OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filtre de Kalman

El filtre de Kalman és un algorisme desenvolupat per Rudolf E. Kálmán el 1960 que serveix per poder identificar l'estat ocult (no mesurable) d'un sistema dinàmic lineal, igual que l'observador de Luenberger, però serveix a més quan el sistema està sotmès a soroll blanc additiu. La diferència entre ambdós és que en l'observador de Luenberger, el guany K de realimentació de l'error ha de ser escollit manualment, mentre que el filtre de Kalman és capaç d'escollir de manera òptima quan es coneixen les variàncies dels sorolls que afecten el sistema.
Cas de temps discret:
Es té un sistema donat per:
$\quad x_{k}=A_{k-1}x_{k-1}+B_{k-1}u_{k-1}+w_{k-1}$
$\quad z_{k}=C_{k}x_{k}+v_{k}$
on:
$\quad w_{k}$ és soroll blanc de valor mitjà igual a zero i amb variància $\quad Q_{k}$ en l'instant k
$\quad v_{k}$ és soroll blanc de valor mitjà igual a zero i amb variància $\quad R_{k}$ en l'instant k
El filtre de Kalman permet identificar l'estat $\quad x_{k}$ a partir de les mesures anteriors de $\quad u_{k}$, $\quad z_{k}$, $\quad Q_{k}$, $\quad R_{k}$ i les identificacions anteriors de $\quad x_{k}$.
Cas de temps continu:
Es té un sistema donat per:
$\quad {\frac {d}{dt}}x(t)=A(t)x(t)+B(t)o(t)+w(t)$
$\quad z(t)=C(t)x(t)+v(t)$
on:
$\quad w(t)$ és soroll blanc de valor mitjà igual a zero i amb variància $\quad Q(t)$ en l'interval de temps descrit com t.
$\quad v(t)$ és soroll blanc de valor mitjà igual a zero i amb variància $\quad R(t)$ en l'interval de temps descrit com t.
El filtre de Kalman permet identificar l'estat $\quad x(t+dt)$ a partir de les mesures anteriors de $\quad u(t)$, $\quad z(t)$, $\quad Q(t)$, $\quad R(t)$ i les identificacions anteriors de $\quad x(t)$.
En el cas que el sistema dinàmic sigui no-lineal, és possible usar una modificació de l'algorisme anomenada "filtre de Kalman estès", el qual linealitzar el sistema al voltant del ${\hat {x}}(t)$ identificat realment, per calcular el guany i la direcció de correcció adequada. En aquest cas, en comptes d'haver matrius A, B i C, hi ha dues funcions $f(x,u,w)$ i $h(x,v)$ que venen la transició d'estat i l'observació (la sortida contaminada) respectivament.

## Vegeu també

* Filtre adaptatiu
* Filtre de Wiener

## Enllaços externs

* welch/Kalman/Filtre de Kalman
* Explicació en català Arxivat 2007-07-03 a Wayback Machine. (pdf)
# Fanø

Fanø és la més septentrional de les illes Frisones, situada entre l'illa de Mandø i la península de Skallingen, a l'est de Jutlàndia.
Administrativament pertany a Dinamarca, on constitueix un municipi de la Regió de Syddanmark. També havia format part de l'antic comtat de Ribe. Té una superfície d'uns 56 km² on viuen 3.207 persones (2009).
S'hi pot accedir amb transbordador des d'Esbjerg.

## Vegeu també

* Municipi de Fanø

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Felis (constel·lació)

Felis, (el gat), és una antiga constel·lació creada el 1.799 pel francès Joseph Jêrôme Lalanded'estels entre Antlia i Hydra; no obstant això no apareix sinó fins a l'atles de Bode Uranographia de 1801. Felis va aparèixer en diversos atles, però mai va ser àmpliament acceptada i no va arribar a convertir-se en una constel·lació oficial.

## Referències

* ↑ «Felis. Obsolete constellations (Shane Horvatin)». Arxivat de l'original el 2016-07-21. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ «Felis. Star Tales (Ian Ridpath)».
# Font de la Pinça

La Font de la Pinça és una escultura de formigó, obra de l'arquitecte Jordi Querol i Piera, situada al recinte de Mundet, en una esplanada de la llera del torrent d'en Duran, prop del carrer d'Hipàtia d'Alexandria, al barri de Montbau de Barcelona.
L'escultura, de 1978, representa una agulla d'estendre la roba, a escala 25 vegades més gran, col·locada sobre un pedestal quadrat de formigó, que cobria el que havia estat una font, actualment inexistent i tapiada. La inspiració de l'obra, en paraules d'en Jordi Querol va ser: 'Quan vaig veure els nens amb bata, com jo havia dut de petit a l'Escola del Mar, ho vaig tenir clar. Al jardí que els havia de fer hi posaria una font amb una pinça a sobre'. La raó és que ell, de petit, en duia una, de pinça, a una de les butxaques perquè li conferís seguretat.

## Referències

* ↑ «Font de la Pinça». Ajuntament de Barcelona.
# Font de la Plana (el Meüll)

La Font de la Plana és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori del poble del Meüll, de l'antic municipi de Mur, al Pallars Jussà.
Està situada a 952 m d'altitud, a la capçalera del barranc de la Plana, al bell mig de la partida de la Plana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font de la Plana (Estavill)

La Font de la Plana és una font del terme municipal de la Torre de Cabdella (antic terme de la Pobleta de Bellveí), del Pallars Jussà, dins del territori del poble d'Estavill. Està situada a 1.141 m d'altitud, al nord d'Estavill, a la dreta de la llau de la Plana, més avall anomenada llau dels Camps.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Eleccions a governador de Hokkaidō de 1963

Les eleccions a governador de Hokkaidō de 1963 (1963年北海道知事選挙, 1963-nen Hokkaidō Chiji Senkyo) foren unes eleccions per tal de renovar el càrrec de governador de Hokkaidō per un nou mandat de quatre anys i celebrades el 17 d'abril de 1963, dins del marc de les eleccions locals unificades del Japó de 1963. El triomfador dels comicis fou l'aleshores governador Kingo Machimura, del Partit Liberal Democràtic (PLD), que tornà a ser reelegit.
La participació fou del 79,80 percent dels vots, el que suposa un descens de poc més d'un punt respecte a les anteriors eleccions de 1959. El candidat del Partit Socialista del Japó (PSJ), Tetsuo Ara, va ser derrotat pel governador amb una considerable diferència de vots. Aquestes eleccions van ser les primeres on participà un candidat del Partit Comunista del Japó (PCJ), en aquest cas, Jin Nishidate, que amb només un 1,6 percent dels sufragis, va quedar molt lluny dels principals candidats.

## Candidats

| Candidat | Edat | Partit | Professió |
| Tetsuo Ara | 57 | Partit Socialista del Japó | n/a |
| Kingo Machimura | 62 | Partit Liberal Democràtic | Polític |
| Jin Nishidate | 60 | Partit Comunista del Japó | n/a |
| Issui Maekawa | 52 | Independent | n/a |

## Resultats

| Candidat | Candidat | Partit | Percentatges | Percentatges |
| Candidat | Candidat | Partit | Vots | % |
| | Kingo Machimura | Partit Liberal Democràtic | 1.393.352 | 63,5 |
| | Tetsuo Ara | Partit Socialista del Japó | 753.480 | 34,4 |
| | Jin Nishidate | Partit Comunista del Japó | 34.064 | 1,6 |
| | Issui Maekawa | Independent | 12.178 | 0,6 |
| TOTAL | TOTAL | | 2.193.074 | n/a |
| PARTICIPACIÓ | PARTICIPACIÓ | | 2.244.227 | 79,80 |
| CENS | CENS | | 2.812.184 | 100 |

## Referències

* ↑ Llista a l'Associació Nacional de Governadors
* ↑ «Resultats al web de l'ajuntament d'[[Asahikawa]] (pdf)». Arxivat de l'original el 2021-10-29. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ Resultats electorals al web oficial del govern de Hokkaidō
# Eleccions a governador de Hokkaidō de 1959

Les eleccions a governador de Hokkaidō de 1959 (1959年北海道知事選挙, 1959-nen Hokkaidō Chiji Senkyo) foren unes eleccions per tal de renovar el càrrec de governador de Hokkaidō per un nou mandat de quatre anys i celebrades el 23 d'abril de 1959, dins del marc de les eleccions locals unificades del Japó de 1959. El triomfador dels comicis fou Kingo Machimura, membre del Partit Liberal Democràtic (PLD), de centre-dreta. Aquesta victòria suposà la fi del govern socialista regional, entre els anys 1947 i 1959.
La participació fou del 80,94 percent dels votants, un lleuger augment amb respecte als anteriors comicis de 1955. Aquestes foren les primeres eleccions des de les primeres de 1947 en les quals no participà el socialista i fins aleshores governador Toshibumi Tanaka, qui havia decidit no presentar-se a la reelecció. En el seu lloc, el Partit Socialista del Japó (PSJ), va presentar com a candidat a Setsuo Yokomichi, fins a eixe moment diputat per Hokkaidō a la Cambra de Representants del Japó. Per la seua banda, el PLD, de centre-dreta, va decidir presentar com a candidat a Kingo Machimura, antic alt funcionari i aleshores diputat per la mateixa circumscripció que el socialista Yokomichi. Finalment, Machimura es convertí en el primer governador conservador electe de Hokkaidō en derrotar el socialista Yokomichi per un marge de 128.853 vots.

## Candidats

| Candidat | Edat | Partit | Professió |
| Setsuo Yokomichi | 48 | Partit Socialista del Japó | Polític |
| Kingo Machimura | 58 | Partit Liberal Democràtic | Polític |
| Toshiyo Oda | 52 | Independent | n/a |

## Resultats

| Candidat | Candidat | Partit | Percentatges | Percentatges |
| Candidat | Candidat | Partit | Vots | % |
| | Kingo Machimura | Partit Liberal Democràtic | 1.092.456 | 52,8 |
| | Setsuo Yokomichi | Partit Socialista del Japó | 963.603 | 46,6 |
| | Toshiyo Oda | Independent | 13.370 | 0,6 |
| TOTAL | TOTAL | | 2.069.429 | n/a |
| PARTICIPACIÓ | PARTICIPACIÓ | | 2.120.389 | 80,94 |
| CENS | CENS | | 2.619.764 | 100 |

## Referències

* ↑ Llista a l'Associació Nacional de Governadors
* ↑ «Resultats al web de l'ajuntament d'[[Asahikawa]] (pdf)». Arxivat de l'original el 2021-10-29. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ Resultats electorals al web oficial del govern de Hokkaidō
# El triomf de l'amor

El triomf de l'amor (títol original en anglès: The Triumph of Love) és una pel·lícula de comèdia romàntica dirigida per Clare Peploe i estrenada l'any 2001, basada en l'obra homònima de Pierre de Marivaux. Ha estat doblada al català.

## Argument

A un país no identificat d'Europa al segle XVIII , la filla d'un usurpador ha heretat del tron. S'assabenta que la reina ha donat naixement a un príncep, hereu legítim, que ha estat enviat secretament a viure amb el gran filosof Hermocrate.Més tard, en una veloç carrossa tirada per cavalls, dues joves s'arrenquen les vestimentes del segle xviii i precipitadament es disfressen d'home. Són la Princesa i Corine, la seva dama de companyia. La Princesa ha heretat el tron usurpat pel seu pare. Per dret pertany al Príncep Agis, de qui ella s'ha enamorat. Només l'ha vist una vegada des de lluny, però es proposa conquistar el seu cor i retornar-li el tron. Sap que ha de ser astuta, ja que Agis ha estat educat per odiar-la profundament.

## Repartiment

* Mira Sorvino: La Princesa
* Rachael Stirling: Corine
* Ben Kingsley: Hermocrates
* Jay Rodan: Agis
* Ignazio Oliva: Harlequin
* Luis Molteni: Dimas
* Fiona Shaw: Leontine
* Carlo Antonioni
* Carlo Marcoccia

## Nominacions

* Nominada als Premis Globus d'Or
* Nominada al Festival de Venècia

## Referències

* ↑ «El triomf de l'amor». Ésadir.cat. [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ «The Triumph of Love» (en anglès). [Consulta: 11 juny 2018].
# Efutop

L'efutop (o ofutop o agbaragba) és una llengua que es parla al sud-est de Nigèria, a laLGA d'Ikom, a l'estat de Cross River.
L'efutop és una llengua que pertany a la subfamília de les llengües bakor, que pertanyen a les llengües bantus anomenades llengües ekoid. Les altres llengües de la seva subfamília són l'abanyom, l'ekajuk, l'nde-nsele-nta, l'nkem-nkum i l'nnam. Totes elles es parlen a Nigèria. L'efutop té una similaritat lèxica d'entre un 66% i un 68% amb l'nde-nsele-nta.

## Ús

Segons l'ethnologue, l'efutop és una llengua vigorosa; tot i que no està estandarditzada, és parlada per a població de totes les edats. Es parla a la llar i en la comunitat. La majoria dels parlants d'efutop també parlen pidgin nigerià i alguns també parlen les llengües nkem-nkum, ekajuk i efik. Els nens efutop-parlants s'escolaritzen en anglès.

## Població i religió

El 93% dels 23.000 efutops són cristians. D'aquests el 40% són protestants, el 30% estan a esglésies cristianes independents i el 30% són catòlics; el 7% restant creu en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 efutop al joshuaproject
* 1 2 3 efutop a l'ethnologue
* ↑ família de llengües bakor a l'ethnologue

## Bibliografia

* David W. Crabb, Ekoid Bantu Languages of Ogoja, Cambridge University Press, 1965.
# Turó del Solà

El Turó del Solà és una muntanya de 723 metres que es troba al municipi de Santa Maria de Miralles, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Eleccions municipals de Benidorm de 1991

Les eleccions municipals de Benidorm de 1991 foren unes eleccions fetes dins de les eleccions municipals espanyoles de 1991 a la ciutat de Benidorm, a la Marina Baixa. Es van celebrar el 26 de maig de 1991, simultàniament amb les eleccions a les Corts Valencianes de 1991.
Tot i la victòria socialista davant dels populars per només un regidor de diferència, el consistori benidormenc va restar, per primera vegada en democràcia, repartit entre només dues formacions polítiques: el PSOE i el PP. La polarització del consistori és una mostra de l'ambient polític del moment. Els centristes del CDS, tot i presentar-se, van perdre la representació aconseguida als passats comicis. A finals del mateix any es produí el conegut com a "marujazo", on una regidora socialista va deixar el seu grup i va donar suport a una moció de censura contra l'alcalde socialista, Manuel Catalán Chana, a favor del candidat popular, Eduardo Zaplana.

## Candidatures

Tot seguit, s'especifiquen les candidatures presentades a les eleccions amb els seus caps de llista corresponents. Es desconeixen els caps de llista d'algunes candidatures degut a la manca de dades sobre la publicació oficial d'aquestes al BOA.
| Candidatura | Cap de llista |
| Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) | Manuel Catalán |
| Partit Popular (PP) | Eduardo Zaplana |
| Esquerra Unida del País Valencià (EU) | n/a |
| Partit Socialista Independent (PSI) | n/a |
| Unitat del Poble Valencià (UPV) | n/a |
| Centre Democràtic i Social (CDS) | n/a |
| Els Verds (LV) | n/a |
| Coalició per Benidorm-Centristes-Unió Verda | n/a |
| Unió Valenciana (UV) | n/a |

## Resultats

| Partit | Partit | Vots | % | Escons | +/– |
| | Partit Socialista Obrer Espanyol | 7.433 | 41,98 | 11 | 1 |
| | Partit Popular | 7.025 | 39,68 | 10 | 1 |
| | Esquerra Unida del País Valencià | 871 | 4,92 | 0 | = |
| | Partit Socialista Independent | 642 | 3,63 | 0 | 1 |
| | Unitat del Poble Valencià | 632 | 3,57 | 0 | = |
| | Centre Democràtic i Social | 333 | 1,88 | 0 | 1 |
| | Els Verds | 310 | 1,75 | 0 | = |
| | Coalició per Benidorm-Centristes-Unió Verda | 281 | 1,59 | 0 | Nou |
| | Unió Valenciana | 177 | 1,00 | 0 | Nou |
| Total | Total | 17.704 | 98,9 | 21 | 0 |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 17.901 | n/a | | |
| Vots nuls | Vots nuls | n/a | n/a | | |
| Participació | Participació | 17.984 | 61,8 | | |
| Cens | Cens | 29.102 | | | |
| Font: ||||||

## Referències

* Arxiu Històric Electoral de la Generalitat Valenciana
* ↑ https://alicanteplaza.es/alicante-regreso-al-escenario-electoral-de-1991
* ↑ El 1987 com a Aliança Popular i Partit Demòcrata Popular
* 1 2 El 1987 dins de Coalició Esquerra Unida-Unitat del Poble Valencià
* ↑ http://www.argos.gva.es/ahe/pls/argos_elec/DMEDB_Elecmunicipios.informeElecDetallado?aNMuniId=3031&aNNumElec=1&aVTipoElec=L&aVFechaElec=1991&aVLengua=v
# Trofeu Franco Balestra

El Trofeu Franco Balestra és una competició ciclista d'un dia que es disputà a la Província de Brescia. La primera edició va tenir lloc el 1977, i va ser amateur fins al 2004. El 2005 va entrar a formar part del calendari de l'UCI Europa Tour. A partir del 2013 torna a ser una cursa per a amateurs i el 2015 es va disputar per darrera vegada. Del 1977 al 2005 era conegut com a Trofeo Franco Balestra-Memorial Sabbadini i des del 2006 com a Trofeo Franco Balestra-Memorial Giampietro Metelli.

## Palmarès
### Fins al 2001

| 1977: Vinicio Coppi 1978: Davide Meggiolaro 1979: Enrico Pezzetti 1980: Davide Giovanardi 1981: Sergio Dottesio 1982: Mauro Andreoli 1983: Enrico Zaina 1984: Giuseppe Danieli 1985: Giuseppe Gamba | 1986: Elio Gusmini 1987: Stefano Cecini 1988: Orlando Pasinelli 1989: Mauro Valoti 1990: Marco Botta 1991: Diego Ferrari 1992: Lorenzo Di Silvestro 1993: Maurizio Tomi | 1994: Alexander Ivankin 1995: Federico Profeti 1996: Elia Aggiano 1997: Moreno Di Biase 1998: Miguel Ángel Meza 1999: Marco Zanotti 2000: Matteo Tinelli 2001: Alberto Loddo |

### A partir del 2002

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2002 | Antonio Bucciero | Paride Grillo | Mirco Lorenzetto |
| 2003 | Alex Gualandi | Marco Bertoletti | Alessandro Vanotti |
| 2004 | Paride Grillo | Gianluca Geremia | Giacomo Vinoni |
| 2005 | Branislau Samoilau | Jamie Burrow | Domenico Passuello |
| 2006 | Aurélien Passeron | Antonio Bucciero | Alessandro Proni |
| 2007 | Simone Ponzi | Francesco Ginanni | Cristopher Bosio |
| 2008 | Wojciech Dybel | Emanuele Vona | Alessandro Raisoni |
| 2009 | Davide Cimolai | Enrico Peruffo | Sacha Modolo |
| 2010 | Alexander Mironov | Matteo Collodel | Nicola Boem |
| 2011 | Alessandro Mazzi | Nicola Boem | Sonny Colbrelli |
| 2012 | Patrick Facchini | Mattia Cattaneo | Diego Rosa |
| 2013 | Andrea Zordan | Michele Simoni | Alberto Bettiol |
| 2014 | Cristian Delle Stelle | Matteo Collodel | Marco Chianese |
| 2015 | Alfio Locatelli | Gianni Moscon | Giulio Ciccone |

## Referències

* ↑ «Trofeo Franco Balestra (Ita) - Nat.». [Consulta: 24 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a cyclebase.nl
# Trofeu Gianfranco Bianchin

El Trofeu Gianfranco Bianchin és una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputa anualment a Ponzano Veneto, al Vèneto. La primera edició es disputà el 1970, i fou reservada a ciclistes amateurs fins al 2005 que entrà a formar part del circuit de l'UCI Europa Tour. A partir del 2013 tornà a l'amateurisme.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1970 | Pietro Poloni | | |
| 1971 | Gino Chies | | |
| 1972 | Nereo Bazzan | | |
| 1973 | Giampaolo Flamini | | |
| 1974 | Ruggero Gialdini | | |
| 1975 | Giuseppe Martinelli | | |
| 1976 | Ermenegildo Da Re | | |
| 1977 | Fiorenzo Favero | | |
| 1978 | Claudio Pettinà | | |
| 1979 | Giuseppe Petito | | |
| 1980 | Giovanni Moro | | |
| 1981 | Claudio Argentin | | |
| 1982 | Ezio Moroni | | |
| 1983 | Mario Condolo | | |
| 1984 | Enrico Pezzetti | | |
| 1985 | Luigi Furlan | | |
| 1986 | Giorgio Furlan | | |
| 1987 | Carlo Finco | | |
| 1988 | Desiderio Volaterl | Gianluca Zanini | Valentino Guerra |
| 1989 | Marco Masetti | Mirko Bruschi | Carlo Benigni |
| 1990 | Stefano Guerrini | Valentino Guerra | Wladimir Belli |
| 1991 | Giuseppe Guerini | Alessandro Bertolini | Carlo Colbacchini |
| 1992 | Alessandro Bertolini | Gian Matteo Fagnini | Mauro Bettin |
| 1993 | Stefano Checchin | Alessandro Bertolini | Mauro Bettin |
| 1994 | Gianluca Pianegonda | Peter Luttenberger | Andrea Dolci |
| 1995 | Stefano Faustini | Giuliano Figueras | Andrea Zatti |
| 1996 | Emanuele Lupi | Gianluca Tonetti | Stefano Finesso |
| 1997 | Giuliano Figueras | Salvatore Commesso | Roberto Ferrario |
| 1998 | Massimo Cigana | Ivan Basso | Fabio Marchesin |
| 1999 | Leonardo Giordani | Paolo Tiralongo | Maurizio Vandelli |
| 2000 | Giampaolo Caruso | Yaroslav Popovych | Luca Barattero |
| 2001 | Luca Barattero | Alexandr Kolobnev | Alessandro Bertuola |
| 2002 | Luca Solari | Alexandr Arekeev | Emanuele Sella |
| 2003 | Giovanni Visconti | Roman Radchenko | Alessandro Ballan |
| 2004 | Paul Crake | Mauro Da Dalto | Davide Viganò |
| 2005 | Matteo Priamo | Matic Strgar | Alexander Efimkin |
| 2006 | Matic Strgar | Jure Kocjan | David Tratnik |
| 2007 | Americo Novembrini | Julián Darío Atehortúa | Alessandro Bisolti |
| 2008 | Robert Vrečer | Anatoliy Kashtan | Matic Strgar |
| 2009 | José Bone León | Gianluca Brambilla | Igor Dementev |
| 2010 | Robert Vrečer | Fabio Aru | Pierre Paolo Penasa |
| 2011 | Moreno Moser | Patrick Facchini | Vincenzo Ianniello |
| 2012 | Kristian Sbaragli | Pietro Tedesco | Luka Mezgec |
| 2013 | Andrea Toniatti | Gianluca Leonardi | Daniele Cavasin |
| 2014 | Davide Gomirato | Daniele Cavasin | Paolo Totò |
| 2015 | Rino Gasparrini | Marco Maronese | Xhuliano Kamberaj |
| 2016 | Michael Bresciani | Gianluca Milani | Stefan Kurianov |
| 2017 | Luca Mozzato | Nicolò Rocchi | Francesco Romano |

## Referències

* ↑ «44° TROFEO GIANFRANCO BIANCHIN». italiaciclismo.net.
* ↑ «45° TROFEO GIANFRANCO BIANCHIN». italiaciclismo.net. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «46° TROFEO GIANFRANCO BIANCHIN». federciclismo.it. [Consulta: 2 gener 2016].

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Tour de Normandia femení

El Tour de Normandia femení és una competició ciclista francesa femenina per etapes que es disputa per les carreteres de la regió de Normandia. Fou creada el 2023 i forma part del calendari internacional de l'UCI dins de la categoria 2.1.
La primera vencedora de la prova fou Cédrine Kerbaol.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2023 | Cédrine Kerbaol | Gladys Verhulst | Martina Alzini |
| 2024 | Mie Bjørndal Ottestad | Josie Nelson | Ellen van Dijk |

## Referències

* ↑ «El Tour de Normandía Femenino presenta su recorrido para 2023» (en castellà). esciclismo, 12-12-2022. [Consulta: 13 març 2024].
* ↑ «El Tour de Normandía Femenino presenta un recorrido espectacular y desafiante» (en castellà). esciclismo, 05-12-2023. [Consulta: 13 març 2024].
# Eleccions legislatives islandeses de 1949

Les eleccions legislatives islandeses de 1949 es van dur a terme el 23 i 24 d'octubre d'aquest any per a escollir als membres de l'Alþingi. El més votat fou el Partit de la Independència i Ólafur Thors fou primer ministre d'Islàndia d'un govern de coalició amb els progressistes.

## Resultats electorals

Resultats de les eleccions legislatives d'Islàndia del 24 d'octubre de 1949
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit de la Independència (Sjálfstæðisflokkurinn) | 28,546 | 39.5 | 19 | -1 |
| | Partit Progressista (Framsóknarflokkurinn) | 17,659 | 24.5 | 17 | +4 |
| | Partit Socialista (Alþýðubandalagið) | 14,077 | 19.5 | 9 | -1 |
| | Partit Socialdemòcrata (Alþýðuflokkurinn) | 11,937 | 16.5 | 7 | -2 |
| Total (participació 89,0%) | Total (participació 89,0%) | 72.219 | 100 | 52 | |
| Font: Recursos electorals a Internet ||||||
# Eleccions legislatives islandeses de 1963

Les eleccions legislatives islandeses de 1963 es van dur a terme el 9 de juny d'aquest any per a escollir als membres de l'Alþingi. El més votat fou el Partit de la Independència, i Bjarni Benediktsson fou primer ministre d'Islàndia d'un govern de coalició entre el Partit de la Independència i el Partit Progressista.

## Resultats electorals

Resultats de les eleccions legislatives d'Islàndia del 9 de juny de 1963
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit de la Independència (Sjálfstæðisflokkurinn) | 37.021 | 41.4 | 24 | = |
| | Partit Progressista (Framsóknarflokkurinn) | 25.217 | 28.2 | 19 | +2 |
| | Aliança Popular (Alþýðubandalagið) | 14.274 | 16.0 | 9 | -1 |
| | Partit Socialdemòcrata (Alþýðuflokkurinn) | 12.697 | 14.2 | 8 | -1 |
| | Altres | 143 | 0,2 | 0 | 0 |
| Total | Total | 89.359 | 100 | 60 | |
| Font: Recursos electorals a Internet ||||||
# Triple Corona

* Aquest article tracta sobre Triple Corona (desambiguació). Vegeu-ne altres significats a «Triple Corona (desambiguació)».
Triple Corona: tres importants clàssics disputats en hipòdroms diferents.

## Vegeu també

* Cursa de trotadors
* Cursa de cavalls

## Referències

* ↑ Triple Crown(anglès)
# Triple Corona (desambiguació)

«Triple Corona» té aquests significats:
# Tuskegee

Tuskegee és una ciutat de l'estat d'Alabama als Estats Units d'Amèrica. L'any 2000 tenia 11.846 habitants i una superfície de 40,7 km². És una ciutat coneguda per haver estat el lloc de naixement de Rosa Parks, figura emblemàtica de la lluita contra la segregació racial, així com del cantant de R&B Lionel Richie.