OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere de Cardona i Enríquez

Pere Folc de Cardona i Enríquez (finals s.XV - ? 1546). Fou Governador general de Catalunya des de 1509. Fill del duc Joan Ramon Folc IV de Cardona. Tingué la baronia d'Assuévar. Heretà el càrrec, fins aleshores vinculat a la família Requesens, pel seu matrimoni amb Joana de Requesens. Durant la revolta del 1520 a Barcelona mantingué una actitud ambigua i més aviat contrària als consellers. La plaça de Santa Anna, on donava el seu palau, fou sovint escenari de justes.
El 1543 intervingué en la construcció i exhibició d'una màquina que movia vaixells sense rems ni veles, inventada per Blasco de Garay i possiblement moguda a vapor. Fou provada al port de Barcelona en presència del rei Carles V i el príncep Felip II amb gran expectació mediàtica. El enginy fou un èxit però no tingué continuïtat.
El succeí en el càrrec el seu fill Pere de Cardona i Requesens (1543-93), i, a aquest, el seu fill Enric de Cardona i d'Erill, fins a l'any 1602.

## Antecedents familiars

Fill de Joan de Cardona i d'Aldonça Enríquez.

## Núpcies i descendents

Casat el 14 amb Joana de Requesens, filla de la noble nissaga dels almiralls Requesens. Van tenir els següents fills:
* Galceran de Cardona i Requesens.
* Ferran de Cardona i Requesens. Morí el 1548.
* Pere de Cardona i Requesens.
| | | | | | | Pere de Cardona i Enríquez | Pere de Cardona i Enríquez | Pere de Cardona i Enríquez | Pere de Cardona i Enríquez | Pere de Cardona i Enríquez | Pere de Cardona i Enríquez | Joana de Requesens | Joana de Requesens | Joana de Requesens | Joana de Requesens | Joana de Requesens | Joana de Requesens | | | | | | | | |
| Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Ferran de Cardona | Ferran de Cardona | Ferran de Cardona | Ferran de Cardona | Ferran de Cardona | Ferran de Cardona | Anna d'Oms | Anna d'Oms | Anna d'Oms | Anna d'Oms | Anna d'Oms | Anna d'Oms | | | Pere de Cardona i Requesens | Pere de Cardona i Requesens | Pere de Cardona i Requesens | Pere de Cardona i Requesens | Pere de Cardona i Requesens | Pere de Cardona i Requesens |
| | | | | | | Joana de Cardona | Joana de Cardona | Joana de Cardona | Joana de Cardona | Joana de Cardona | Joana de Cardona | | | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | Galceran de Cardona | | | | |

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Catalana
* ↑ Carta de Tomás González Hernández a Navarrete - Arxiu de Simancas
# Regió Oest (Camerun)

Regió Oest és una de les deu regions de la República de Camerun. La seva capital és la ciutat de Bertoua.

## Departaments

Aquesta regió posseeix una subdivisió interna composta pels següents departaments:
* Bamboutos
* Haut-Nkam
* Hauts-Plateaux
* Koung-Khi
* Menoua
* Mifi
* Ndé
* Noun

## Territori i població

La regió Oest té una superfície de 13,892 km². Dins de la mateixa resideix una població composta per 1,720,047 persones (xifres del cens de l'any 2005). La densitat poblacional dins d'aquesta província és de 124 habitants per km².
# Yayık ayran

Yayık ayran (turc: Yayık ayranı) és una varietat de l'ayran, una beguda composta de iogurt i d'aigua. El iogurt utilitzat generalment prové de llet d'ovella i té un sabor espès, saborós i lleugerament àcid. S'acostuma a prendre amb sal. És molt popular a Turquia, els Balcans, i a parts de l'Orient Pròxim. Se serveix freda i es pren com a acompanyant als plats tradicionals o de menjar ràpid. En turc té varies denominacions com a katık ayranı o çalkama. (p. 244)

## Referències

* ↑ Fatih Yildiz. Development and Manufacture of Yogurt and Other Functional Dairy Products. CRC Press, 19 abril 2016, p. 130–. ISBN 978-1-4200-8208-1.
* ↑ «Katık ayranı nedir? - Yeni Akit» (en turc). [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ Özhan Öztürk. Karadeniz: ansiklopedik sözlük. Heyamola Yayınları, 2005. ISBN 978-975-6121-00-9.

## Vegeu també

* Ayran de Susurluk

## Enllaços externs

* Com fer a casa (turc)
# Jalia Manaji

Jalia Manaji fou un petit estat tributari protegit del districte d'Undsarviya, al Kathiawar, província de Gujarat, presidència de Bombai, format per un sol poble amb un únic tributari. La població el 1881 era de 180 persones. Els ingressos estimats eren de 200 lliures amb un tribut de 3,2 lliures al Gaikwar de Baroda.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Kriúkovka (Tambov)

* Per a altres significats, vegeu «Kriúkovka».
Kriúkovka (en rus: Крюковка) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 520 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Kriúkovo

«Kriúkovo» té aquests significats:
* Kriúkovo (Krasnoiarsk), localitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Kriúkovo (Nóvgorod), localitat de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia
* Kriúkovo (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Krizia

Maria Mandeli (Bèrgam, 1925―6 de desembre de 2015), coneguda com a Krizia, va ser una modista italiana. Apassionada de moda des de la seva joventut, Krizia va començar a donar-se a conèixer internacionalment en els anys 1970 i 1980. Va guanyar el Premi de la crítica de la moda en el Palau Pitti de Florència, el Premi Tiberio d'Or de la moda que concedeix la ciutat de Capri i el 1986 va rebre el títol de comanador de l'Orde al Mèrit de la República Italiana. Va contreure matrimoni amb Aldo Pinto. Va morir el 2015 als 90 anys, d'infart.

## Referències

* ↑ «Mor als 90 anys la dissenyadora italiana Krizia». [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ diariouno. «Va morir l'estilista italiana Krizia». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ excelsior. «La modista italiana Krizia va morir a la seva casa de Milà», 07-12-2015. [Consulta: 7 desembre 2015].
# Koceľovce

Koceľovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1243.
# Jubel·li Taurea

Jubel·li Taurea (en llatí Jubellius Taurea) fou un notable campani d'alt rang, destacat per la seva valentia a la Segona Guerra Púnica.
Va lliurar amb Claudi Asel·le un combat singular el 215 aC. Quan els romans van conquerir Càpua el 211 aC es va suïcidar, segons explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ Taurea, Jubellius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 983
# Jubbal (ciutat)

Jubbal és una ciutat al districte de Simla a l'estat d'Himachal Pradesh. Al cens del 2011 tenia 37.682 habitants.

## Referències

* ↑ «Census India» (en anglès). Arxivat de l'original el 14 maig 2007. [Consulta: 10 març 2013].
# Kiyotsugu Hirayama

Kiyotsugu Hirayama (japonès: 平山 清次, Hirayama Kiyotsugu, 13 d'octubre de 1874 - 8 d'abril de 1943) va ser un astrònom japonès, conegut pel descobriment de les famílies d'asteroides, grups d'asteroides que comparteixen similars regions orbitals. Els grups que va identificar es diuen famílies d'Hirayama en el seu honor.
La família Flora d'asteroides va ser establerta pel professor a la Universitat Imperial de Tòquio.
L'asteroide (1999) Hirayama s'anomena així en el seu honor, de la mateixa manera que el cràter lunar Hirayama que també ho és, conjuntament amb Shin Hirayama.

## Referències

* Nomenclatura Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine. en www12.plala.or.jp (japonès)
* Groups of asteroids probably of common origin, Astronomical Journal, Vol. 31, No. 743, pàg. 185-188, October 1918
* Obituary Notices (Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 107, p. 42-44 - Obituary Notices:- Hirayama, Kiyotsugu). (anglès)
# Kizatovka

Kizatovka (en rus: Кизатовка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 29 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Kiyou Shimizu

Kiyou Shimizu (清水 希 容, Shimizu Kiyou; Osaka, 7 de desembre de 1993) és una karateka japonesa que competeix en la prova de kata femenina. Va guanyar la medalla de plata en la prova de kata femenina als Jocs Olímpics d’estiu del 2020 a Tòquio, Japó. També és dues vegades medalla d'or al Campionat Mundial de Karate i dues vegades medalla d'or als Jocs Asiàtics

## Carrera

El 2014 va representar el Japó als Jocs Asiàtics d'aquell any, a Incheon, Corea del Sud, i va guanyar la medalla d’or en la prova de kata femenina. Un mes després, es va convertir en campiona del món al Campionat Mundial de Karate del 2014, celebrat a Bremen, Alemanya. El 2015, va guanyar la medalla d'or als Campionats Asiàtics de Karate celebrats a Yokohama, Japó.
Al Campionat Mundial de Karate del 2016, a Linz, Àustria, va repetir el seu èxit del 2014 guanyant per segona vegada la medalla d’or en la prova de kata femenina. El 2017, va guanyar la medalla d'or en la prova de kata femenina als Jocs Mundials del celebrats a Wrocław, Polònia. A la final, va derrotar a Sandra Sánchez d'Espanya.
El 2018, va guanyar una medalla en tres grans torneigs. Als Campionats Asiàtics de Karate celebrats a Amman, Jordània, va guanyar la medalla d’or en la prova de kata femenina. També va guanyar la medalla d'or en els kata femení esdeveniment en els jocs asiàtics, celebrada a Jakarta, Indonèsia. El seu èxit va continuar al Campionat Mundial de Karate celebrat a Madrid, on va guanyar la medalla de plata en la prova de kata individual femení. A la final, va perdre contra Sandra Sánchez d'Espanya.
Als Campionats Asiàtics de Karate del 2019 celebrats a Taixkent, Uzbekistan, va guanyar la medalla d’or en la prova de kata individual femenina.
Va representar el Japó als Jocs Olímpics d’estiu de 2020 de karate. Va arribar a la final a la prova de kata femení, però va perdre la medalla d'or contra l'espanyola Sandra Sánchez Jaime.

## Referències

* ↑ «KARATE BREMEN 2014. FINAL RESULTS» (en anglès). [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «The 13th AKF Senior Championships in Yokohama» (en anglès). [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «WKF World Senior Championships 2016 - 2016-10-26» (en anglès). [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «Resultats 24th World Championships Madrid, Spain 2018» (en anglès). [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «16TH AKF SENIOR CHAMPIONSHIP 2019» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-04-23. [Consulta: 7 agost 2021].

## Enllaços externs

* Perfil Instagram
# Kuixinka

Kuixinka - Кушинка (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora del riu Maramuki, a 28 km al sud d'Apxeronsk i a 108 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Txernígovskoie.
# L'Estelroig

L'Estelroig és un indret del poble d'Hortoneda al municipi de Clariana de Cardener (Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Károly Nagy

Károly Nagy (Budapest, 1936-ibídem, 28 d'octubre de 2015) fou un futbolista hongarès que jugava en la demarcació d'extrem dret. Jugà cinc temporades amb l'Újpest Budapest FC (1957-61) amb el qual guanyà la lliga hongaresa de futbol l'any 60. Va debutar com a futbolista la temporada 1957/1958 amb l'Újpest Budapest FC de la mà de l'entrenador Sándor Balogh. El seu primer partit el va jugar el 30 de març de 1957 contra el Budapest Honvéd FC, al qual va guanyar per 2-1. Aquesta temporada va acabar en tercera posició en lliga, seguint d'una setena i una cinquena les dues temporades següents. En 1960 va aconseguir guanyar la Nemzeti Bajnokság I després de superar el Ferencvárosi TC, que va quedar en segona posició. A l'any següent, i després de quedar segon en lliga, es va retirar com a futbolista. Va morir el 28 d'octubre de 2015 als 79 anys.

## Referències

* 1 2 «Gyász: elhunyt a korábbi bajnok jobbszéls?» (en hongarès). Nemzeti Sport, 27-10-2015. [Consulta: 29 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a worldfootball
* Fitxa del jugador a nela (en hongarès)
# Kwame Akoto-Bamfo

Kwame Akoto-Bamfo és un escultor ghanès. La seva escultura exterior dedicada a la memòria de les víctimes del Comerç atlàntic d'esclaus està exposada al Memorial Nacional per la Pau i la Justícia que obrí les portes l'any 2018 a Montgomery (Alabama). Les seves altres escultures inclouen una instal·lació d'1200 caps de formigó que representen els avantpassats ghanesos esclavitzats a Accra, la capital de Ghana. Anomenada Faux-Reedom, fou revelada l'any 2017.

## Referències

* ↑ Miller, James H. «Alabama memorial confronts America’s racist history» (en anglès). The Art Newspaper, 16-04-2018. [Consulta: 20 abril 2018].
* ↑ McCool, Alice. «Accra in the spotlight: colonial questions as Ghana's capital celebrates its 60th» (en anglès). The Guardian, 06-03-2017. [Consulta: 20 abril 2018].

## Enllaços externs

* Projecte artístic d'Akoto-Bamfo (anglès)
# La Plata

«La Plata» té aquests significats:
* La Plata (ciutat de l'Argentina), ciutat capital de la Província de Buenos Aires i del seu partit homònim
* La Plata (Maryland)
* La Plata (Missouri)
* Arquebisbat de La Plata
* Club de Gimnasia y Esgrima La Plata, club esportiu de la ciutat de La Plata (Província de Buenos Aires) destacat en futbol i basquetbol
* Conca de la Plata, cinquena conca hidrogràfica més gran del món
* Museo de La Plata, museu de ciències naturals a la ciutat de La Plata, capital de la província de Buenos Aires, a l'Argentina
* Partit de La Plata, partit de la província de Buenos Aires, Argentina
* Riu de la Plata, estuari creat pel riu Paranà i el riu Uruguai, formant sobre la costa atlàntica de l'Amèrica del Sud
* Sierra de la Plata, llegendària idea de tresors de plata que es creia hi havia a l'interior de Amèrica Del Sud
# Kanat de Zanjan

El Kanat de Zanjan fou un estat del segle xviii a l'Azerbaidjan del sud (persa avui iranià) amb capital a la ciutat de Zanjan (Zandjan)
Va esdevenir semi independent després de la mort de Nadir Xah el juny del 1747. Estava governat per una branca dels turcmans shahsevan, que també governaven al Kanat d'Ardebil. Va conservar l'autonomia per un segle

## Llista de kans

* Zulfaqar Khan Afshar (1747-1780)
* Ali Khan Afshar (1780-1782)
* Abdullah Khan Afshar (1782-1797)
* Amanullah Khan Afshar (1797-1810)

## Notes

* ↑ En el període safàvida el nom Azerbaidjan va ser aplicat a tot els kanats musulmans del Caucas oriental incloent els del sud del riu Araz, fins al riu l Qezel Uzan; la regió entre el sud de l'Araz i el Qezel Uzan correspon aproximadament als moderns ostans iranians de l'Azerbaidjan Oest i de l'Est

## Referències

* Atkin, Muriel Russia and Iran, 1780—1828. 2nd. ed.
# La Talaia (Castellet i la Gornal)

La Talaia és una muntanya de 269,1 metres que es troba al massís del Garraf, entre els municipis de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) i de Vilanova i la Geltrú (Garraf).
Al seu cim s'hi han fet troballes ibèriques. El topònim és documentat amb aquest nom el 1358 en una disposició reial per tal d'erigir senyals de jurisdicció. Posteriorment serví de límit durant la creació de la parròquia de Sant Antoni i s'hi van plantar una sèrie de fites que han arribat fins als nostres dies.
El 1954 s'hi va clavar una creu de ferro, el 1960 s'hi construí un cocó i el 1964 una capelleta amb la Mare de Déu de Montserrat. El 2000 s'hi va instal·lar una torre de guaita de nou metres d'altura. El setembre de 1988 i el juny de 2012 la muntanya va ser afectada per importants incendis.
Des del cim es veu a l'oest, Rocacrespa, l'ermita de Lurdes, el pantà de Foix, les serralades del Penedès i el Montmell, cap a migdia i llevant, la plana de la costa del Garraf des de Sitges fins a Cubelles amb les petites serralades litorals. Caminant per la carena de la serra de Bonaire s'arriba al Pla de les Palmeres, entre d'altres recorreguts possibles. Des del cim es pot baixar cap a la Fita dels Tres Termes.
L'Agrupació Excursionista Talaia de Vilanova i la Geltrú duu el nom en record d'aquesta muntanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «La Talaia (Castellet i la Gornal)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Carbonell i Virella, Vicenç. Noms de lloc de Vilanova i la Geltrú. Vilanova i la Geltrú: Institut d'Estudis Penedesencs, 2001, p. 237-238. ISBN 8486933773.
* 1 2 Casas, Jordi «La Talaia, la muntanya que dona nom a l'excursionisme vilanoví». Diari de Vilanova, 19-05-2000, pàg. 31.
* ↑ «Un incendi crema part important del Parc natural del Foix i avança sense control cap a Canyelles i Vilanova». [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «Un Itinerari clàssic dels excursionistes vilanovins : ascensió al cim de la Talaia des de Vilanova i la Geltrú». Talaia Vilanova i la Geltrú : l'Agrupació, Núm. 300, 01-05-2011, pàg. 40-41.
* ↑ Parcs del Garraf, Olèrdola i el Foix. 1a ed. [Barcelona]: Diputació de Barcelona, 2004. ISBN 84-9803-007-2.

## Enllaços externs

* «Cim de la Talaia». Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.
* «Ruta per la Talaia». Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.
* «Ruta La Talaia Vilanova i la Geltrú». Wikiloc.
* «Mapa del Parc del Foix». Diputació de Barcelona.
# Kanopolis

Kanopolis és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 543 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kanopolis tenia 543 habitants, 248 habitatges, i 153 famílies. La densitat de població era de 174,7 habitants/km².
Dels 248 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 38,3% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.413 $ i la renda mediana per família de 39.531 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.170 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 16.161 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kanopolis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kanopolis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Guareña

La Guareña és una comarca del sud-est de la província de Zamora que rep el nom del riu Guareña. El cap comarcal és Fuentesaúco.

## Municipis

* Argujillo.
* La Bóveda de Toro.
* Cañizal.
* Castrillo de la Guareña.
* Fuentelapeña.
* Fuentesaúco.
* Guarrate.
* El Maderal.
* El Pego.
* San Miguel de la Ribera (La Aldea)
* Vadillo de la Guareña.
* Vallesa de la Guareña.
* Villabuena del Puente.
* Villaescusa.
* Villamor de los Escuderos.
# La araucana (pel·lícula)

La araucana és una pel·lícula dirigida per Juli Coll i Claramunt de 1971, una coproducció d'Espanya, Xile i Itàlia. Basada en el poema èpic d'Alonso de Ercilla i presentada com una coproducció ambiciosa, el seu resultat final no va respondre a les expectatives i va ser un fracàs comercial.

## Argument

La història abasta des del moment en què Pedro de Valdivia surt del Cusco al gener de 1540 fins a la seva derrota i mort a la batalla de Tucapel, descrivint detalladament el seu romanç amb Inés de Suarez.

## Repartiment

* Venantio Venantini - Pedro de Valdivia
* Elsa Martinelli - Inés de Suárez
* Eduardo Fajardo - Virrei Lagasca
* Elisa Montés - La Coia

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 1971 | Millor fotografia | Mario Pacheco | Guanyador |
| 1971 | Millor ambientació | Eduardo Torre de la Fuente | Guanyador |

## Referències

* ↑ Crítica de cine: “La Araucana”, Publicat a El Mercurio, Santiago, 6 d'agost de 1971
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1971». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 9 gener 2016].

## Enllaços externs

* La araucana a elcriticoabulico.wordpress.com
* Verdad geográfica de los humedales en La Araucana de Alonso de Ercilla de Juan José Sanz Donaire A:Anales de Literatura Hispanoamericana, vol. 45, any 2016
# Lapin Agile

El Lapin Agile és el cabaret més antic de París. En la seva època de major esplendor, sota la direcció del músic, pintor, poeta i animador Frédéric Gerard (conegut com a Père Frédé i propietari del ruc C (que seria famós amb el nom de Joachim-Raphaël Boronali), el cabaret era freqüentat per personalitats com Guillaume Apollinaire, Francis Carco, Roland Dorgelés, Charles Dullin, Maurice Utrillo, Max Jacob, Amedeo Modigliani o Picasso.
El cabaret, que va començar dient-se Cabaret dels Assassins, deu el seu nom a un joc de paraules entre Gill i lapin (en francès conill). El 1875, el propietari va encarregar al caricaturista André Gill un emblema per al local. Gill va pintar en el mur exterior un conill en el moment d'escapar-se d'una cassola i el cabaret va començar a ser conegut amb el nom de lapin á Gill (el conill de Gill), que aviat es va transformar en lapin agile (el conill àgil). El petit edifici situat en el cim de Montmartre, en el número 22 de la Rue des Saules, en el districte 18, va ser salvat de la demolició per Aristide Bruant cap a 1900.

## Referències

* ↑ «'Au lapin agile”, el cabaret más antiguo de París». Proceso, 30-12-2016. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ Fotografía. «Au Lapin Agile». Cristina Clara Fotografía, 20-09-2013. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ Nicholas Hewitt, « Montmartre : une révolution artistique », in Sarah wilson (dir.), Paris, capitale des arts, 1900-1968, Hazan, Paris, 2002, p. 28.
* ↑ Pierre Mac Orlan, Montmartre, in Montmartre/Les Bandes, Œuvres complètes, Le Cercle du bibliophile, Genève, s.d., p. 41.

## Enllaços externs

* web oficial del cabaret (francès)