OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alan Morton

Alan Lauder Morton (24 d'abril de 1893 - 12 de desembre de 1971) fou un futbolista escocès de la dècada de 1920.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Queen's Park, i Rangers FC. Fou internacional amb la selecció d'Escòcia entre 1920 i 1932, a més de la selecció de la lliga escocesa.

## Palmarès

Lliga escocesa de futbol: (9)
* 1920-21, 1922-23, 1923-24, 1924-25, 1926-27, 1927-28, 1928-29, 1929-30, 1930-31
Copa escocesa de futbol: (3)
* 1927-28, 1929-30, 1931-32
Glasgow Cup: (5)
* 1922-23, 1923-24, 1924-25, 1929-30, 1931-32

## Referències

* 1 2 3 Cairney, John. A Scottish Football Hall of Fame (en anglès). illustrated. Edinburgh: Mainstream Publishing, 12 novembre 1998. ISBN 9781840180442.
* ↑ Morton, Brian. Blue Devil With A Briefcase: Alan Morton - Rangers And Scotland Legend. Trafalgar Square, 8 gener 2006. ISBN 1-84018-472-8.
* ↑ Cairney, John. A Scottish Football Hall of Fame. Mainstream Sport, 2004. ISBN 1-84018-920-7.
* ↑ «QPFC.com - A Historical Queen's Park FC Website». Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017. [Consulta: 25 juliol 2017].
* ↑ «Rangers player Alan Morton». Fitbastats.com. [Consulta: 1r abril 2017].
* ↑ Perfil a scottishfa
* ↑ «Alan Lauder Morton». Londonhearts.com. London Hearts Supporters' Club. [Consulta: 1r octubre 2016].
# Àcid roughànic

L'àcid roughànic, de nom sistemàtic àcid (7Z,10Z,13Z)-hexadecan-7,10,13-trienoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb setze àtoms de carboni i tres dobles enllaços als carbonis 7, 10 i 13, tots ells en disposició cis, la qual fórmula molecular és ${\ce {C16H26O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras rar que només es troba en algunes plantes.
El seu nom comú, àcid roughànic, fa honor al bioquímic neozelandès Grattan Roughan. S'ha aïllat en diferents plantes: Sonchus arvensis L. (25 %); cua de cavall petita, Equisetum arvense (10,5 %); Taxus brevifolia (9,5 %); Brassica oleracea acephala (6,6 %); teix, Taxus baccata (5,8 %); Thuja standishii (5,4 %); Halophila ovata (% %) i d'altres en menors proporcions.

## Referències

* ↑ «PlantFAdb». [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «PlantFAdb: 16:3-delta-7c,10c,13c; Roughanic acid; 7,10,13-Hexadecatrienoic acid, (7Z,10Z,13Z)-; 7,10,13-Hexadecatrienoic acid, (Z,Z,Z)-; (Z,Z,Z)-7,10,13-Hexadecatrienoic acid; Roughanic acid; all-cis-7,10,13-Hexadecatrienoic acid». [Consulta: 23 maig 2018].
# Minova

Minova és una població i àrea de refugiats situada al nord de la província del Kivu Sud, a l'est de la República Democràtica del Congo i a la vora del llac Kivu.
Des del 1994 ha experimentat un fort creixement, degut a l'arribada de refugiats desplaçats per la Primera i Segona guerra del Congo i després pels continus enfrontaments que pateix la regió.
Cap al 2012 el creixement de Minova havia integrat dins del seu nucli urbà la població de Butando, al nord-est.
L'ONU va advertir dels saquejos realitzats per l'exèrcit congolès durant la retirada de Goma al novembre del 2012. També va denunciar assassinats i la violació de 97 dones i 33 nenes en dos dies.

## Referències

* 1 2 «HOT Activation, South and North Kivu, Democratic Republic of Congo» (en angles). Humanitarian OpenStreetMap Team, 16-12-2012. Arxivat de l'original el 8/1/2013. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «Augmenten els treballs forçats, les violacions i l'assetjament a l'est del Congo» (en anglès). Oxfam International, 13-11-2008. Arxivat de l'original el 2010-06-06. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ Prekabo, Vicky. «DRC: Helping displaced communities in Goma» (en anglès). United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs (OCHA), 26-12-2012. Arxivat de l'original el 3 de maig 2015. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «Minova, Sud-Kivu, Congo-Kinshasa». Reférential Geographique Commun, République Démocratique du Congo. Arxivat de l'original el 8 de gener 2013. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «Mapamundi». Catalunya Informació, 08-05-2013.
* ↑ Delay, Jerome i Gouby, Melanie «Congolese town allegedly looted by gov't troops» (en anglès). The Guardian [Manchester], 26-11-2012.
* ↑ Editorial, Reuters «La ONU denuncia violaciones a niñas de seis años en Congo» (en castellà). ES.
* ↑ Unidas, Departamento de Información Pública-Naciones. «Operaciones de paz de las Naciones Unidas, Resumen del año 2012» (en castellà). [Consulta: 26 octubre 2018].
# Herreruelo

Un herreruelo és una peça de vestit masculí del segle xvi, utilitzada per cobrir-se, d'igual tipologia que la capa, utilitzada especialment en la indumentària cortesana. L’herreruelo acostuma a ser de forma semicircular, amb un coll vertical, tallat a part, i cosit a l'escot, segons consta en els patrons del sastre Juan de Alcega (1580). Els documents de l’època i els llibres de sastreria contemporanis, com el d’Alcega i el de Francisco de la Rocha Burguen (1611) indiquen que utilitzaven indistintament les grafies herreruelo i ferreruelo.

## Referències

* ↑ MTIB 88.168. Donació Manuel Rocamora

## Bibliografia

* MARTÍN ROS, Rosa M., Capa masculina, del tipo herreruelo en Alberto Bartolomé Araiza, ed.: La paz y la guerra en la época del Tratado de Tordesillas. Sociedad V Centenario del Tratado de Tordesillas, Consejería de Cultura y Turismo de la Junta de Castilla y León, Madrid, 1994, p. 144-145
* MARTÍN ROS, Rosa M.,Capa masculina tipo herreruelo en Lorenzo Piera Delgado, ed.: Castillo interior. Teresa de Jesús y el siglo XVI. Centro Internacional de Estudios Místicos, Àvila, 1995, p. 64-65
* MARTÍN ROS, Rosa M., Capa masculina de tipo herreruelo en José María Díaz Borque, ed.: Arte y Poesía. El amor y la guerra en el Renacimiento. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. Subdirección General de Promoción de las Bellas Artes - Sociedad Estatal de Commemoraciones Culturales, Madrid, 2002, p 268, 429
* MARTÍN ROS, Rosa M.,Herrerueloen Carmen Iglesias, ed.: El mundo que vivió Cervantes. Sociedad Estatal de Commemoraciones Culturales, Madrid, 2005, p. 545, f. p. 546
* Museo de Indumentaria. Colección Rocamora, Barcelona, Ayuntamiento de Barcelona, 1970, p 90
* ROCAMORA, Manuel. La seda en la indumentaria siglos XVI-XIX. Colección Rocamora. Barcelona, Colegio del Arte Mayor de la Seda, Barcelona, 1957, p 21, f 2
# Carles I Manfredi

Carles I Manfredi va ser fill de Joangaleàs I Manfredi. Va néixer a Rímini el 1406 i a la mort del seu pare, amb només 10 anys, va ser proclamat senyor i vicari pontifici de Faenza, Fusignano, Donigaglia, Savignano, Oriolo, Gesso, Cesate, Quarneto, Fognano, Cavina, Fornazzano, San Cassiano, Montalbergo, Santa Maria in Montalto, San Procolo i Castel Laderchio i comte de Brisighella i Val Lemone, associat a son germà Guiu Antoni Manfredi. Va morir jove el 1420.
# Raspinell gorjabrú

El raspinell gorjabrú (Certhia discolor) és una espècie d'ocell de la família dels cèrtids (Certhiidae) que habita boscos de muntanya del Nepal, Tibet i nord-oest de l'Índia.

## Referències

* ↑ «Raspinell gorjabrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 30/12/2021(català)
* ↑ «Certhia discolor» (en anglès). BirdLife International, 2016. [Consulta: 11 setembre 2021].
# Alan Paris

Alan Paris (Slough, 15 d'agost de 1964) és un exjugador de futbol anglès, que jugava com a defensa i va disputar més de 250 partits oficials.
Paris va jugar a l'Slough Town, al Watford, al Peterborough United, al Leicester City i al Notts County.

## Referències

* ↑ «Profile». Post War English & Scottish Football League A - Z Player's Database.
# Àrea de Radiodifusió Europea

El Àrea de Radiodifusió Europea està definida per la Unió Internacional de Telecomunicacions com:
    L'"Àrea de Radiodifusió Europea" està limitada a l'oest pel límit occidental de la Regió 1, a l'est pel meridià 40° Est respecte al de Greenwich i al sud pel paral·lel 30° Nord que inclou la part nord de Aràbia Saudita i la part dels països que voregen amb el mediterrani dins d'aquests límits. Addicionalment, Armènia, l'Azerbaidjan, Geòrgia i les parts dels territoris de l'Iraq, Jordània, República Àrab Síria, Turquia i Ucraïna, situades fora dels límits a dalt, estan inclosos a l'Àrea de Radiodifusió Europea.
L'Àrea de Radiodifusió Europea inclou territori fora de Europa i exclou territori que és part d'Europa. El Kazakhstan Occidental està parcialment localitzat a Europa, però està fora de l'Àrea de Radiodifusió Europea.
Els límits de l'Àrea de Radiodifusió Europea tenen el seu origen a les regions ateses i unides per cables de telègraf en el segle XIX i principis del xx. L'Àrea de Radiodifusió Europea és part de la definició d'elegibilitat com a membre actiu de la Unió Europea de Radiodifusió i per tant, de la participació al Festival de la Cançó d'Eurovisió.

## Llista de països dins de l'Àrea

* Albània
* Alemanya
* Andorra
* Aràbia Saudita
* Algèria
* Armènia
* Àustria
* Azerbaidjan
* Bèlgica
* Belarús
* Bòsnia i Hercegovina
* Bulgària
* Ciutat del Vaticà
* Croàcia
* Dinamarca
* Egipte
* Eslovàquia
* Eslovènia
* Espanya
* Estònia
* Finlàndia
* França
* Geòrgia
* Grècia
* Hongria
* Iraq
* Irlanda
* Islàndia
* Israel*
* Itàlia
* Jordània
* Kosovo*
* Letònia
* Líban
* Líbia
* Liechtenstein
* Lituània
* Luxemburg
* Macedònia del Nord
* República de Malta
* Marroc
* Moldàvia
* Mònaco
* Montenegro
* Noruega
* Països Baixos
* Palestina*
* Polònia
* Portugal
* Regne Unit
* República Txeca
* Romania
* Rússia
* San Marino
* Sèrbia
* Síria
* Suècia
* Suïssa
* Tunísia
* Turquia
* Ucraïna
* Xipre
Amb asterisc, Estats parcialment reconeguts.
A més, les següents regions es troben dins de l'Àrea de Radiodifusió Europea, però no són habitualment considerats part de l'àrea perquè no estan reconeguts com a Estat per la majoria dels països. En el seu lloc, els seus drets i deures els exerceix en el seu nom l'Estat del que nominalment en formen part:
* Abkhàzia, (Geòrgia).
* Ossètia del Sud, (Geòrgia).
* República d'Artsakh, (Azerbaidjan).
* República Turca de Xipre del Nord, (Xipre).
* Transnístria, (Moldàvia).

## Vegeu també

* Unió Europea de Radiodifusió

## Referències

* ↑ «ITU-R Radio Regulations (2012)» (en anglès). ITU. Arxivat de l'original el 16 d'agost de 2013. [Consulta: 27 maig 2013].
# Museu Pinet

El Museu Pinet era una institució museística que estava ubicada a Vallfogona de Riucorb, a la Conca de Barberà. Va ser inaugurat el 2002, amb l'objectiu de conservar, estudiar i difondre l'obra artística d'Enric Pinet i Pàmies, (Tarragona,1912- Barcelona,1974) un pintor post-impressionista català.
El museu ocupava un edifici de tres plantes, de pedra, que durant els segles xviii i xix va ser el forn del poble. Durant el segle xx es va fer servir com a centre cultural de la Fundació Roger de Belfort juntament amb la Casa del Rector, fins que els hereus de Pinet en feren un museu. A la planta del museu es podia veure una exposició permanent de ceràmica popular. A les dues plantes superiors es podien visitar diverses sales amb l'obra del pintor Enric Pinet i Pàmies. Va tancar-se com a museu cap al 2015.

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 73. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ «Web oficial del museu», 2010. Arxivat de l'original el 2013-10-27. [Consulta: 28 agost 2011].
* ↑ «Turisme a la Conca», 2010. Arxivat de l'original el 2011-08-19. [Consulta: 28 agost 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web del Museu Pinet Arxivat 2005-08-27 a Wayback Machine.
# Higbee

Higbee és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 623 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Higbee tenia 623 habitants, 264 habitatges, i 170 famílies. La densitat de població era de 559,4 habitants per km².
Dels 264 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,7% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 35,6% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.813 $ i la renda mediana per família de 31.806 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.477 $ mentre que les dones 20.694 $. La renda per capita de la població era de 16.709 $. Entorn del 10,2% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Higbee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Higbee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Casa al carrer Jesús, 4 (Alcanar)

La casa al carrer Jesús, 4 era un edifici d'Alcanar, ara enderrocat però inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era un edifici entre mitgeres, amb planta baixa -amb corral- i tres pisos: amb la cuina al primer, dormitoris al segon i golfes el tercer.
A l'exterior, hi havia una porta arcada adovellada amb pedra, una petita finestra per pis i una més ampla a la golfa. A aquestes obertures les llindes estan fetes amb bigues de fusta i com a batents, fulles de fusta amb cap forat. Els murs de maçoneria estaven emblanquits, directament sense arrebossar.
El ràfec era esglaonat, format per tres nivells de rajoles pintades, amb triangles o altres motius geomètrics molt senzills i a l'extrem de les teules al nivell més exterior.
Actualment no existeix, ja que ha estat enderrocada.

## Història

Es tractava d'un habitatge típicament pagès, de les més humils, i era una de les mostres del que era més freqüent al segle xix i la primera meitat del segle xx a un nucli antic.
El carrer de Jesús, amb un pendent molt pronunciat com la majoria dels carrers que formen el nucli antic, conserva cases tradicionals pageses de les més velles del poble. La majoria estan deshabitades i sense reformes modernes interiors.
A més de la descrita hi ha els números 14, 16, 18, 20, 24 i 26, totes amb característiques similars.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa al carrer Jesús, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Raspletin (cràter)

Raspletin és un cràter d'impacte localitzat al costat de la vora interior sud-est de la plana de Gagarin, un cràter de grans dimensions situat sobre la cara oculta de la Lluna.
* Localització de Raspletin (a prop del centre del quart dret de la imatge)
* Raspletin al centre, situat a la vora sud-est de Gagarin (imatge de la LRO)
La paret interior del sud-est de Raspletin s'ha fusionat amb la vora de Gagarin, donant-li l'aparença de tenir molta més amplada en aquest costat. La resta de la vora és de contorn polígonal, amb zones rectes al nord i a l'oest. La vora està erosionada, amb alguns petits cràters en el seu costat sud, on un altre petit cràter està unit a la vora exterior a la zona en la qual Raspletin s'uneix a la cara interna de Gagarin.
El sòl interior és irregular a la meitat sud-est, i més anivellat al nord-oest. En el punt mig apareix una parella de petits cèrcols de cràter desgastats i arrodonits. Un petit cràter se situa sobre la vora de la paret interior al nord-est i un altre al costat interior sud-oest.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Museu Picasso de París

El Museu Picasso de París, conegut oficialment i en francès com Musée Picasso, és un museu situat a l'Hôtel Salé, en la rue de Thorigny, en el districte de Marais de París.

## L'edifici

L'hotel que acull la col·lecció va ser construït entre 1656 i 1659 per Pierre Aubert, senyor de Fontenay, un recaptador d'impostos sobre el monopoli de la sal (d'això prové el malnom "salé", salat) que es va fer ric. L'arquitecte va ser Jean Boullier, de Bourges, també conegut com a Boullier de Bourges; i les escultures van ser dutes a terme pels germans Gaspard i Balthazard Marsy i per Martin Desjardins. És considerat com una de les millors cases històriques del districte.

## El museu

Conté obres de Picasso de totes les èpoques i de totes les tècniques tot i que és particularment rica la seva col·lecció d'escultures. Les obres van ser seleccionades entre les de propietat de la família Picasso el 1979 com a manera de pagar l'impost de l'herència a l'Estat francès i segons una llei de 1968 que permetia pagar aquest impost en obres d'art en comptes de diners (sota la forma de donation o donació). A la mort de la seva vídua Jacqueline Picasso el 1986 es va produir una altra nova donació. Amb el temps, la col·lecció s'ha anat incrementant també amb adquisicions i donacions.

## La col·lecció

Els hereus van fer, en primera instància, una donació de 203 pintures, 158 escultures, 16 collages, relleus, 83 ceràmiques i més de tres milers de dibuixos i gravats. Més endavant es va iniciar una donació de Jacqueline Picasso que va enriquir el museu el 1990. Es tracta del Retrat de Jacqueline amb les mans creuades, així com 24 llibres de dibuixos, escultures i ceràmiques.
Fins ara, la col·lecció inclou 251 pintures, 160 escultures, 16 collages, 29 relleus, 107 ceràmiques, 1.500 dibuixos i 58 llibres i llibres il·lustrats.
A les sales d'exposició hi són també algunes peces de la col·lecció personal de Picasso, amb obres de Cézanne, Matisse, Rousseau, André Derain, Braque, Miró (Retrat de ballarina espanyola, Autoretrat), i objectes d'art africà.

## Directors del museu Picasso de París

* 1989-2005: Gerard Regnier (més conegut pel seu pseudònim, Jean Clair)
* Des del 22 d'octubre de 2005: Anne Baldassari.

## Referències

* ↑ Ara.cat, L'electricista de Picasso: lladre o amic. 30/11/2010

## Enllaços externs

* (francès) web oficial del museu Arxivat 2005-08-30 a Wayback Machine.
# Mecànica dels sòlids

La mecànica dels sòlids és la branca de la mecànica, la física i les matemàtiques que tracta el comportament de la matèria sòlida. Forma part d'un estudi més ampli conegut com a mecànica de medis continus.
* Mecànica de sòlids rígids quan només s'estudia el moviment i l'equilibri mecànic.
* Mecànica del sòlid deformable quan les accions exteriors (per exemple, forces externes, canvis de temperatura, desplaçaments, etc.) aconsegueixen que canviï la forma del material en repòs.

## Enllaços externs

* Applied Mechanics of Solids Allan F. Bower (anglès)
# Litchville

Litchville és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 191 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Litchville tenia 191 habitants, 88 habitatges, i 55 famílies. La densitat de població era de 49,8 hab./km².
Dels 88 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 37,5% no eren unitats familiars. En el 36,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 16,2% de 45 a 60 i un 27,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.393 $ i la renda mediana per família de 30.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 13.657 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Litchville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Litchville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Higgsí

En física de partícules, un higgsí (símbol H͂) és el supercompany teòric del bosó de Higgs, predit per teories supersimètriques. El higgsí és un fermió de Dirac i un isodoblet feble amb hipercàrrega meitat respecte a les simetries de gauge del Model estàndard.
En el model estàndard supersimètric mínim, després del trencament de la simetria electrofeble el higgsí esdevé un parell de fermions neutres de Majorana anomenats neutralí i carreguí (fermions amb càrrega +/−). Aquests estats finalment es barregen amb els neutralins (fotí i zetí) i carreguí (wino carregat +/−) per a formar les partícules predites per la teoria: 4 neutralins i 2 chargins (+/− cadascú d'ells). Una combinació lineal del Higgsí, beí i Weí constituteix la partícula supersimètrica més lleugera (LSP), la qual és una candidata per a explicar la matèria fosca de l'univers (en aquest cas ha ser neutre, i.e. un neutralí en comptes d'un carreguí).
En escenaris naturals de SUSY s'espera que els squarks cim, squarks fons, gluins, i neutralins i carreguins rics-en-higgsins siguin relativament lleugers, augmentant les seves seccions eficaces de producció. Recerques del Higgsí s'han dut a terme al Gran Col·lisionador d'Hadrons del CERN, on els físics han cercat la producció directe electrofeble de parell de Higgsins. A finals del 2015, cap evidència experimental havia estat trobada.

## Vegeu també

* Gaugins
* Llista de partícules supersimètriques

## Referències

* ↑ Supersimetria Xtec
* ↑ Resultant de electroweak la simetria que trenca del
* ↑ «ATLAS Supersymmetry Public Results». ATLAS, CERN. [Consulta: 25 març 2014].
* ↑ «CMS Supersymmetry Public Results». CMS, CERN. [Consulta: 25 març 2014].