OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlos Marín Tomás

Carlos Marín Tomás (nascut el 20 de febrer de 1997) és un futbolista espanyol que juga com a porter al Córdoba CF de Segona Divisió.

## Carrera de club

Nascut a Almeria, Andalusia, Marín es va incorporar als juvenils de l'Atlètic de Madrid el 2010, procedent del CD Oriente de la seva ciutat natal. Va fer el seu debut com a sènior amb el filial el 26 de març de 2017, començant en una victòria a casa per 1-0 contra el FC Villanueva del Pardillo, de Tercera Divisió.
El 16 de juny de 2017, Marín va renovar el seu contracte amb l'Atleti fins al 2020, però es va mantenir com a substitut de Miguel San Román durant la temporada abans de ser cedit al Betis Deportivo Balompié el 31 de juliol de 2018. El 5 de juliol de 2019, després de ser titular del conjunt, va signar un contracte permanent amb els verdiblancs.
El 29 de juliol de 2021, Marín va acordar un contracte d'un any amb el Córdoba CF de Segona Divisió RFEF. L'11 de maig de 2022, després d'ajudar el club a assolir l'ascens a Primera Federació, va signar una pròrroga de dos anys.
El 29 de juny de 2024, després d'un altre ascens amb els Blanquiverdes, Marín va renovar el seu vincle fins al 2027.

## Referències

* ↑ «Carlos Marín, el 'seguro' que viene» (en castellà). Mundo Deportivo, 08-07-2013. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Carlos Marín, el debut soñado con el Atlético B» (en castellà). Atlético de Madrid, 30-03-2017. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Carlos Marín amplía su contrato hasta el 2020» (en castellà). Atlético de Madrid, 16-06-2017. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Acuerdo con el Real Betis para la cesión de Carlos Marín» (en castellà). Atlético de Madrid, 31-07-2018. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Principio de acuerdo con el Atlético de Madrid para la incorporación en propiedad de Carlos Marín» (en castellà). Real Betis, 05-07-2019. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Carlos Marín, nuevo portero del Córdoba CF» (en castellà). Córdoba CF, 29-07-2021. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «COMUNICADO OFICIAL || Carlos Marín, renovado hasta 2024» (en castellà). Córdoba CF, 11-05-2022. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Carlos Marín, renovado hasta el 2027» (en castellà). Córdoba CF, 29-06-2024. [Consulta: 20 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Carlos Marín Tomás a BDFutbol
# Casa Càrcer (Tàrrega)

Casa Càrcer és una casa modernista de Tàrrega (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i pis amb longitud de façana propera als 30m. Es remarca l'eix de composició per l'existència d'un voladís de teulada suportat per dues mènsules que està per sobre el nivell de la coberta. A les obertures coexisteixen els arcs de mig punt i els de ferradura. L'edifici fou construït l'any 1905 i el seu estil és típicament modernista, si bé és molt popular i quasi barroc. Els materials de façana són nombrosos: pedra, totxo, ceràmica vidriada, vidre (culs d'ampolla), ferro forjat, esgrafiats, pedra volcànica.
Dues desafortunades actuacions als locals comercials i un petit muret aixecat per sobre el ràfec li resten gràcia a aquesta construcció.

## Bibliografia

* Roca i Patau, M. Àngels «Una mostra d'arquitectura modernista a Tàrrega: aproximació a la seva història». Urtx: revista cultural de l'Urgell, 2, 1990, pàg. 219–237. ISSN: 2014-4857.

## Referències

* 1 2 «Casa Càrcer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Casa Pau (Arnes)

La Casa Pau és un edifici del municipi d'Arnes (Terra Alta) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici medieval entremitgeres, constituït per planta baixa, planta pis i golfes.

## Descripció

Els murs són de carreus de pedra. Les dovelles de la porta d'entrada s'han mutilat amb un balcó que abans no existia i que ara ocupa tota l'amplada de la crugia, encara que s'integra dins la tipologia rural de les edificacions. La primera planta està revocada i emblanquinada. Les golfes estan totalment obertes a l'exterior, fet poc habitual. L'únic tancament és una barana metàl·lica. La coberta és actualment de fibrociment amb caràcter provisional i està prevista la seva reconstrucció amb teulada àrab. Crida l'atenció el sistema que conserva per a tancar la porta d'accés. Una barra de fusta s'amaga dins del mur de pedra massís quan s'obre la porta, i s'estira per a barrar-la.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Carlota de Hessen-Kassel

Carlota de Hessen-Kassel (en alemany Charlotte von Hessen-Kassel) va néixer a Kassel (Alemanya) el 20 de novembre de 1627 i va morir a Heidelberg el 26 de març de 1686. Era filla del landgravi Guillem V de Hessen-Kassel (1602-1637) i d'Amàlia Elisabet de Hanau-Münzenberg (1602-1651).
La seva vida va venir marcada per la imposició d'un matrimoni de conveniències. Les desavinences matrimonials afloraren aviat, tant pel caràcter fort i malhumorat de Carlota a qui agradava el joc i muntar a cavall, com per l'agressivitat del seu marit Carles Lluís i la seva afició a la caça que el distreia fins i tot de les tasques de Govern. Carles Lluís es procurà, a més una amant, Maria Lluïsa de Degenfeld, una dama de la mateixa Cort amb qui es casaria després d'haver-se divorciat de Carlota.
Com a resultat del seu infeliç matrimoni, els nens de Carlota van ser enviats a viure amb la seva tia paterna Sofia a Hannover. Amb tot, després del divorci, Carlota es va quedar a viure a Heidelberg, amb l'esperança de poder recuperar el seu marit. Va viure-hi reclosa fins que amb la mort de Carles Lluís, va ser succeït pel seu fill Carles.

## Matrimoni i fills

Essent encara molt jove, i com a forma de segellar una aliança entre les famílies de Wittelsbach i de Hessen, es va acordar el seu casament amb l'elector palatí Carles Lluís (1617-1680), fill de Frederic V (1596-1632) i de la princesa Elisabet d'Anglaterra (1592-1662). El casament va tenir lloc al castell de Heidelberg el 22 de febrer de 1650. La parella, que acabà divorciant-se, va tenir tres fills:
* SM l'elector Carles II, elector palatí, nat a Heidelberg el 1651 i mort el 1685. Es casà amb la princesa Guillemina Ernestina de Dinamarca (1650-1706).
* SAR la princesa Elisabet Carlota del Palatinat, nada a Heidelberg el 1652 i morta a París el 1722. Es casà a Versalles amb el príncep Felip d'Orleans (1640-1701).
* SAR el príncep Frederic del Palatinat, nat a Heidelberg el 1653 i mort el mateix any a la capital palatina.

## Bibliografia

* Robert Geerdts (Hrsg.): Die Mutter der Könige von Preußen und England. Memoiren und Briefe der Kurfürstin Sophie von Hannover, Lebensdokumente vergangener Jahrhunderte 8, München 1913.
* Wolfgang von Moers-Messmer: Heidelberg und seine Kurfürsten. Die große Zeit der Geschichte Heidelbergs als Haupt- und Residenzstadt der Kurpfalz, Ubstadt-Weiher 2001.
# Sonia Vivas Rivera

Sonia Vivas Rivera (Vall d'Hebron, Barcelona, 25 de maig de 1978) és una política, articulista, activista social, i ex-policia catalana. Víctima d'homofòbia i d'assetjament després d'haver participat en la instrucció del cas Cursach, va haver d'abandonar la seva feina de policia local a Palma el gener del 2019. Número 2 a la llista de Podem, entre el 17 de juny de 2019 i el juny de 2022 fou regidora de família, feminisme i LGTBI de l'Ajuntament de Palma. Vivas va haver de dimitir arran de la polèmica que ocasionà la seva tasca al voltant del tractament que estava fent del Dia Internacional de l'Orgull LGBTIQ+. Associacions com Ben Amics organitzaren diverses mobilitzacions en aquest sentit. També escriu articles a Diario 16.

## Referències

* ↑ «Sonia Vivas: ‘M’han perseguit dins el cos de policia per haver dit que les càrregues de l'1-O van ser una vergonya’». Vilaweb, 20-06-2019. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ Redacció. «Ben Amics demana la dimissió de Sonia Vivas i la retirada de fons públics per a la Pride Week». IB3 Notícies, 15-06-2022. [Consulta: 21 novembre 2022].
# Estadi Nou Pla

L'Estadi Nou Pla és un estadi situat en la localitat valenciana de la Vila Joiosa (Marina Baixa). És el camp on juga els seus partits el Vila Joiosa Club de Futbol i el CF Atlético Jonense.
Les seues instal·lacions compten amb els últims avanços tècnics i en elles entrena i juga la Vila Joiosa Club de Futbol i el CF Atlético Jonense. Té un camp de futbol 108x71 metres i un terreny de joc de 103x65 metres, tots de gespa artificial. Pot acullir un públic d'uns 2765 d'expectadors.

## Referències

* ↑ Estadi Nou Pla Arxivat 2017-03-18 a Wayback Machine. a estadiosdeespana.com
# Cymbaline

Cymbaline és el sisè tema de l'àlbum More del grup britànic Pink Floyd, editat el 1969 com a banda sonora de la pel·lícula More de Barbet Schroeder, i és una de les més reeixides de l'àlbum.
En l'àlbum i en el film cantava David Gilmour criticant la indústria musical, amb línies com ara "el vostre gestor i agent estan ocupats al telèfon / venent fotografies en color a revistes". i evocant un malson que inclou una referència a doctor Strange, personatge de ficció popular en l'època per les influències psicodèliques i que ja havia sortit a la portada d'A Saucerful of Secrets. En la pel·lícula s'escolta en un tocadiscs d'una habitació i amb una lletra en part diferent que evoca l'Acord de Múnic de 1938 que acordà la incorporació dels Sudets a l'Alemanya nazi, i presenta un solo d'orgue més llarg. Fou un tema que va sonar bastant en els concerts que van fer entre 1969 i 1971, el primer any com a part de The Man and The Journey i després per ella sola, i va ser la cançó del disc que va sobreviure més temps en les presentacions en viu, donant lloc a llargues improvisacions.
La cançó ha estat versionada per la banda anglesa de rock espacial Hawkwind. La versió de reedició del CD del 1996 del seu àlbum de debut homònim (1970) inclou "Cymbaline" com la pista 13, a la secció de pistes extres. El flautista de jazz Hubert Laws va llançar una versió instrumental al seu àlbum de 1969 Crying Song. Una banda alemanya de rock progressiu anomenada RPWL va versionar la cançó amb el títol Nightmare al seu àlbum del 2016 RPWL Plays Pink Floyd's The Man and the Journey.

## Crèdits

* David Gilmour – guitarra, veu
* Roger Waters – baix
* Richard Wright – orgue, piano
* Nick Mason – bateria, percussions, bongo

## Referències

* ↑ «Cymbaline». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fielder, Hugh. Pink Floyd: Behind the Wall (en anglès). Race Point Publishing, 2013, p. 46. ISBN 1937994252.
* ↑ Mabbett, 1995, p. 76.
* ↑ Wayne, Valerie. Cymbeline: Third Series (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2017, p. 406. ISBN 1408151812.
* ↑ Jones, Cliff. Another Brick in the Wall: The Stories Behind Every Pink Floyd Song (en anglès). Broadway Books, 1996, p. 44-45. ISBN 0553067338.
* 1 2 3 Guesdon, 2020, p. 148.
* ↑ Wild, Andrew. Pink Floyd: Song by Song (en anglès). Fonthill Media, 2017.
* ↑ «Hawkwind - Hawkwind» (en anglès).
* ↑ Lord, Tom. The Jazz Discography. vol.12. Lord Music Reference, 1992, p. 202. ISBN 1881993116.
* ↑ «RPWL plays Pink Floyd “The Man And The Journey”» (en anglès). RPWL. [Consulta: 1r maig 2021].

## Bibliografia

* Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Omnibus Press, 1995. ISBN 071194301X.
* Guesdon, Jean-Michel; Margotin, Philippe. Pink Floyd : La historia detrás de sus 179 canciones. (en castellà). Blume, 2020. ISBN 8418075694.
# Sebastià Calzada i Badia

Sebastià Calzada i Badia (Barcelona, 8 de desembre de 1932) és un paleontòleg, professor i religiós català.
Escolapi, alumne de l'Escola Pia de Nostra Senyora del carrer Diputació de Barcelona, ordenat el 1955, cursà la llicenciatura en geologia entre els anys 1958 i 1961, i es doctorà a la Universitat de Barcelona l'any 1975. Compagina els càrrecs directius escolars, entre altres com a director de l'Escola Pia de Sant Antoni (1976-1979), amb la recerca paleontològica al Museu Geològic del Seminari de Barcelona, del qual és director des de l'any 1992, substituint a l'anterior director Lluís Via i Boada, que ho fou fins a la seva mort, el 1991. Com a científic, és especialista en braquiòpodes del Cretaci, que fou el tema de la seva tesi doctoral. Ha descrit 18 espècies noves i dos gèneres nous per a la ciència, i ha publicat més d'un centenar de treballs. És membre de la Sociedad Española de Historia Natural i de l'Associació Paleontològica Italiana. L'any 1973 formà part de la junta directiva de la Institució Catalana d'Història Natural, filial de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* 1 2 «Sebastià Calzada i Badia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «P.Sebastià Calzada Badia (1932), escolapi». Escola Pia Sant Antoni, 1815-2015. [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ «Història del Museu Geològic del Seminari de Barcelona». MGSB. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ Institut d'Estudis Catalans. IEC. Directori de les societats filials: (1907-2007), 2009. ISBN 978-84-92583-11-9 [Consulta: 21 març 2020].

## Bibliografia

* Julivert, Manuel. Una historia de la geología en España. Universitat de Barcelona, 2014. ISBN 978-84-475-3772-3.
# Oiartzun

Oiartzun és un municipi de Guipúscoa, de la comarca del Donostialdea.

## Etimologia

Es creu que Oiartzun deriva d'Oiaso (també Oiasona, Oeaso o Oiarso segons les fonts); un nucli de població que es remunta a l'època romana i que se situava al modern Irun. Encara que el nucli urbà d'Oiasso no es trobés en el territori del modern Oiartzun, si que van existir en la seva solar mines romanes, que se situaven en la zona de Peñas de Aia i la vall d'Oiartzun formava part de l'àrea d'influència d'aquesta ciutat. Posteriorment aquest nom aniria evolucionant, a l'edat mitjana era conegut com a Oiarso i ja posteriorment apareixeria escrit com Oyarzun. Aquesta evolució es va deure potser a la semblança existent entre el nom de la vall i la paraula basca oihartzun que significa eco i que derivaria finalment en homofonia entre ambdues paraules.

### Barris

El municipi presenta un poblament bastant dispers, format per diferents barris que es reparteixen per la vall d'Oiartzun. El nucli urbà principal i on se situa la capital del municipi és Elizalde, el barri de l'església. Els 8 barris tradicionals d'Oiartzun són:
* Altzibar.
* Arragua.
* Elizalde.
* Ergoien.
* Gurutze.
* Iturriotz.
* Karrika.
* Ugaldetxo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1929 | 1941 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2005 |
| 3.960 | 4.268 | 4.200 | 4.378 | 5.579 | 5.273 | 5.346 | 6.704 | 7.664 | 8.814 | 9.195 | 9.728 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| 2011 | Aiora Pérez de San Román (Bildu) |
| 2007 | Aítor Echeverria Churió (ANB) |
| 2003 | Martín Beramendi Brit (EA) |
| 1999 | Javier Iragorri Gamió (EH) |
| 1995 | Juan Iñarra Agirrezabala (HB) |
| 1991 | Juan Iñarra Agirrezabala (HB) |
| 1987 | Juan Iñarra Agirrezabala (HB) |
| 1983 | Ignació Irigoyen (PNB) |
| 1979 | Ignació Irigoyen (PNB) |

## Personatges cèlebres

* Iker Leonet (1983): ciclista.
* Miguel María Lasa (1947): ciclista.
* Xabier Lete (1944): cantant.
* Txomin Perurena (1943): ciclista i director esportiu ciclista.
* Juan María Lekuona (1927-2005): poeta en euskera i estudiós de la literatura oral en euskera.
* Julen Lekuona (1938-2003): membre del col·lectiu cultural Ez Dok Amairu, cantant i traductor.
* Pedro Berrondo (1919-2002): sacerdot i articulista.
* Manuel Lekuona (1894-1987): sacerdot, escriptor, historiador i promotor de l'euskera.
* Yon Oñatibia (1911-1979): escriptor, músic, polític i promotor de l'euskera.
* Antonio Echevarría Albisu (-1975): alcalde franquista d'Oiartzun. Fou el primer polític basc assassinat per ETA i la primera víctima d'ETA després de la mort de Francisco Franco.
* José Francisco Arroyo (1818-1886) compositor i director d'orquestra.

## Enllaços externs

* Oiartzun - Lloc web oficial
# Carolina (Santa Maria)

Carolina és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: Carolina, Vila Carolina i Vila Valdemar Rodrigues.

## Galeria de fotos

| Salgado Filho Divina Providência | Salgado Filho | Nossa Senhora do Perpétuo Socorro |
| Divina Providência | | Nossa Senhora do Perpétuo Socorro Nossa Senhora do Rosário |
| Divina Providência | Nossa Senhora do Rosário | Nossa Senhora do Rosário |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Beleníkhino

Beleníkhino - Беленихино (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 1.183 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Beleris

Els beleris (francès béléris) eren una tribu dels bambares que habitava la regió de Bélédougou, situada a l'est de Kita en direcció a Bamako.
Al sortir de Kita la columna francesa de Joseph Gallieni va entrar al Bélédougou, un estat bambara qui s'estenia entre el massís de Kita i el riu Níger. Sabedors que els francesos anaven a Ségou per oferir regals a Ahmadu, els béléris, tribu de bambares hostils als tuculors, van acollir el destacament amb malfiança i mostrant-se cada cop més hostils. El 5 de maig a Guissoumélé només van donar queviures a canvi de visites gratuïtes del metge Bayol; el dia 6, a Ouoloni, el cap va refusar aportar guies i aldarulls van esclatar entre els habitants i la rereguarda; l'endemà la columna va haver d'acampar al bosc, i el dia 8 se'ls va prohibir entrar a Guinina, protegida per gent armada; els indígenes, alertats per un possible botí, s'havien reunit en nombre de més de 2000. L'11 de maig la columna va arribar a Dio a uns 5 km del Níger. Al sortir d'aquesta població la columna fou traïda pel guia que la va portar a un lloc de selva espessa on fou atacada pels bambares. La columna va abandonar el comboi a mans dels indígenes i es va obrir pas a través dels grups bambares fins a arribar al Níger seguits a 200 metres per guerrers béléris; les baixes foren de 38 homes morts i 16 ferits; no disposaven ni de municions, ni queviures ni medicaments. Gallieni va poder arribar a Bamako.
Els 1884 els bambares de Nyamina (al nord-est de Bamako) en lluita contra els tuculors, van rebre ajuts dels beleris.

## Referències

* Résistance Movements in the Tukulor Empire, per B. Olatunji Oloruntimehin
* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# Salmanassar II

Salmanassar II o Salmānu-ašarēd II va ser rei d'Assíria potser de l'any 1031 aC al 1019 aC. Segons la Llista dels reis d'Assíria va regnar uns dotze anys.
Era fill d'Assurnasirpal I al que va succeir a la seva mort, potser el 1031 aC. Del seu regnat no se'n sap gairebé res encara que es pot suposar que les lluites contra els nòmades akhlamu a la part occidental i contra rebels diversos sobretot a la regió al nord i a l'est del Tigris, van continuar.
Va morir suposadament l'any 1019 aC i el va succeir el seu fill Aixurnirari IV.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ Ebeling, Erich (et al.). Reallexikon der Assyriologie / Bd. 11, Prinz, Prinzessin-Samug. Berlin: De Gruyter, 2008, p. 581. ISBN 9783110203837.

## Bibliografia

* Gwendolyn Leick, Who's who in the Ancient Near East, 1999, a ISBN 978-0-415-13230-5
# San Diego Film Critics Society

La San Diego Film Critics Society (SDFCS) és una associació estatunidenca de crítics de cinema, basada a San Diego (Califòrnia), als Estats Units i fundada l'any 1996.
Lliura cada any els San Diego Film Critics Society Awards (SDFCS Awards), que recompensen els millors films de l'any.

## Categories dels premis

* Millor film
* Millor director
* Millor actor
* Millor actriu
* Millor actor secundari
* Millor actriu secundària
* Millor repartiment
* Millor guió original
* Millor guió adaptat
* Millor direcció artística
* Millor fotografia
* Millor muntatge
* Millor música
* Millor film en llengua estrangera
* Millor film d'animació
* Millor film documental
* Premi especial
# Sent Laurenç

«Sent Laurenç» té aquests significats:
* Sent Laurenç (Charente), municipi al departament de la Charanta (regió de Nova Aquitània, França)
* Sent Laurenç (Cruesa), localitat i comuna de França al departament de la Cruesa (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç (Òlt i Garona), municipi al departament d'Òlt i Garona (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç (Alta Garona), municipi al departament d'Alta Garona (regió d'Occitània, França)
* Sent Laurenç d'Arce, municipi al departament de Gironda (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç deis Aubres, municipi al departament de Gard (Occitània)
* Sent Laurenç deus Bastons, municipi al departament de Dordonya (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç deu Bòsc, municipi al departament de Gironda (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç e Bretanha, municipi al departament dels Pirineus Atlàntics (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de Carnòls, municipi al departament del Gard (Occitània)
* Sent Laurenç de las Comas, municipi al departament de la Gironda (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de la Devesa, municipi al departament de Gers (Occitània)
* Sent Laurenç l'Egleisas, municipi al departament de l'Alta Viena (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de Gòra, municipi al departament de l'Alta Viena (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de Gosa, municipi al departament del Gard (Occitània)
* Sent Laurenç de Gòssa, municipi al departament de les Landes (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de Leveson, municipi al departament d'Avairon (Occitània)
* Sent Laurenç de Manoire, municipi al departament de Dordonya (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç dau Medòc, municipi al departament de la Gironda (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç del Minièr, municipi al departament del Gard (Occitània)
* Sent Laurenç de Muret, municipi al departament de Losera (Occitània)
* Sent Laurenç de Nestés, municipi al departament dels Alts Pirineus (Occitània)
* Sent Laurenç d'Òlt, municipi al departament d'Avairon (Occitània)
* Sent Laurenç de l'Òrmia, municipi al departament de l'Òlt (Occitània)
* Sent Laurenç dau Plan, municipi al departament de Gironda (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de las Tors, municipi al departament de l'Òlt (Occitània)
* Sent Laurenç de Trevas, municipi del departament francès de Losera (Occitània)
* Sent Laurenç daus Urmes, municipi al departament de Dordonya (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de Valech, municipi al departament de Dordonya (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de Vèires, municipi al departament de Losera (Occitània)
* Sent Laurenç dei Vinhas, municipi al departament de Dordonya (Nova Aquitània)
* Sent Laurenç de la Verneda, municipi al departament del Gard (Occitània)
* Cantó de Sent Laurenç de Gòra, cantó al districte de Rechoard (departament de l'Alta Viena, França)
* Cantó de Sent Laurenç dau Medòc, cantó francès al districte de L'Esparra (departament de la Gironda, França)
* Cantó de Sent Laurenç de Nestés
# Schwende

Schwende és un municipi i alhora un districte del cantó d'Appenzell Inner-Rhoden (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].