OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Willy Teirlinck

Willy Teirlinck (Teralfene, Affligem, 10 d'agost de 1948) és un ciclista belga, ja retirat, que fou professional entre 1970 i 1986. Durant la seva carrera esportiva aconseguí un centenar de victòries, sent les més destacades cinc etapes al Tour de França, dues a la Volta a Espanya i el Campionat de Bèlgica en ruta de 1975. Un cop retirat dirigí diferents formacions ciclistes, com ara l'Histor-Sigma, el Collstrop o el Veranclassic-Ago.
Una cursa ciclista disputada cada any a Liedekerke port el nom de Willy Teirlinck Classic en record seu.

## Palmarès

* 1970
** 1r al Gran Premi dels Marbrers
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Algèria
* 1971
** Vencedor de 3 etapes a l'Etoile des Espoirs
** 1r a la Fletxa costanera
* 1972
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França
* 1973
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a l'Etoile des Espoirs
* 1974
** 1r al Gran Premi de Denain
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** 1r al Stadsprijs Geraardsbergen
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1975
** Campió de Bèlgica en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oise
* 1976
** 1r al Gran Premi Pino Cerami
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor de 2 etapes al Tour de l'Aude
* 1977
** 1r al Tour de l'Oise i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a l'Etoile des Espoirs
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Aude
* 1978
** 1r al Tour de l'Oise
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya
* 1979
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Aragó
* 1980
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Alemanya
* 1981
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
* 1982
** 1r al Circuit des frontières
* 1984
** 1r a la Brussel·les-Ingooigem
** 1r a la Gullegem Koerse

### Resultats al Tour de França

* 1971. 75è de la classificació general
* 1972. 66è de la classificació general. Vencedor de 3 etapes. 1r de la Classificació dels esprints intermedis
* 1973. 60è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant un sector d'etapa
* 1974. 65è de la classificació general
* 1975. 45è de la classificació general
* 1976. 67è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1977. Abandona (17a etapa)
* 1978. 38è de la classificació general
* 1979. 56è de la classificació general. 1r de la Classificació dels esprints intermedis
* 1981. 111è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1978. 25è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

## Referències

* 1 2 «TEIRLINCK Willy». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Willy TEIRLINCK» (en italià). [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès de Willy Teirlinck (Bel)». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «DPG Media Privacy Gate». [Consulta: 27 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Willy Teirlinck a sitiodeciclismo.net
* Pàgina de la Willy Teirlinck Classic Arxivat 2008-10-17 a Wayback Machine.
* Willy Teirlinck a ProCyclingStats
# Eric Ericson

Eric Gustaf Ericson (Borås, Suècia, 26 d'octubre de 1918 – Estocolm, Suècia, 16 de febrer de 2013) fou un director de cor suec i professor de direcció coral reconegut internacionalent.

## Biografia i trajectòria professional

Va estudiar a la Reial Acadèmia de Música d'Estocolm (en suec Kungliga Musikhögskolan i Stockholm), on es va graduar el 1943, i va ampliar els estudis a Suïssa, (a la Schola Cantorum Basiliensis), a Alemanya, al Regne Unit i als Estats Units.
Reconegut pels seus innovadors mètodes d'ensenyament i pel seu extens repertori, Ericson fou el director principal del cor Orphei Drängar, a la Universitat d'Uppsala des de 1951 fins al 1991, i director del Cor de la Ràdio Sueca (Sveriges Radio) fins al 1982, cor que ell mateix fa formar el 1951. També l'any 1951 va començar la seva tasca docent a la Reial Acadèmia de Música d'Estocolm, on es va convertir en un una figura llegendària, i fou nomenat catedràtic de direcció coral el 1968.
El 1995 fou guardonat amb el Nordic Council Music Prize, i el 1997 va compartir el Polar Music Prize amb Bruce Springsteen; la menció fou per ésser "pioner en els èxits com a director, professor, creador artístic i inspirador de la música coral sueca i internacional". Amb motiu del seu 80è aniversari, el 1988, l'entitat bancària Swedbank de Suècia va patrocinar la "Càtedra Eric Ericson de direcció coral" a la Universitat d'Uppsala.
Va crear el Cor de Cambra Eric Ericson, i va treballar com a director convidat de nombroses formacions i cors, entre altres la Drottningholm Baroque Ensemble (Passions de Bach), Netherlands Chamber Choir (Poulenc), Chœur de chambre Accentus i Paris (obres finlandeses).
La direcció de La flauta màgica a la pel·lícula de 1975 de Bergman fou valorada com a "impressionant" en el seu "equilibri entre lleugeresa i solemnitat", i la crítica va fer notar que Ericson era un "Mozartià a tenir en compte".

## Premis i reconeixements

* Léonie Sonning Music Prize (1991; Dinamarca)
* Nordic Council Music Prize (1995, Dinamarca, Islàndia, Noruega Suècia i Finlàndia)
* Polar Music Prize (1997, Suècia)

## Enregistraments destacats

* Obres de Ingvar Lidholm, Sven-David Sandström, Tomas Jennefelt, Jorgen Jersild - Eric Ericson Chamber Choir, Caprice CAP21461 2002

## Referències

* ↑ «Orphei Drängar» (en suec).
* ↑ «Körledaren Eric Ericson död (Ha mort el director de cor Eric Ericson)» (en suec). UNT.SE, 16-02-2013.
* ↑ «Körlegenden Eric Ericson har gått bort (Se n'ha anat la llegenda Eric Ericson)» (en suec). Sveriges Radio, 16-02-2013.
* ↑ «Körledaren Eric Ericson avliden (Ha mort el director de cor Eric Ericson)» (en suec). Dagens Nyheter, 16-02-2013.
* ↑ Evidon, Richard. Bergman and 'The Magic Flute'. The Musical Times, Vol. 117, No. 1596 (Febrer de 1976), pp. 130-131. (en anglès)

## Enllaços externs

* Prizewinners of 1997 Arxivat 2004-04-14 a Wayback Machine. – Polar Music Prize
* Eric Ericson - 50 years with the Chamber Choir - Entrevista a Eric Ericson de 1997 a The Art Bin Magazine (en anglès).
* Artist Biography by Erik Eriksson Trajectòria artística d'Eric Ericson (En anglès).
# Mofeta de la Patagònia

La mofeta de la Patagònia (Conepatus humboldtii) és una espècie de mofeta del gènere Conepatus nadiua d'àrees herboses obertes de les regions patagones de l'Argentina, Xile i el Paraguai.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Casa a l'avinguda Blondel, 17

La Casa a l'avinguda Blondel, 17 és una obra eclèctica de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i quatre plantes. El basament és fins a la primera planta, fusta i remat. Composició simètrica amb arcs, pilastres, frontó central, finestres serlianes i balcons de forja. Parets de càrrega, maó i pedra.

## Referències

* ↑ «Casa a l'avinguda Blondel, 17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Francesco Queirolo

Francesco Queirolo (Gènova, 1704 - Nàpols, 1762) va ser un escultor genovès actiu a Roma i Nàpols durant el rococó i el barroc.

## Biografia

Queirolo va néixer a Gènova l'any 1704; després d'estudiar a la mateixa ciutat amb Bernardo Schiaffino, va instal·lar-se a Roma durant la dècada de 1720 sota la protecció del cardenal Spinola, i va entrar al taller de Giuseppe Rusconi. L'any 1733 va obtenir el tercer premi de l'Accademia di San Luca en escultura de primera classe. Influït per Antonio Coradini, s'instal·là a Nàpols l'any 1752 on realitzà l'escultura del Desengany (Disinganno) per a la capella de Sansevero. Morí a Nàpols l'any 1762.

## Obres

Durant la seva estada a Roma, Queirolo realitzà les estàtues de Sant Carles Borromeu i de Sant Bernat per a la façana de la basílica de Santa Maria la Major, un bust de Cristina de Suècia (1740), la representació de la tardor (I doni dell'Autuno; 1749) de la Fontana di Trevi i la tomba de la duquessa de Grillo a la basílica de Sant'Andrea delle Fratte (1752).
A partir de 1752, Queirolo treballa grirebé exclusivament en la decoració de la capella Sansevero de Nàpols, per a la qual realitza la seva obra mestra, El Desengany (Disinganno). L'estàtua mostra un pescador que s'allibera d'una xarxa amb l'ajuda d'un àngel i representa l'abandó del pecat gràcies a l'intel·lecte. L'obra, esculpida en un únic bloc de marbre, era tan ambiciosa que va considerar-se impossible de realitzar.

## Referències

* ↑ PERROT, Antonio. «Gli artisti del principe di Sansevero», 1993. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* 1 2 Facco, Enrico «Esperienze di premorte». Scienza e coscienza ai confini tra fisica e metafísica, 2010, pàg. 25.
* ↑ Brunori, Giulia; Giovanetti, Francesco. I buoni progetti di restauro: conservazione, adeguamento, riuso. Atti dell’VIII Convegno Nazionale ARCo (en italià). Roma TrE-Press, 2020-12-04. ISBN 979-12-80060-81-5.
* ↑ «Release from Deception by QUEIROLO, Francesco» (en anglès). Web Gallery of Art. [Consulta: 29 gener 2022].
# Sant Cosme i Sant Damià de Monnars

Sant Cosme i Sant Damià de Monnars és una església de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Antiga església del poble de Monnars. Presenta una porta d'arc de mig punt, teulada a doble vessant i campanar en espadanya. Per la seva tipologia és possible que es tracti d'un edifici d'època medieval, reformat després.

## Referències

* ↑ «Sant Cosme i Sant Damià de Monnars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Els investigadors i la maledicció del Rei Fosc

Els investigadors i la maledicció del Rei Fosc (títol original en alemany, Die Pfefferkörner und der Fluch des Schwarzen Königs) és una pel·lícula alemanya estrenada el 7 de setembre de 2017. És la primera de les dues adaptacions de la sèrie de televisió infantil i juvenil Die Pfefferkörner, que s'emet des de l'any 1999. Aquesta pel·lícula, que es va estrenar just abans de l'emissió de la temporada 14, és protagonitzada per quatre dels cinc membres de la novena generació: Mia, Alice, Johannes i Benny. Un altre protagonista és en Luca, que només apareix a la pel·lícula. Està ambientada a Hamburg i al Tirol del Sud. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es va estrenar a la televisió el 27 d'octubre de 2019 a Das Erste. El 2021, es va estrenar el segon llargmetratge de la sèrie, Els investigadors i el tresor de les profunditats marines.

## Referències

* ↑ «Die Filmstarts-Kritik zu Die Pfefferkörner und der Fluch des schwarzen Königs» (en alemany). Filmstarts. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Die Pfefferkörner und der Fluch des Schwarzen Königs». [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Els investigadors i la maledicció del Rei Fosc». ésAdir. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Die Pfefferkörner und der Fluch des schwarzen Königs» (en alemany). NDR. [Consulta: 4 febrer 2023].
# Mofeta dels Andes

La mofeta dels Andes (Conepatus chinga) és una espècie de mofeta de Sud-amèrica. Viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, Xile, el Perú i l'Uruguai.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Pomacentrus javanicus

Pomacentrus javanicus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de Java (Indonèsia).

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cap Carvoeiro

El cap Carvoeiro (en portuguès Cabo Carvoeiro) és un cap de la costa atlàntica de Portugal, situat en el part central del país, en l'extrem de la petita península de Peniche, pertanyent al concelho de Peniche, en el Oeste. És un lloc de gran valor natural i paisatgístic, amb gran varietat de penya-segats calcaris fortament erosionats.
És el punt més occidental de Portugal al nord del Cap de la Roca (Cabo da Roca). A l'oest es pot albirar des del cap el petit arxipèlag de les Berlengas, integrat en una reserva natural terrestre i marina.
En aquest lloc es va erigir el far de Cap Carvoeiro, de 25 m d'altura, a causa dels nombrosos naufragis ocorreguts en aquest tram de costa.
La petita capella de La nostra Senyora dels Remeis, sobre el cap, és la meta d'un concorregut romiatge. L'interior està revestit per valuosos quadres del segle xviii del taller del mestre Antonio de Oliveira Bernardes.
En la veïna Gruta da Furninha, es van trobar vestigis d'ocupació humana que es remunten a temps prehistòrics.

## Enllaços externs

* Observação de aves no Cabo Carvoeiro (portuguès)
# Filòcrates

Filòcrates és el nom dels següents personatges:
* Filòcrates (militar), militar atenenc
* Filòcrates (orador), orador atenenc
# Satchelliella malicky

Satchelliella malicky és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Turquia i Grècia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* GBIF (anglès)
* BioLib (anglès)
# San Giorgio Scarampi

San Giorgio Scarampi, (San Giòrs ëd jë Scramp en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Olmo Gentile, Perletto, Roccaverano i Vesime.
# Xavier Lucaya i Layret

Xavier Lucaya i Layret (Barcelona, 1939) és un metge radiòleg català.

## Trajectòria

Té una destacada trajectòria en aquesta especialitat i molt especialment en l'àmbit de la radiologia pediàtrica. Es va llicenciar a la Universitat de Barcelona el 1964 amb Premi Extraordinari i de 1966 a 1971 es va especialitzar en Pediatria i Radiologia a la Universitat de Cincinnati.
Des de 1974 és coordinador del Departament de Radiologia i director mèdic de l'Institut de Diagnòstic per la Imatge de l'Hospital General de la Vall d'Hebron. En 1983 fou president de la Societat Catalana de Pediatria. Ha obtingut algunes distincions la Medalla d'Or de la Societat Espanyola de Radiologia Mèdica (SERAM, 1996), Elegit per al Hall d'Honor de la Universitat de Cincinnati (2001) i Medalla d'Honor de la Societat Europea de Radiologia (Viena, 2004).
És autor de nombrosos articles en revistes especialitzades nacionals i internacionals. Professor invitat a la Universitat de Cincinnati, Universitat de Texas, Universitat de Zuric, Universitat de Santiago de Xile, Universitat de Caracas i Universitat de Rio Grande (Brasil). També és professor de la Universitat Internacional de Catalunya. El 2004 li fou atorgada la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Trenta-sis metges han rebut la Creu de Sant Jordi des de l'any 1981 al web del COMB
* ↑ Xavier Lucaya Layret Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. al web de la SERAM
# Espectroscopista

Un espectroscopista és un científic (físic, químic, astrònom…) especialista en les tècniques de l'espectroscòpia (espectroscòpia atòmica, espectroscòpia infraroja, espectroscòpia Raman, ressonància magnètica nuclear, etc.).

## Espectroscopistes destacats

* Anders Jonas Ångström
* Charles Glover Barkla
* Nikolay Basov
* Nicolaas Bloembergen
* Niels Bohr
* Bertram Brockhouse
* Robert Bunsen
* Arthur Compton
* Robert Curl
* Louis de Broglie
* Peter Debye
* Richard R. Ernst
* James Franck
* Roy J. Glauber
* John L. Hall
* Theodor W. Hänsch
* Werner Heisenberg
* Gerhard Herzberg
* Victor Francis Hess
* Antony Hewish
* Dorothy Hodgkin
* Pierre Janssen
* Alfred Kastler
* Gustav Kirchhoff
* Harold Kroto
* Willis Eugene Lamb
* Norman Lockyer
* Hendrik Lorentz
* Theodore Lyman
* Albert Abraham Michelson
* Robert Andrews Millikan
* Edward Morley
* Rudolf Mössbauer
* Max Planck
* Aleksandr Mikhailovich Prokhorov
* Isidor Isaac Rabi
* Sir Chandrasekhara Venkata Raman
* Norman Foster Ramsey, Jr.
* Wilhelm Conrad Röntgen
* Johannes Robert Rydberg
* Martin Ryle
* Arthur Leonard Schawlow
* Kai Siegbahn
* Manne Siegbahn
* Richard Smalley
* Johannes Stark
* Charles Hard Townes
* Joseph von Fraunhofer
* Philipp Eduard Anton von Lenard
* Kurt Wüthrich
* Pieter Zeeman
* Ahmed Zewail

## Referències

* ↑ «Espectroscopista». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Proville

Proville és un municipi francès situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 3.475 habitants. Limita al nord i est amb Cambrai, al sud-est amb Rumilly-en-Cambrésis, al sud amb Marcoing i Noyelles-sur-Escaut, al sud-oest amb Cantaing-sur-Escaut i a l'oest amb Fontaine-Notre-Dame (Nord).

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 280 | 282 | 429 | 424 | 461 | 482 | 500 | 452 | 491 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 498 | 497 | 673 | 705 | 737 | 787 | 795 | 815 | 793 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 796 | 787 | 786 | 556 | 735 | 739 | 786 | 786 | 786 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 818 | 915 | 2.238 | 3.215 | 3.655 | 3.472 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Delwarde | |
# Cap Canaille (pel·lícula)

Cap Canaille és una pel·lícula franco-belga dirigida per Juliet Berto i Jean-Henri Roger, estrenada el 1983.

## Sinopsi

Arran de l'incendi d'un turó el propietari del qual és la filla d'un home que fou empresonat per narcotràfic abans de ser assassinat recentment, dos periodistes decideixen investigar el cas.

## Anàlisi i comentari

Juliet Berto explica sobre la seva pel·lícula:
| « | "Vam creuar Marsella com a les tires còmiques, és com un quadre, una pintura. És una pel·lícula impressionista, amb zones d'ombra i zones de llum. La pel·lícula es pot llegir a diversos nivells; hem treballat molt. sobre el ritme, sobre els impulsos, que no és una forma clàssica de treball al cinema, tenim una mica d'una forma de construcció musical.', era un blues sobre una balada de blues. Allà, diguem que tenim una simfonia, és és just? és bo? Això és una altra cosa, no ens toca jutjar." | » |

## Repartiment

* Juliet Berto : Paula Baretto
* Richard Bohringer : Robert Vergès
* Jean-Claude Brialy : Me Samuel Kebadjan
* Bernadette Lafont : Mireille Kebadjan
* Patrick Chesnais : Wim
* Gérard Darmon : Nino Baretto
* Richard Anconina : Mayolles
* Nini Crépon : Dugrand
* Raúl Gimenez : Ernest la gâchette
* Andrex : Pascal Andreucci
* Jean Maurel : Ange Andreucci
* Toni Cecchinato : Hugo Zipo
* Richard Martin : Jo l'architecte
* Isabelle Ho : Miss Li
* Pierre Maguelon : Varenne
* Alexandre Fabre : Un homme de main

## Honors

* Seleccionada a la Competició Oficial al 33è Festival Internacional de Cinema de Berlín de 1983..

## Referències

* ↑ Juliet Berto 1991 (en français). conservé à la Cinémathèque de Grenoble, Décembre 1990, p. 35.
* ↑ «Berlinale: 1983 Programme». berlinale.de. [Consulta: 15 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a Dailymotion
# Francisco Ridaura Vera

Francisco Ridaura Vera (Albaida, 1912 -11 d'abril de 2004) va ser un pintor i artista plàstic valencià.

## Biografia

Ridaura va nàixer a Albaida, fill d'encarregat d'una fàbrica tèxtil i de mestressa de casa, va ser el benjamí de sis germans. S'inicia en la pintura a l'adolescència, quan aprèn dibuix de les germanes Llinàs, i acudeix a classes de Josep Segrelles. L'any 1930 ingressa a l'Escola Superior de Belles Arts de València, i va obtindre la titulació de professor de dibuix i gravat.
Després de la Guerra Civil espanyola, imparteix classes en diversos centres d'ensenyament del País Valencià, la Regió de Múrcia i les Illes Canàries, fins a la jubilació a l'any 1982.

## Carrera artística

Ridaura va emmarcar-se en l'impressionisme. En el seu estil pictòric va destacar la fixació per representar els paratges i els paisatges naturals i urbans d'Albaida, bellament il·luminats, i amb predilecció per la gamma de colors rosats.
L'obra de Ridaura va participar en exposicions individuals i col·lectives des de la dècada dels 40. Els seus quadres es van mostrar a València, Ontinyent, Xàtiva, Granada, Múrcia o Madrid.
L'any 1985 inaugura a Albaida una sala d'art, que actualment allotja l'exposició permanent de la seua obra.

## Referències

* ↑ Albaida acomiada el pintor Ridaura, Medalla d’Or de les Arts Plàstiques de la ciutat. Vilaweb, 15 d'abril de 2004
* ↑ «Guia Didàctica publicada per la Diputació de València, 2006». Arxivat de l'original el 2021-02-14. [Consulta: 8 febrer 2021].
# Satchelliella compta

Satchelliella compta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa, incloent-hi la Gran Bretanya, Alemanya, Dinamarca, els Països Baixos i Bèlgica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ DEpository: a Web repository of information about the Metazoa of Germany (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Salambô

* No s'ha de confondre amb Salammbô, novel·la de Gustave Flaubert.
Salambô (àrab: صلامبو, Ṣalāmbū; francès: Salammbô) és una antiga vila de Tunísia. Actualment forma part del terme municipal de Carthage, tractant-se del seu límit sud i fronterer amb la localitat veïna de Le Kram. Formava el barri púnic de Cartago en època romana. Al nord hi ha les termes d'Antoní, i a la mateixa Salambô s'ha trobat el cementiri o Tofet de Salambô, lloc d'enterrament dels infants sacrificats, i el kothon o port púnic.
L'escriptor Gustave Flaubert va donar el seu nom al personatge fictici de Salambó, la filla petita d'Hamílcar Barca, protagonista del llibre homònim. La localitat també ha inspirat un videojoc, Salammbo: Battle for Carthage (en).

## Referències

* ↑ «Situation géographique». Commune de Carthage. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ Rakob, Friedrich «Cartago. La topografía de la ciudad púnica: Nuevas investigaciones». Cuadernos de arqueología mediterránea, 4, 1998, pàg. 14–16. ISSN: 1578-1356.
* ↑ «Carthage, le site archéologique. Les guides cérès. by ENNABLI Abdelmajid, SLIM Hédi: (1982) | AUSONE» (en anglès). [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ Beschaouch, Azedine. La Légende de Carthage. París: Gallimard, 1993. ISBN 2-07-053212-7.
* ↑ Slim, Hédi. La Tunisie antique : de Hannibal à saint Augustin. París: Mengès, 2001. ISBN 2-85620-421-X.
* ↑ Flaubert, Gustave. Salammbò. París: Garnier-Flammarion, 1964. ISBN 2-08-070022-7.
* ↑ «Salammbô: Battle for Carthage». Steam. [Consulta: 9 maig 2021].