OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sartène

Sartène (en cors Sartè) és un municipi de Còrsega, del departament de Còrsega del Sud.
El poble està construït sobre una roca anomenada U Pitraghju. Al seu voltant hi ha més de 500 jaciments prehistòrics, entre els quals destaquen els de Filitosa, Pelaggio, Stantari, Renaggiu i Fontanaccia. Són espectaculars els menhirs antropomòrfics (stantari en cors) esculpits amb finalitats rituals.
Els nucli antic de Sartène és un laberint de carrers estrets amb cases altes de granit fosc que li donen un caràcter auster i tradicional. Per setmana santa té lloc la processó del Catenacciu ('el gran penitent') des de l'església de Sainte-Marie.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.805 | 2.913 | 3.761 | 3.044 | 3.525 | 3.410 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Pierre Gori | DVD | |
| 2008- | Paul Quilichini | | |
# Schüllerita

La schüllerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la murmanita. Rep el nom en honor de Willi Schüller (nascut el 1953), mineralogista i col·leccionista amateur alemany, especialista en la mineralogia d'Eifel i autor de moltes publicacions sobre els minerals d'aquesta regió.

## Característiques

La schüllerita és un silicat de fórmula química Ba₂Na(Mn,Ca)(Fe$^{3+}$,Mg,Fe$^{2+}$)₂Ti₂(Si₂O₇)₂(O,F)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2010. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4. Visualment és indistinguible de la lileyita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schüllerita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Löhley, situada a la localitat de Daun, dins el districte de Vulkaneifel (Renània-Palatinat, Alemanya). També ha estat descrita en altres indrets, tots ells a dins del mateix districte alemany. Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Schüllerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Segona batalla de Yaoundé

La Segona batalla de Yaoundé va ser l'assalt britànic i francès amb èxit de Yaoundé, la capital de la colònia alemanya de Kamerun, durant la Campanya de Kamerun de la Primera Guerra Mundial.
Després del fracàs de la Primera batalla de Yaoundé de l'estiu de 1915, el gruix de les forces aliades s'havien retirat al riu Kele. Després de la Segona Conferència de Douala, on comandants aliats van discutir la situació, es va decidir que s'havia d'intentar un altre assalt. Tot i que les columnes que envoltaven Yaoundé no tenien una comunicació eficaç entre si, l'1 de gener de 1916, les forces britàniques, sota el comandament del coronel Georges, van ocupar la capital.
En aquell moment, les tropes alemanyes havien abandonat la ciutat i havien fugit a la neutral colònia espanyola de Río Muni.
Aquesta victòria dels aliats va marcar el final de la resistència alemanya al Kamerun, a part del setge de Mora que continuaria durant alguns mesos més.

## Referències

* ↑ O'Neil, 1918, p. 62.

## Bibliografia

* Burg, David F; Purcell, L. Edward. Almanac of World War I (en anglès). Lexington, KY: University of Kentucky, 1998.
* Dane, Edmund. British Campaigns in Africa and the Pacific, 1914-1918 (en anglès). Londres: Hodder and Stoughton, 1919.
* O'Neill, Herbert C. The War in Africa and the Far East (en anglès). Londres: London Longmans Green, 1918.
* Strachan, Hew. The First World War (en anglès). Vol. I. To Arms. Oxford: Oxford University Press, 2001.
# Savona (Nova York)

Savona és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 822 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Savona tenia 822 habitants, 317 habitatges, i 230 famílies. La densitat de població era de 302,3 habitants per km².
Dels 317 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,9% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 27,4% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.182 $ i la renda mediana per família de 39.018 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.893 $ mentre que les dones 20.156 $. La renda per capita de la població era de 15.194 $. Entorn del 10,5% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Savona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Savona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Serra de Can Mas

La Serra de Can Mas és una alineació muntanyosa de la Serralada de Marina, part de la Serralada Litoral Catalana. Es tracta d'una petita serra del terme de Badalona, que separa la vall de Canyet, a llevant, de la vall de Sant Jeroni de la Murtra, a ponent, la qual va estar conreada fins ben entrat el segle xx. Neix al Turó d'en Roda-soques (257 msnm) i a mesura que s'allarga cap al sud va perdent altura. La vegetació de la zona és formada per garrigues, pins pinyers, matollars d'albada i ginesta.
Pren el nom de la masia de Can Mas, que es troba a la zona sud de la serra, a la banda de Canyet. El 2021 l'Ajuntament va aprovar la recuperació del camí que transcorre la serra fins a la Vall de Sant Jeroni, tallat uns anys abans per un particular.

## Referències

* ↑ «MeteoBDN». Arxivat de l'original el 2008-05-17. [Consulta: 17 maig 2008].
* ↑ «Recursos i valors del territori» p. 175. Ajuntament de Badalona. Arxivat de l'original el 29 de gener 2021. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Parc de la Serralada de Marina. La vall de Sant Jeroni de la Murtra. Descobrim l'entorn de Badalona (2)». Diputació de Barcelona. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «El ple aprova recuperar el camí de Can Mas». Tot Badalona, 29-04-2021 [Consulta: 1r maig 2021].
# Serra de Campirme

La Serra de Campirme és una serra situada al municipi de la Vall de Cardós a la comarca del (Pallars Sobirà), amb una elevació màxima de 2.632,7 metres. Separa el vallat d'Estaon, a l'est, de la vall d'Unarre, a l'oest, i va de Montcaubo, al sud, fins al coll de Finestres, al nord. El Campirme n'és el cim culminant.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Schizothorax microstomus

Schizothorax microstomus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 25,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Semàfor de Biarra

El Semàfor de Biarra pertany al terme comunal de Portvendres, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situat en el Cap de Biarra, al costat de ponent del cap, pròpiament dit.
Es tracta d'un aparell de servei de navegació per a la Marina militar francesa construït el 1861.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «123 - Portvendres». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Portvendres». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ El Semàfor de Biarra en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Portvendres Arxivat 2012-07-23 a Wayback Machine.
# Serra Llarga (Roda de Berà)

La Serra Llarga és una serra a cavall dels municipis de Roda de Berà i el Vendrell a les comarques del Tarragonès i Baix Penedès, amb una elevació màxima de 271,0 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de la Matella

La Serrat de la Matella és una serra situada quasi totalment al municipi de Gósol i, només en la seva part nord-est, al de Saldes, ambdós a la comarca del Berguedà. És la part final de la carena que, del Cap d'Urdet (Serra del Verd), es desprèn cap a llevant per la Serra de les Comes. El seu punt més alt, la Matella, que no és més que una protuberància a la plana i ampla carena de la serra, assoleix els 1.664 metres.
El Coll de Gósol el separa de la Serra de les Comes i s'allarga uns 3 km en direcció est fins a les fondalades de l'Aigua de Valls, que rodeja pràcticament el Serrat excepte per ponent. Donada la seva situació central, constitueix un esplèndid mirador de la vall de Gósol, la Serra del Cadí i el Pedraforca, al nord; i de les clotades del l'Aigua de Valls i cims da la Serra d'Ensija, al sud.
Un magnífic bosc de pi rajolet (Pinus sylvestris) cobreix tot el Serrat. Només en les parts mès planes, als voltants del despoblat nucli de Moripol, a migdia de la muntanya, es troben extensos prats, antics camps de conreu, on ara pastura el bestiar (Clot de Moripol, camps de la Font Grossa, l'Hortal, etc.).
Des del coll de Gósol s'accedeix fàcilment al Serrat. Al coll s'hi pot arribar, pel nord, des de Gósol per la pista del Forat de Torrentsenta ò des de Sorribes, per la que hi puja per l'obaga. Des de la banda de Guixers, al sud, s'hi pot pujar per la pista que puja fins a Moripol. Vehicle tot terreny aconsellable.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de l'Àliga

* No s'ha de confondre amb Serra de l'Àliga.
Serrat de l'Àliga és el nom dels següents llocs:
* Serrat de l'Àliga (Castellar de la Ribera), cim del municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès)
* Serrat de l'Àliga (Eroles), al municipi de Tremp (Pallars Jussà)
* Serrat de l'Àliga (Gaià), cim del municipi de Gaià (Bages)
* Serrat de l'Àliga (Montserbós): al municipi de Tremp (Pallars Jussà)
* Serrat de l'Àliga (Navès), serra del municipi de Navès (Solsonès)
* Serrat de l'Àliga (Sant Mateu de Bages), serra del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages)
# Serrat de l'Àliga (Eroles)

El Serrat de l'Àliga és una muntanya de 783,3 metres que es troba al municipi de Tremp, a la comarca del Pallars Jussà. És a l'antic municipi de Fígols de Tremp, a prop (al sud-oest) del poble d'Eroles, a molt poca distància (menys de 500 metres, en línia recta). En el vessant sud-est del serrat hi ha l'ermita de Sant Pere Màrtir. El Serrat de l'Àliga és un dels vessants nord-orientals del massís de Montllobar. De serrats de l'Àliga, n'hi ha dos, en aquest sector, i són bastant propers. L'altre és el serrat de l'Àliga que baixa de Montserbós cap al nord-oest, en direcció al barranc del Pont i la masia de la Roureda.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Seahorse

Seahorse és una aplicació front-end de GNOME per a la gestió de Claus PGP i SSH. Seahorse s'integra amb el Nautilus, gedit i Evolution per al xifrat, desxifrat i altres operacions. Té suport de claus HKP i LDAP. El programa es basa en la GNU Privacy Guard (GPG) i es distribueix sota la GNU General Public License.
La responsabilitat del manteniment i el desenvolupament de Seahorse ha canviat de mans diverses vegades durant la seva vida útil.
* Nate Nielsen (0.7.4 - present)
* Jacob Perkins (0.6.x - 0.7.3)
* Jose C. García Sogo (0.5.x)
* Jean Schurger

## Referències

* ↑ Ubuntu 9.04: System Administration and Security, de Richard Petersen, p. 238, a Google Books
* ↑ Network Dictionary, p. 427, a Google Books

## Enllaços externs

* Seahorse - Lloc web oficial (anglès)
* Seahorse - wiki oficial (anglès)
# Segan

Segan és una antiga caseria esparsa, i actualment una extensa partida rural, de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, de l'actual de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Associada a Hortoneda, era a la capçalera del torrent de Llabro. És a quasi 4 quilòmetres a l'est-sud-est d'Hortoneda.
Juntament amb Herba-savina, Hortoneda, el Mas de Vilanova o Vilanoveta i Pessonada formava aquest terme d'Hortoneda de la Conca. Actualment està del tot despoblat.
Avui dia és un conjunt de bordes, les “Bordes de Segan”, que compta amb les bordes de Manyac, de Guerra, de Cardet, d'Arrullat, de Jaume de Sana, de Carrutxo, del Xinco, i les restes d'algunes altres més, a prop i al sud-oest de Sant Cristòfol de Montpedrós.
La partida rural de Segan consta de 74,2877 hectàrees de pastures, matolls i zones improductives.

## Vegeu també

Vegeu la llista de Topònims de Segan presents a la viquipèdia.

## Bibliografia

* CASTILLÓ, Arcadi i LLORET, T. "El Pont de Claverol. Hortoneda de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0

## Referències

* ↑ Localització de Segan a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 3 juliol 2010].
# Sierra de Luna

Sierra de Luna és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Las Cinco Villas.
# Fidelitat

«Fidelitat» té aquests significats:
* Fidelitat o jurament de fidelitat, pacte entre vassall i senyor feudal que implicava el compromís del vassall de no actuar mai en perjudici del senyor
* Fidelitat (Josep Maria de Sagarra), poema dramàtic de Josep Maria de Sagarra, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 14 de
* Fidelitat matrimonial
Viccionari
# Olkhovi

Olkhovi (en rus: Ольховый) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Briansk, a Rússia, que el 2013 no tenia cap habitant, pertany al districte d'Unetxa.

## Referències

* ↑ Указ Президиума ВС РСФСР от 10.08.1964 г. "О переименовании некоторых населенных пунктов Брянской области".
# Cinquanta ombres molt negres

Cinquanta ombres molt negres (títol original en anglès, Fifty Shades of Black) és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca de 2016 dirigida per Michael Tiddes i protagonitzada per Marlon Wayans, que també exerceix de coguionista i coproductor. Es tracta d'una paròdia de la pel·lícula de drama romàntic eròtic del 2015 Cinquanta ombres d'en Grey, i és protagonitzada per Kali Hawk, Affion Crockett, Jane Seymour, Andrew Bachelor, Florence Henderson, Jenny Zigrino, Fred Willard i Mike Epps. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar als cinemes el 29 de gener de 2016, amb crítiques gairebé universalment negatives. Malgrat això, va ser un èxit de taquilla, ja que va recaptar 22 milions de dòlars a tot el món amb un pressupost de 5 milions de dòlars. També va ser l'última pel·lícula de Florence Henderson abans de la seva mort el 24 de novembre de 2016, 10 mesos després de l'estrena de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Prime Video: 50 sombras muy oscuras» (en anglès americà). [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ Fleming, Mike. «Marlon Wayans '50 Shades Of Grey' Spoof Heads To Open Road». Deadline, 03-06-2015. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ Dave McNary. «Marlon Wayans' 'Fifty Shades' Spoof Bought». Variety, 03-06-2015. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «50 sombras muy oscuras». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ Jones, J.R. «Fifty Shades of Black». Chicago Reader, 2016. Arxivat de l'original el April 17, 2017. [Consulta: November 25, 2021].
* ↑ «'Kung Fu Panda 3' Will Dig Box Office Out Of The Snow With $40M+ Opening – Preview». deadline.com, January 27, 2016.
# Font de la Santa Creu d'Ollers

La font de la Santa Creu dels Ollers és una font canalitzada, obrada en pedra i amb aixeta de polsador del municipi de Guixers que es troba davant de l'absis de l'ermita de la Santa Creu d'Ollers.
# Nothofagus pumilio

Nothofagus pumilio (o Lenga) és una espècie d'arbre caducifoli dins la família Nothofagaceae és natiu dels Andes del sud, en les boscos temperats de Xile i Argentina a Terra del Foc, des de 35° de latitud sud fins a 56°. Es regenera fàcilment després d'un incendi. S'ha trasplantat a Escòcia. La seva fusta és de bona qualitat i fàcil de treballar.

## Descripció

Al sud de Patagònia arriba a fer més de 30 m d'alt. en moltes regions creix per sobre dels 1.000 m d'altitud només en forma d'arbust. Les fulles són el·líptiques i dentades de 2-4 cm de llargada. El fruit fa 4-7 mm de llargada.

## Referències

* C. Donoso. 2005. Árboles nativos de Chile. Guía de reconocimiento. Edición 4. Marisa Cuneo Ediciones, Valdivia, Chile. 136p.
* Adriana Hoffmann. 1998. Flora Silvestre de Chile, Zona Central. Edición 4. Fundación Claudio Gay, Santiago. 254p.
* C. Michael Hogan. 2008 Bahia Wulaia Dome Middens, Megalithic Portal, ed. Andy Burnham
* Rodríguez, R. & Quezada, M. 2003. Fagaceae. En C. Marticorena y R. Rodríguez [eds.], Flora de Chile Vol. 2(2), pp 64-76. Universidad de Concepción, Concepción.
* «Nothofagus pumilio». Chileflora. [Consulta: 27 juny 2009].
* «Nothofagus pumilio». Enciclopedia de la Flora Chilena. [Consulta: 27 juny 2009].

## Notes

* ↑ Chileflora, 2006
* ↑ Enciclopedia de la Flora Chilena

## Enllaços externs

* «Nothofagus pumilio (Spanish)». Chilebosque. [Consulta: 27 juny 2009].
* Nothofagus pumilio: notes by S. Teillier for a course in Systematic Botany, Universidad Central de Santiago de Chile Arxivat 2008-02-22 a Wayback Machine. (Spanish)
# Olivier Rouyer

Olivier Rouyer (Nancy, 1 de desembre de 1955) és un exfutbolista francès i entrenador.

## Selecció de França

Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ Cascarino, Tony «Is it time to open the closet?». The Times [Londres], 28-04-2003 [Consulta: 12 agost 2009].
* ↑ «Olivier Rouyer, commentateur sportif et ex-footballeur, fait son coming-out» (en francès). Têtu, 19-02-2008. Arxivat de l'original el 1 juny 2009. [Consulta: 12 agost 2009].
* ↑ Gillon, Doug «Discrimination of any kind in sport must be stamped out». The Herald [Glasgow], 18-02-2012 [Consulta: 15 abril 2012].
* ↑ French Football Federation Profile Arxivat 2005-10-26 a Wayback Machine. (francès)
# Olivier Saïsset

Olivier «Olive» Saïsset és un exjugador de rugbi francès, nascut el 7 de juny de 1949 al Poujol-sur-Orb, antic tercera línia ala (1 m 88, 88 kg), i posteriorment entrenador.

## Biografia

Després de debutar de jovenet al club de Bédarieux, i mestre de professió, va ocupar el lloc de tercera línia ala a l'Association sportive de Béziers Hérault, durant l'época del Gran Béziers que va dominar el rugby francès amb 10 títols de campió de França, i 11 finals jugades entre 1971 i 1984.
Ell mateix fou campió els anys 1971, 1972, 1974, 1975, 1977 i 1978. Fou el millor marcador d'assajos del campionat l'any 1978 (23 assajos). Va participar en la final del 1976. Vencedor també del Challenge Du Manoir els anys 1972, 1975 i 1977. Durant aquest període acumulà 17 seleccions a l'equip de França, del qual fou capità durant la gira del 74 a Argentina. Ja fou campió de França juniors l'any 1968.
Després de la crisi del club l'any 78, on pleguen l'entrenador Raoul Barrière i el capità Richard Astre, es fa càrrec de l'equip durant la temporada 79-80 i aconsegueix un altre títol pel club. Juga amb l'US Murviel-les-Béziers del 80 al 83 amb Henri Cabrol i Elie Vaquerin. Del 83 al 85 entrena l'US Carcassona. Torna per entrenar el "seu" club, l'AS Béziers, el 1987-88 i el 2000.
L'any 2000 és sol·licitat per la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà (USAP) on durant 4 anys imposa les seves idees, i porta el club, primer a la final de la copa d'Europa l'any 2003, perduda contra Tolosa, i la final del campionat de França l'any 2004, perduda contra l'Estadi Francès. Aquestes dues enormes decepcions provoquen la seva destitució.
Alguns mesos més tard, Saïsset és sol·licitat per l'AS Montferrandaise, que tenia moltes dificultats en el campionat, i és nomenat «entrenador-assessor». Redreça la situació i aconsegueix classificar l'ASM per la Copa d'Europa. Però menys d'un any després de la seva arribada, es cansa dels desplaçaments des del seu domicili a Murviel-lès-Béziers, plega i es fa càrrec altre cop de l'AS Béziers que competeix en Pro D2, l'any 2005. A finals de la temporada 2007-2008, i després d'un final de temporada decebedor, quan Béziers ho tenia tot de cara per classificar-se per a la semifinal de proD2, canvia la directiva del club i deixa d'entrenar.

## Referències

* ↑ «Clermont : Saisset entraîneur-conseil» (en francès). La Dépêche du Midi, 5 octubre 2004. [Consulta: 27 desembre 2016].
* ↑ Stéphane Guérard. «Clermont s'essaye à Saïsset» (en francès). L'Humanité, 5 octubre 2004. [Consulta: 27 desembre 2016].
* ↑ Jean-Moise Dubourg. «Olivier Saïsset, le choix du cœur» (en francès). www.rugby365.fr. Arxivat de l'original el 2016-12-28. [Consulta: 27 desembre 2016].