OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assessoria Jurídica General de la Defensa

La Assessoria Jurídica General de la Defensa és un òrgan d'Espanya depenent de la Subsecretaria de Defensa.

## Titular

L'actual Assessor Jurídic General de la Defensa és el general conseller togat Ricardo Cuesta del Castillo.

## Funcions i estructura

L'Assessoria Jurídica General de la Defensa emet els informes jurídics preceptius, d'acord amb les disposicions vigents, i evacua aquells que li siguin sol·licitats pels òrgans superiors i directius del Ministeri.
La funció d'assessorament jurídic, funció única en l'àmbit del Ministeri, s'exerceix sota la direcció de l'Assessor Jurídic General de la Defensa qui, a tal fi, pot dictar instruccions a les assessories jurídiques de les casernes generals dels exèrcits i a qualsevol altra en l'àmbit del Ministeri, així com evacuar les consultes que li formulin tendents a assegurar la deguda coordinació i unitat de criteri.
Sense perjudici de les competències específiques del Ministre i del Subsecretari de Defensa, l'Assessoria Jurídica General és l'encarregada de les relacions del Ministeri amb els òrgans de govern de la jurisdicció militar, la Fiscalia Togada i la Advocacia General de l'Estat-Direcció del Servei Jurídic de l'Estat.
Les funcions anteriors són desenvolupades per personal pertanyent al Cos Jurídic Militar.
El càrrec d'Assessor Jurídic General és exercit per un general conseller togat, en situació de servei actiu, que té precedència sobre els altres càrrecs del Cos Jurídic Militar.

## Referències

* ↑ Cospedal nombra asesor jurídico general de la Defensa a Ricardo Cuesta, Europa Press, 5 de maig de 2017
* ↑ «Cómo convertirse en asesor jurídico». [Consulta: 8 octubre 2020].
* ↑ Real Decreto 454/2012, de 5 de marzo, por el que se desarrolla la estructura orgánica básica del Ministerio de Defensa.
El contingut d'aquest article incorpora material publicat en el Butlletí Oficial de l'Estat, que es troba en el domini públic de conformitat al que es disposa en el article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola.
# Inongo

Inongo és un territori i una localitat de la província del Bandundu a la República Democràtica del Congo. És la principal localitat situada a la vora del llac Mai-Ndombe.

## Història

Va ser un dels principals centres d'explotació de cautxú a l'Estat Lliure del Congo com a element dels dominis personals Leopold II de Bèlgica. Alphonse Jacques, conegut després com a Jules Marie Alphonse Jacques de Dixmude va dirigir la seva recol·lecció entre 1895 i 1898, durant la seva segona estada a la regió.

## Població

A 2009 va registrar una població de 45.159 habitants.

## Sectors

Inongo es divideix en tres sectors. El primer, Basengele, comprèn al seu torn les localitats de Mbelo, Mpenge, Ngongo et Bokote. Al de Bolia corresponen al seu torn els de Mbeke, Lukanga, Nkita i Bokwala. I al sector d'Inongo el componen les localitats de Ntombanzale, Ibenga i Iyambe.

## Referències

* ↑ «Congo (Dem. Rep.): largest cities and towns and statistics of their population». World Gazetteer. Arxivat de l'original el February 16, 2012. [Consulta: January 21, 2009].
# Ancylotrypa

Ancylotrypa és un gènere d'aranyes migalomorfes de la família dels cirtauquènids (Cyrtaucheniidae). Viuen a la zona de l'Àfrica subsahariana.

## Taxonomia

L'any 2017, segons el World Spider Catalog, el gènere Ancylotrypa tenia reconegudes les següents 44 espècies:
* Ancylotrypa angulata Roewer, 1953
* Ancylotrypa atra Strand, 1906
* Ancylotrypa barbertoni (Hewitt, 1913)
* Ancylotrypa bicornuta Strand, 1906
* Ancylotrypa brevicornis (Hewitt, 1919)
* Ancylotrypa brevipalpis (Hewitt, 1916)
* Ancylotrypa brevipes (Karsch, 1879)
* Ancylotrypa breyeri (Hewitt, 1919)
* Ancylotrypa bulcocki (Hewitt, 1916)
* Ancylotrypa coloniae (Pocock, 1902)
* Ancylotrypa cornuta Purcell, 1904
* Ancylotrypa decorata (Lessert, 1938)
* Ancylotrypa dentata (Purcell, 1903)
* Ancylotrypa dreyeri (Hewitt, 1915)
* Ancylotrypa elongata Purcell, 1908
* Ancylotrypa fasciata Fage, 1936
* Ancylotrypa flaviceps (Pocock, 1898)
* Ancylotrypa flavidofusula (Hewitt, 1915)
* Ancylotrypa fodiens (Thorell, 1899)
* Ancylotrypa fossor Simon, 1889
* Ancylotrypa granulata (Hewitt, 1935)
* Ancylotrypa kankundana Roewer, 1953
* Ancylotrypa kateka (Roewer, 1953)
* Ancylotrypa lateralis (Purcell, 1902)
* Ancylotrypa magnisigillata (Hewitt, 1914)
* Ancylotrypa namaquensis (Purcell, 1908)
* Ancylotrypa nigriceps (Purcell, 1902)
* Ancylotrypa nuda (Hewitt, 1916)
* Ancylotrypa nudipes (Hewitt, 1923)
* Ancylotrypa oneili (Purcell, 1902)
* Ancylotrypa pallidipes (Purcell, 1904)
* Ancylotrypa parva (Hewitt, 1916)
* Ancylotrypa pretoriae (Hewitt, 1913)
* Ancylotrypa pusilla Purcell, 1903
* Ancylotrypa rufescens (Hewitt, 1916)
* Ancylotrypa schultzei (Purcell, 1908)
* Ancylotrypa sororum (Hewitt, 1916)
* Ancylotrypa spinosa Simon, 1889
* Ancylotrypa tookei (Hewitt, 1919)
* Ancylotrypa tuckeri Roewer, 1953
* Ancylotrypa vryheidensis (Hewitt, 1915)
* Ancylotrypa zebra (Simon, 1892)
* Ancylotrypa zeltneri (Simon, 1904)
* Ancylotrypa zuluensis (Lawrence, 1937)

## Referències

* 1 2 «Cyrtaucheniidae». Natural History Museum Bern. [Consulta: 19 març 2017].

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Ancylotrypa Simon 1892 en la família Cyrtaucheniidae +base de dades
# Lex Aurelia judiciaria

Aurelia judiciaria va ser una llei romana proposada pel pretor Luci Aureli Cotta l'any 683 de la fundació de Roma (70 aC) i sota els cònsols Marc Licini Cras i Gneu Pompeu Magne; retirava el poder de jutjar als equites que abans corresponia al senat romà, i ara passava als senadors, cavallers i tribuns de l'erari.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 22 [Consulta: 14 abril 2022].
# Lex Canuleia

La lex Canuleia (llatí: Lex Canuleia de conubio patrum et plebis) va ser una llei establerta l'any 309 de la fundació de Roma (445 aC) a proposta del tribú de la plebs Gai Canuleu, quan eren cònsols Marc Genuci i Gai Curci. Atorgava a la plebs el dret de Connubium (casament) amb els patricis, contra el que fins llavors establien les Lleis de les dotze taules. Un altre apartat establia que els tribuns amb potestat consolar se seleccionarien entre patricis i plebeus.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 24 [Consulta: 8 abril 2022].
# Licastos

Licastos (en llatí Lycastus, en grec antic Λύκαστος) era una ciutat de Creta que Homer menciona al "Catàleg de les naus" de la Ilíada.
Segons Polibi, va ser conquerida per Cnossos que la va perdre davant d'un atac de Gortina, que al seu torn la va cedir a la ciutat veïna i aliada de Rhaucos. Estrabó diu que al seu temps havia desaparegut. És probablement la moderna Kaenúria.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lycastus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 gener 2021].
# Lleteria de la Torre de Cabdella

La Lleteria de la Torre de Cabdella és una obra de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a l'entrada del poble, antigament als seus afores. Edifici cobert a dues aigües, amb el carener perpendicular a la façana i teulada de pissarra. Parets de maçoneria d'una planta amb diversos portals i finestres emmarcats amb llindes de totxo d'arc rebaixat.
Sobre el portal principal hi ha un esgrafiat amb una inscripció "Lecheria" i a sota una inscripció: 1920

## Referències

* 1 2 «Lleteria de la Torre de Cabdella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Liu Hong (matemàtic)

    En aquest nom xinès, el cognom és Liu.
Liu Hong (xinès: 劉洪) (Mengyin County, 129 $^{(Gregorià)}$ - 210 $^{(Gregorià)}$) va ser un astrònom xinès durant la dinastia Han Oriental.
Les seves obres s'han perdut, però se sap que va fer notables progressos en l'elaboració de calendaris i en el càlcul del moviment de la Lluna i els planetes, perfeccionant la predicció dels eclipsis.

## Referències

* ↑ Selin, 1997, p. 514.

## Bibliografia

* Selin, Helaine. Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non-Western Cultures (en anglès). Dordrecht: Kluwer Academic Publishers, 1997. ISBN 0-7923-4066-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Liu Hong (matemàtic)» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Ljubiša Stefanović

Ljubiša "Leo" Stefanović (en serbi: Љубишa Cтeвaнoвић, 4 de gener de 1910 - 17 de maig de 1978) fou un futbolista serbi de la dècada de 1930.
Fou jugador de BSK Beograd, i diversos clubs francesos com FC Sète, SC Nîmes, AS Saint-Étienne o Toulouse, i fou internacional amb Iugoslàvia amb qui participà en el Mundial de 1930.

## Referències

* ↑ Perfil a la Federació Sèrbia (en serbi)
# Les Pujadetes (Carreu)

Les Pujadetes, és un indret del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, a la vall de Carreu.
Aquest indret està situat a la riba dreta del riu de Carreu, a ponent de l'antic poble de Carreu, just al nord del Forat de l'Infern: en constitueixen el marge nord. El Camí de Carreu discorre per damunt i al nord de les Pujadetes, i en arribar al seu costat oest, fa una forta ziga-zaga per tal de salvar un desnivell d'uns 50 metres d'alçada.

## Etimologia

És un topònim romànic modern de caràcter descriptiu, atès que fa referència a l'orografia del lloc on s'aplica.

## Enllaços externs

* Les Pujadetes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Pungoles

Les Pungoles és una urbanització de cases unifamiliars situada entre dos termes municipals: Sant Antoni de Vilamajor i Sant Pere de Vilamajor, al Vallès Oriental. Es tracta d'una de les urbanitzacions creades durant la dècada del 1960 com a segona residència de famílies que residien a l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Situada en una zona agrícola del veïnat del Bruguer, al nord té la urbanització de Les Faldes del Montseny, al sud la urbanització i l'església de Sant Julià del Fou i a l'est, molt propera, la urbanització de Can Miret.
L'any 2006 tenia 323 habitants.

## Accessos

L'accés principal de la urbanització és per una pista d'accés des de la carretera de Cànoves i Samalús a Cardedeu. També està comunicada amb una pista a la carretera BP-5107 entre Cànoves i Sant Antoni de Vilamajor.
# Le Magny (Vosges)

Le Magny és un antic municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió de Alsàcia - Xampanya-Ardenes - Lorena. L'any 2007 tenia 44 habitants.
A partir de l'1 de gener de 2013, aquest municipi s'incorpora al municipi de Fontenoy-le-Château (per fusió).

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Magny era de 44 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 29 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 21 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Le Magny el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 24 persones, 10 eren actives i 14 eren inactives. De les 10 persones actives 9 estaven ocupades (6 homes i 3 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 14 persones inactives 11 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa immobiliària.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Magny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Magny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Le Magnétiseur

Le Magnétiseur va ser un curtmetratge mut francès de Georges Méliès de 1897. Va ser venut per la Star Film Company de Méliès i té el número 129 als seus catàlegs.
La pel·lícula forma part d'un petit grup de "subjectes madurs" arriscats (és a dir, stag film que va fer Méliès en aquesta època; d'altres incloïen L'Indiscret aux bains de mer, En cabinet particulier, i Après le bal. Es considera que és una pel·lícula perduda.

## Referències

* 1 2 Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 338. ISBN 9782732437323.
* ↑ Rosen, Miriam. «Méliès, Georges». A: World Film Directors: Volume I, 1890–1945. Nova York: The H. W. Wilson Company, 1987, p. 747–65 (here 751). ISBN 0-8242-0757-2.
# Le Menoux

Le Menoux és un municipi francès, situat a la regió del Centre - Vall del Loira, al departament de l'Indre. Està situat a la riba del riu Cruesa.
# Auditori Convent Sant Francesc

L'Auditori Convent Sant Francesc és un espai per a activitats artístiques i culturals a Santpedor. La infraestructura cultural s'ha creat en l'antiga església del Convent de Sant Francesc.
L'església era l'únic edifici que quedava del Convent de Sant Francesc de l'orde dels Franciscans construït de 1721 a 1729. El 1996 s'havia enderrocat l'edifici del monestir en estat ruinós. Per una iniciativa cívica l'església es va conservar i es va cercar una nova afectació per a l'església. En una primera fase del 2006 al 2008 es va consolidar i millorar l'exterior de l'antiga església. El 2010 van començar les obres a l'interior que el 2011 es van acabar. La rehabilitació es obra dels arquitectes David Closes i Dídac Dalmau. El 28 de gener de 2012 s'inaugurà l'espai convertit en auditori. La reforma va preservar el llegat històric tot afegint-hi nous valors que realcen i singularitzen de forma contemporània l'antiga església.
És un espai dissenyat per a activitats artístiques i culturals que disposa d'un aforament de 360 persones, i ofereix un ambient ideal per a audicions, concerts, espectacles de petit format, xerrades, conferències i presentacions, exposicions, convencions, casaments... activitats obertes al públic amb un interès cultural manifest. L'auditori va rebre el Premi Catalunya Construcció 2012 a la intervenció d'edificis ja existents.

## Referències

* ↑ «Convent de Sant Francesc / David Closes» (en anglès). ArchDaily, 09-07-2012.
* ↑ Aran, Ramon «Santpedor inicia la transformació del convent de Sant Francesc en auditori». Regio 7, 15-09-2010.
* ↑ «21 finalistes optaran als Premis Catalunya Construcció» (pdf) p. 2. Col·legi d'Aparelladors, Arquitectes Tècnics i Enginyers d'Edificació de Barcelona, 01-06-2012. Arxivat de l'original el 2018-07-13. [Consulta: 13 juliol 2018].
* ↑ «Auditori al Convent de Sant Francesc». Arxius d'Arquitectura a Catalunya, 2013. Arxivat de l'original el 2018-07-13. [Consulta: 13 juliol 2018].
* ↑ «Auditori Convent Sant Francesc». Ajuntament de Santpedor, s.d. [Consulta: 13 juliol 2018].
# Monument a Evarist Arnús

El monument a Evarist Arnús va ser una escultura commemorativa de inaugurada el 1895 i situada a la plaça de la Vila de Badalona, obra de Torquat Tasso. Estava dedicada al banquer Evarist Arnús. Va desaparèixer durant la guerra civil i, més tard, el 1942 la família va donar una nova estàtua d'Arnús, obra de Pere Carbonell, inicialment ubicada al mateix espai, però traslladada el 1943 al barri de Casagemes.

## Història

El monument estava dedicat a Evarist Arnús i de Ferrer (1820-1890), banquer i financer català, propietari de terres a Badalona, on tingué una activa vida social. S'erigí en agraïment a l'activitat filantròpica d'Arnús a la vila, defensor del llegat de Vicenç de Roca i Pi, mecenes de diversos badalonins, a més de ser el creador de l'Asil de Sant Andreu, entre d'altres activitats. Segons Àngels Solà, Badalona fou més afavorida pels llegats del banquer que la mateixa ciutat de Barcelona i, com era d'esperar, l'Ajuntament de Badalona va respondre erigint el monument —abans ja l'havia nomenat fill adoptiu—, tanmateix, evidentment, Arnús era el representant dels valors de la burgesia.
L'estàtua fou inaugurada l'11 de maig 1895, diada de Sant Anastasi, patró de la ciutat. Obra de l'escultor Torquat Tasso i Nadal, fou construïda en un costat de la plaça de la Vila, aleshores anomenada plaça del Duc de la Victòria —en honor del general Baldomero Espartero—, al costat de la casa consistorial. El monument seria durant uns anys, un dels elements més característics de la plaça, fins que fou desmuntat, durant la Guerra Civil, arran de la construcció d'un refugi aeri al subsòl de la plaça, que encara es conserva en l'actualitat, i que avui dia serveix de sala d'exposicions.
Badalona va tornar i actualment continua tenint un monument a Arnús. Uns anys després de la guerra, el 1942, quan el net del dedicat, Gonçal Arnús i Pallós, va donar a la ciutat una escultura de bronze del seu avi, que havia estat ubicada abans a la seu de la Banca Arnús. Inicialment instal·lada a la plaça de la Vila, el 23 de maig de 1943 l'Ajuntament decidí traslladar a la plaça del Doctor Niubó, al barri de Casagemes, on continua ubicada actualment. La nova escultura és obra de Pere Carbonell. De l'antiga escultura, no se'n tornà a saber fins a l'any 2004, quan es trobaren restes del pedestal, que havia estat trinxat per reomplir o fer les parets d'unes cases al carrer de la Costa. Tanmateix, de l'estàtua com a tal no se n'ha trobat cap resta.

## Referències

* ↑ Solà i Parera, Àngels «Evarist Arnús i Ferrer: un banquer barceloní amb propietats a Badalona». Carrer dels Arbres, 1997, pàg. 30.
* 1 2 Subirachs, Jordi; Subirachs, Judit. L'escultura del segle xix a Catalunya. Del Romanticisme al Realisme. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1994, p. 159.
* 1 2 Sadurní i Puigbò, Núria. L'Abans. El Barcelonès: Badalona. Recull Gràfic 1888-1965. El Papiol: Editorial Efadós, 2005, p. 461-462.
* ↑ «A Evarist Arnús». Monuments commemoratius de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Una escultura d'Evarist Arnús al mur del carrer de la Costa». Badaweb, 22-06-2004.
# Tauler de densitat mitjana

Tauler de densitat mitjana o DM és un aglomerat elaborat amb fibres de fusta (que prèviament s'han netejat i desfibrat) aglutinades amb resines sintètiques mitjançant forta pressió i calor, en sec, fins a obtenir una densitat mitjana. També se l'anomena MDF (les sigles de medium-density fibreboard ).
Presenta una estructura uniforme i homogènia i una textura fina que dona a les cares i cantells tinguin un acabat perfecte. Es treballa pràcticament igual que la fusta massissa, es pot fresar i tallar sense esllenegar-se com els taulers de fibre a baixa densitat. L'estabilitat dimensional, al contrari que la fusta massissa, és òptima, però el seu pes és molt elevat. Constitueix una base excel·lent per aplacar una capa decorativa de fusta, de fòrmica així com per a lacar, pintar o vernissar. S'encola (amb cola blanca) fàcilment. Sol ser de color marró mitjà-fosc. És un tauler de baix cost econòmic.
S'utilitza per a tota mena de mobles (funcionals o artístics) en què el pes no suposi cap problema o com a base per a parquet laminat en aquest cas sobretot en la qualitat HDF. Excel·lent com tapes de taules i bancs de treball. No és apte per a exterior ni condicions humides. Hi ha plaques de DM que porten un tractament antihumitat (hidròfug).
Bàsicament es fa servir en la indústria del moble (en ebenisteria per als fons d'armaris i calaixos pel fet que són molt barats i no es podreixen ni corquen), la construcció i indústries afins, però també s'utilitza per fer talles i escultures enganxant diversos taulers fins a aconseguir el gruix adequat, com a suport o llenç de pintura aplicant una imprimació adequada de la seva superfície, de base per a maquetes, i com darrere de portafotos, pòsters i trencaclosques.

## Fabricació dels taulers MDF

Principalment s'elabora amb troncs frescos escorçats, ferritja o serradures fi de Pinus radiata o fustes similars. També s'utilitzen deixalles de serradures o de fusta reciclada. Els rulls escorçats es redueixen a estelles, les quals són rentades i posteriorment es sotmeten a un procés termomecànic de desfibrat. La fibra es barreja amb additius (resina, cera i urea) i finalment és premsat a alta pressió i en la forma i el gruix desitjat. La producció a gran escala de MDF es va iniciar els anys 1980.

## Referències

* ↑ «Tauler de densitat mitjana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Medium density fibreboard» (en anglès). European Panel Federation. [Consulta: 28 juny 2020].
# Demòstenes Massaliota

Demòstenes Massaliota o Demòstenes Massiliense (en llatí Demosthenes Massaliotes o Demosthenes Massiliensis, en grec antic Δημοσθένης Μασσαλιώτης) era un metge grec nadiu de Marsella (antiga Massàlia o Massília) autor de diverses fórmules preservades per Galè. Va viure al segle i o potser a part del segle i aC, ja que el cita Asclepíades Farmació.
Se l'identifica de vegades amb el metge Demòstenes Filaletes (Demosthenes Philalethes), però no s'ha pogut demostrar. Sovint és anomenat simplement Massaliotes o Massiliensis, tant per Galè com per Aeci.

## Referències

* ↑ W.A.G., Demosthenes Massaliotes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, pàgina 991.
# Teatre Municipal (Banyoles)

El Teatre Municipal de Banyoles és una sala d'espectacles situada en el primer edifici del carrer Pere Alsius de Banyoles, a la vora de l'ajuntament. Va ser inaugurat el dia 10 d'abril de 1995. És l'únic espai de la comarca que ofereix una programació estable d'espectacles durant tot l'any, d'octubre a juny. Hi han actuat la companyia local Teiatròlics i Teatre Nu, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Pagès, Nina. «20 anys del Teatre Municipal de Banyoles». Surtdecasa.cat, 02-03-2015. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Teatre Municipal de Banyoles». Apropa Cultura. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «El Teatre Municipal de Banyoles rep aquest divendres ‘La dona del tercer segona’ d’Àurea Màrquez». Ràdio Banyoles, 24-11-2021. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Teiatròlics presenta ‘La cita’ al Teatre Municipal per recollir fons per l’Associació contra el càncer». Ràdio Banyoles, 20-05-2022. [Consulta: 11 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Teatre Municipal Arxivat 2012-10-17 a Wayback Machine.. Ajuntament de Banyoles