sovint són propietàries de biblioteques, patrocinen seminaris de recerca i viatges a l'estranger i publiquen revistes. Algunes societats es concentren en un nínxol específic, com ara la història familiar d'una determinada zona geogràfica, ètnia, nacionalitat o religió. Les societats de llinatge són societats que limiten la seva pertinença a descendents d'una determinada persona o grup de persones d'importància històrica.
# Philautus hallidayi

Philautus hallidayi és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Meegaskumbura, M. & Manamendra-Arachchi, K. 2006. Philautus hallidayi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# El proceso de Burgos

El proceso de Burgos és un llargmetratge documental espanyol, dirigit per Imanol Uribe, sobre el consell de guerra realitzat arran de l'assassinat del comissari de la brigada polític-social de Guipúscoa, Melitón Manzanas, en un atemptat d'ETA el 2 d'agost de 1968.

## Argument

La pel·lícula és una recopilació d'entrevistes i testimoniatges dels empresonats i encausats en el consell de guerra del procés de Burgos, que es va dur a terme després de declarar-se l'estat d'excepció a Guipúscoa i ser detingudes centenars de persones arran de l'atemptat.

## Palmarès cinematogràfic

* Perla del Cantàbric a la millor pel·lícula de parla hispana, en el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià.

## Vegeu també

* Procés de Burgos

## Enllaços externs

* Luis Larrañaga, Luis; Roldán, Carlos (2008). «El proceso de Burgos», Enciclopedia Vasca Auñamendi.
* «Negada la protección a la película "El proceso de Burgos"», El País, 9 de gener de 1980.
* Uribe: «"El proceso de Burgos", es mi película, no la de Herri Batasuna», El País, 9 d'abril de 1980.
* Barrenetxea Marañón, Igor «La trilogía vasca de Imanol Uribe: una mirada al nacionalismo vasco radical a través del cine». Ikusgaiak, 6, 2003, pàg. 77-101. Arxivat de l'original el 2015-04-03 [Consulta: 4 octubre 2015]. Arxivat 2015-04-03 a Wayback Machine.
# Tamara Txeremnova

Tamara Txeremnova (rus Тамара Черемнова, Novokuznetsk, óblast de Kémerovo, 6 de desembre de 1955 és una escriptora russa.
Poc després de néixer li fou diagnosticada paràlisi cerebral. El 1961, quan tenia sis anys, els pares la enviaren a una casa d'atenció especialitzada, on li van diagnosticar «discapacitat intel·lectual». Tot i així, la mestra Anna Sutyagina la va ensenyar a llegir i escriure. El 1973, en complir 18 anys, fou enviada a un asil mental a Novokuznetsk, d'on va sortir per anar a viure a un centre d'atenció especialitzada, on va començar a escriure malgrat les dificultats físiques.
El 1990 va escriure el seu primer llibre de literatura infantil, De la vida del fetiller Mixuta, publicat per la Editorial de l'óblast de Kémerovo. Amb els guanys del llibre va comprar una màquina d'escriure i el 2003 va escriure Sobre el pèl roig Tajiuxka. Aquest llibre, però, no fou publicat perquè l'editorial el considerava força complicat per als nens. Tanmateix, el seus escrits van ser llegits a internet per una editora de Moscou. Des d'aleshores, tot i que és coneguda com la contadora d'històries de Sibèria, ha continuat vivint al centre d'atenció, on ha contractat dues infermeres que la vesteixen i l'alimenten. El desembre de 2018 fou inclosa a la llista 100 Women BBC.

## Obres

* Из жизни волшебника Мишуты (De la vida del fetiller Mixuta, 1990)
* Про рыжую Таюшку (Sobre el pèl roig Tajiuxka, 2003)
* Приключения лесной ведьмочки Шиши (Aventura al bosc amb Xixi, 2015) ISBN 9785519026147
* Шел по осени щенок (Passejant amb el cadell de tardor, 2018) ISBN 978-5519548243
* Трава, пробившая асфальт (Herba, mostres d'asfalt, 2018) ISBN 978-5519593274

## Referències

* ↑ he Storyteller of Siberia: 'I was adopted at 60' - BBC News a Youtube
* ↑ Meet Tamara Cheremnova: She's spent her whole life in a care home and become a famous author, Russia Beyond, 17 de desembre de 2018
* ↑ BBC 100 Women 2018: The trailblazing women we should all get to know, The Independent, 19 de novembre de 2018
# Grupo Desportivo de Sesimbra

El Grupo Desportivo de Sesimbra és un club poliesportiu de la localitat portuguesa de Sesimbra, a la Regió de Lisboa. Va ser fundat el 10 d'agost de l'any 1947, fruit de la fusió de tres clubs de futbol: União Futebol Sesimbra, Vitória Futebol Club i Ases Futebol Clube.
Actualment disposa de seccions de natació, voleibol, bàdminton, judo, futbol i hoquei sobre patins, sent aquestes dues últimes les més destacades de l'entitat.

## Futbol

El 21 de juny de 1967 el club ascendí a la 2a Divisió Nacional del futbol, on s'hi va mantenir durant onze temporades, aconseguint diferents títols menors. Actualment disputa el Campionat Districtal de 1a Divisió de Setúbal.
A les seves files hi va jugar de jugador l'entrenador José Mourinho, entre 1983 i 1985.

## Hoquei sobre patins

La secció d'hoquei sobre patins ha jugant diversos anys a la màxima categoria nacional, guanyant la Copa de la CERS de l'any 1981 en la que va ser la primera edició d'aquest trofeu internacional. A més a més, en diferents ocasions també ha pres part de la Copa d'Europa.

### Palmarès

* 1 Copa de la CERS: 1981

## Referències

* ↑ «Mourinho fue cocinero antes que fraile». [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ «Edición del dilluns 29 juny 1981, Página 28 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 30 agost 2022].
# Hermannsdalstinden

Hermannsdalstinden és la muntanya més alta de l'arxipèlag Lofoten Es troba al municipi de Moskenes a la part occidental de l'illa de Moskenesøya i té una altitud de 1.029 metres sobre el nivell del mar.
Hi ha una cabana o refugi, Munkebu. Des d'aquest refugi fins al cim es triga unes 6-8 hores.

## Referències

* ↑ Villanueva, Adonis. «Hiking Lofoten's Hermannsdalstinden Summit in Norway» (en anglès). Always Wanderlust, 07-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 13 agost 2016].
# Joan Batlles i Alerm

Joan Batlles i Alerm (La Garriga, 23 de juliol de 1917 - 24 de setembre de 2017) era un sacerdot català, considerat com un personatge de referència de l'Església de Barcelona i de l'Església catalana.
Durant la guerra civil espanyola va estudiar teologia a la Pontifícia Universitat Gregoriana a Roma i fou ordenat prevere el 1943. Fou professor del Seminari Conciliar de Barcelona el 1949, i el 1953 consiliari diocesà dels Joves d'Acció Catòlica i secretari de l'aleshores bisbe Vicent Enrique i Tarancón.
A partir del 1967 fou nomenat vicari episcopal, en l'època de l'arquebisbe Gregorio Modrego, i després fou un clergue proper al cardenal Narcís Jubany. El 1968 fou un dels fundadors del Centre d'Estudis Pastorals, amb el que pretenia seguir les consignes del Concili Vaticà II, i que dirigí fins que en fou destituït el 1993. El 1970-1981 fou vicari episcopal de Barcelona-sud i el 1981-1990 del Vallès Oriental i el Maresme. Ha defensat activament l'arrelament de l'Església en la realitat catalana, raó per la qual ha rebut la Creu de Sant Jordi el 1994. El 1995, la revista Foc Nou publicà en homenatge seu Església i país. Tres testimonis.
El 2007 es va organitzar a Montserrat un homenatge a l'ocasió dels seus noranta anys. Els darrers anys va treballar des de la parròquia de Santa Maria del Pi de Barcelona.

## Publicacions

* «Anys de militància cristiana» (2009) a L'home, l'amic, el president, homenatge a Jordi Pujol i Soley

## Referències

* ↑ Llisteri i Boix, Jordi «Mosén Batlles, centenario» (en castellà). La Vanguardia, 23-07-2017.
* ↑ «Mossèn Joan Batlles compleix cent anys». Diari de Girona, 22-07-2017.
* 1 2 Escur, Núria «Joan Batlles i Alerm: El sacerdot que va voler entendre els laics» (entrevista). Barcelona, metròpolis meditarània, 46.
* ↑ «Joan Batlles i Alerm». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Mor mossèn Joan Batlles, el renovador de la pastoral a Catalunya». Catalunya Religió, 25-09-2017 [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «Homenatge a mossèn Joan Batlles», 17-05-2007. Arxivat de l'original el 2017-07-30. [Consulta: 29 juliol 2017].
* ↑ Manent i Tomàs, Jordi (ed.). «Anys de militància cristiana». A: L'home, l'amic, el president, homenatge a Jordi Pujol (pdf). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2009, p. 50-56.
# Rüdlingerita

La rüdlingerita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Gottfried Rüdlinger (nascut el 1919), col·leccionista de Coira, Suïssa, pioner als anys 1960-1980 en la recerca i l'estudi dels petits minerals dels jaciments de minerals de manganès dels Grisons.

## Característiques

La rüdlingerita és un òxid de fórmula química Mn$^{2+}$₂V$^{5+}$As$^{5+}$O₇·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És isostructural amb la fianelita.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Musée cantonal de géologie de Lausanne (Suïssa), amb el número de catàleg: mgl 080116 (holotip), i al museu regional de ciències naturals de Torí (Itàlia), amb el número de catàleg: m/u 17121 (cotip).

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de les mostres obtingudes a les escombreres de dues mines: la mina Valletta, situada a Vallone della Valletta, a la província de Cuneo (Piemont, Itàlia), i la mina Fianel, a Ausserferrera, a la regió de Viamala (Grisons, Suïssa). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rüdlingerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ Roth, Philippe; Meisser, Nicolas; Nestola, Fabrizio; Škoda, Radek; Cámara, Fernando; Bosi, Ferdinando; Ciriotti, Marco E.; Hålenius, Ulf; Schnyder, Cédric; Bracco, Roberto «Rüdlingerite, Mn2+2V5+As5+O7·2H2O, a New Species Isostructural with Fianelite» (en anglès). Minerals, 10, 11, 01-11-2020, pàg. 960. DOI: 10.3390/min10110960 [Consulta: 27 juny 2021].
# Solana (desambiguació)

«Solana o La Solana» té aquests significats:
* Solana, part d'un terreny on hi toca molt el sol
* Solana d'Andorra, territori andorrà al vessant nord dels Pirineus
* La Solana (Xaló), partida de la Marina Alta
* La Solana (Ciudad Real), un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
* La Solana (Lladurs), masia del municipi de Lladurs, a la comarca del Solsonès
* La Solana Amunt (Vallfogona de Ripollès), nucli de Vallfogona de Ripollès
* Solana de Ávila, municipi de la província d'Àvila
* Solana de Rioalmar, municipi de la província d'Àvila
* Solana del Pino, municipi de la província de Ciudad Real
* Solana de los Barros, municipi de la província de Badajoz
* Cap de la Solana, serra del Berguedà
* Castell de la Solana, castell de la Marina Alta
* Costa Solana, diversos indrets
* Cubo de la Solana, municipi de la província de Sòria
* Llau de la Solana, Pallars Jussà
* Mata-solana, poble del terme municipal de Gavet de la Conca
* Purroi de la Solana, Ribagorça
* Serrat de la Solana, Pallars Jussà
* Serra de la Solana, serra de l'Alt Empordà
* Vall de la Solana, Sobrarb
* Vedat de la Solana, Pallars Jussà
* Torrent de la Solana, diversos indrets
Viccionari
# Pericoma paghmanica

Pericoma paghmanica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Afganistan.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)