OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa contra la guerra de Sieverhausen

La Casa contra la guerra de Sieverhausen, fundada el 1978 i situada a Sievershausen (Alemanya), va ser creada amb l'objectiu d'estudiar i treballar per la pau. Nascuda sota l'impuls de Klaus Rauterberg, la casa ha esdevingut un centre dinàmic amb una programació diversa al voltant de la pau des d'una perspectiva política, històrica i cultural. Acull exposicions temporals i dins la seva programació s'inclouen presentacions de llibres, congressos, conferències, concerts, teatre, etc. El centre ofereix tota una sèrie de serveis pedagògics adreçats a les escoles, visites guiades, biblioteca i arxiu, on es poden trobar diverses publicacions de centres per la pau alemanys i internacionals.
La Casa Contra la Guerra va ser construïda en un espai de memòria. El centre va ser aixecat allà on tingué lloc la batalla de Sievershausen, el 9 de juliol de 1553, durant les guerres de religió del segle xvi. La casa es va construir el 1978 sota l'impuls de diverses activitats que, des de la dècada dels seixanta, el pastor Klaus Rauterberg organitzava, especialment per oposar-se a la guerra del Vietnam i enaltir els valors de la pau.

## Referències

* 1 2 «Casa contra la guerra de Sieverhausen». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Central elèctrica de Tallinn

La Central elèctrica de Tallinn (Tallinna elektrijaam en estonià) és l'antiga central de producció d'energia elèctrica de Tallinn i que va estar en actiu del 1913 fins al 1979. Actualment el complex de la central allotja el Kultuurikatel (Centre Creatiu de Tallinn).

## Història

La construcció de la central elèctrica fou iniciada per l'empresa estoniana Volta per decisió de l'Ajuntament de Tallinn el 1912 després de l'estudi d'un comitè especial establert el 1909. La central es va construir al costat de la fàbrica de gas de Tallinn ubicada a l'antiga fortalesa Stuart, i fou inaugurada el 24 de març de 1913. Aquesta fou dissenyada per l'empresa Volta, sent-ne l'arquitecte Hans Schmidt. Originalment utilitzava tres turbines de vapor de 250 cavalls (0,19 MW) de tipus Laval i tres generadors elèctrics de 250 cavalls (0,19 MW), tots produïts per la mateixa empresa. També de dues calderes de carbó fabricades per AS Franz Krull. Entre 1919 i 1920, la planta es va ampliar i va passar a utilitzar torba i fusta. El 1924 la central elèctrica va canviar de nou i començà a utilitzar pissarra bituminosa, sent la primera central elèctrica del món que va utilitzar la pissarra bituminosa com a combustible principal. El 1939, la central va aconseguir una producció de 22 MW.
El 1929 es va posar en funcionament una nova sala de turbines i el 1932 un nou quadre de distribució<. El 1941, la central elèctrica va ser destruïda per les tropes soviètiques a l'abandonar el país, però va ser restaurada el 1948. El 9 d'octubre de 1959, la planta va començar a funcionar com a central combinada de calor i electricitat que proporcionava calefacció urbana a Tallinn. El 1965 la central va canviar a alimentar-se per fueloil. Finalment va cessar la producció d'electricitat el 2 de febrer de 1979.

## Cinema

La central va ser utilitzada el 1977 per Andreï Tarkovski per filmar-hi la pel·lícula Stalker. Per aquest motiu es van pintar les lletres U i N (de Nacions Unides) a la xemeneia, on encara són visibles avui dia.

## Galeria d'imatges

* Edifici d'administració.
* Edifici del gasòmetre.
* Vista interior de la sala de calderes.

## Referències

* 1 2 «Our history» (en anglès). Kultuurikatel. [Consulta: 6 juliol 2023].
* 1 2 Nerman, Robert «Tallinna esimene elektrijaam saab 24. märtsil 91-aastaseks» (en estonià). EestiPäevaleht, 22-03-2004 [Consulta: 6 juliol 2023].
* 1 2 «Tallinna elektrijaama korsten» (en estonià). Kultuurimälestiste register. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Ots, Arvo. Oil Shale Fuel Combustion: Properties. Power Plants.... Tallinna Raamatutrükikoda, 2006, p. 833. ISBN 9789949137107 [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20111125154201/http://worldenergy.org/documents/congresspapers/78.pdf Developments in Production of Synthetic Fuels out of Estonian Oil Shale]». Indrek Aarna. Arxivat de l'original el 25 novembre 2011. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ «Energeetika ajalugu» (en estonià). Eesti Energia. [Consulta: 6 juliol 2023].
# Central elèctrica La Catalana

La Central elèctrica La Catalana és una antiga central elèctrica del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. Des del març 2014 ha sigut reformada i transformada en seu administrativa d'Endesa per a les comarques de la Catalunya central.

## Descripció

És un edifici format per diversos cossos coberts a diferents alçades. La nau principal, i més alta, és de tres pisos, i conté els transformadors. Hi ha una pilastra de grans proporcions, descentrada en la nau, que suporta l'estructura metàl·lica de cavalls que recolza les voltes de maó visibles a l'exterior.
La part anterior de l'edifici forma un cos d'una planta, amb un ritme de finestres amb vidrieres i fusteria metàl·lica, separades per pilastres i amb una barana d'obre decorada amb majòlica, al damunt. Darrere d'aquest cos, i més al darrere, resten les altres naus a diferents alçades, permetent des de fora la lectura de l'estructura de l'edifici. L'espai interior està tractat de forma unitària. En destaca una escala de cargol de comunicació entre els altells que recorren l'interior.

## Història

L'edifici central va ser construït per Compañía General Eléctrica vers 1920, després va prendre el nom d'Hidroeléctrica de Catalunya, El propietari actual, Endesa, va començar el 2012 obres de rehabilitació amb l'objectiu d'hi instal·lar la seva seu administrativa per a les comarques de Bages, Anoia, Berguedà, Osona i una part del Solsonès. Després de més de dos anys i una inversió de més de sis milions d'euros, l'edifici renovat va ser inaugurat el 2014.

## Referències

* 1 2 «Central elèctrica La Catalana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Avancen a bon ritme les obres de rehabilitació de la central elèctrica “La Catalana”, a Manresa.». Patrimoni Industrial: Novetats del Patrimoni Industrial a Catalunya. Museu de la Ciència i de lat Tècnica de Catalunya, 12-08-2013. Arxivat de l'original el 2015-06-10 [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ «Entra en funcionamiento la nueva sede de Endesa en el edificio modernista de La Catalana». La Vanguardia, 17-03-2014. «La reforma del espacio en Manresa ha durado casi dos años y ha supuesto una inversión de 6,5 millones de euros»
# Cent vint-i-cinc

El nombre 125 (CXXV) és el nombre natural que segueix el nombre 124 i precedeix el nombre 126. La seva representació binària és 1111101, la representació octal 175 i l'hexadecimal 7D. La seva factorització en nombres primers és 5³; altres factoritzacions són 1×125 = 5×25 = 5³; és un nombre 3-gairebé primer: 5×5×5 = 125.

## Referències

* ↑ «Properties of the number 125» (en anglès). [Consulta: 27 juliol 2021].
# Cervia

* No s'ha de confondre amb Cervià.
Cervia (en emilià-romanyol Zirvia) és una ciutat italiana de l'Emília-Romanya, província de Ravenna, amb prop de 30.000 habitants.

## Història

Les salines de Cervia foren explotades pels etruscs i després pels romans. Una ciutat va sorgir a la zona i el romans l'anomenaven Ficocle, un nom grec del que no se sap l'origen. Al segle ii ja fou seu d'un bisbat amb San Eleuteri; al segle vii (any 601) s'esmenta el bisbe Sant Geronci, que va assistir a un concili convocat pel Papa Simac. Va passar als ostrogots i romans d'Orient quedant dins l'Exarcat de Ravenna. El 709 la ciutat, probablement feu dels arquebisbes de Ravenna, fou acusada de participar en la conspiració de l'arquebisbe contra Constantinoble i fou destruïda per l'exarca Teodor. Els habitants es van traslladar a un emplaçament millor i més saludable i van fundar una nova ciutat que es va dir Cervia segons uns per acervi (forta de sal) i segons altres pels cérvols que en aquells temps poblaven la regió.
La ciutat va seguir una sort similar a la d'altres ciutats de la Romanya. Inicialment possessió de l'arquebisbat de Ravenna, el 1201 ja era del comú de Forlì quan la va ocupar Cesena; el 1247 la ciutat va passar a Venècia a la que es va sotmetre per evitar caure en mans de Ravenna, però finalment va retornar a aquesta tot i que li van disputar la possessió Forlì i els Montefeltro. El 1278 l'emperador va reconèixer la sobirania del Papa a la Romanya, i sota la sobirania pontificia Ravenna la va disputar amb els Malatesta i els Ordelaffi i encara que per un temps les forces pontifícies es van imposar va passar als Polenta de Ravenna. El 1357 va ser dominada pel Papa. El 1383 la va dominar Galeotto Malatesta i després va retornar al Papa quan els Malatesta li van entregar a canvi de la investidura com a vicaris imperials de Cesena el 1433. El 1437 el papa la va donar a Domènec Novello Malatesta però va tornar al Papa a la seva mort. Com que el Papa volia arrabassar la senyoria a Novello aquest va cedir (de fet va vendre) Cervia el 1463 a Venècia. El 1509 fou recuperada pel Papa després de la batalla d'Agnadello entre Venècia i la Lliga de Cambrai (França, Imperi, Església, Castella i Catalunya-Aragó, etc..) però el 1527 va tornar a ser ocupada per Venècia però el 1529 la va retornar al Papa. El 1667 la ciutat fou destruïda per ser encara massa poc saludable i es va traslladar al seu actual emplaçament.
Va romandre en mans del Papa fins al 1797, en què, ocupada per França, va passar a la República Cispadana i tot seguit a la República Cisalpina; El 1799 fou ocupada pels austríacs però els francesos van tornar el [1801] i va tornar a la Cisalpina que el 1802 fou República d'Itàlia i el 1805 Regne d'Itàlia. El 1814 fou ocupada pels austríacs i el 1815 fou reconeguda possessió del Papa pel Congrés de Viena. El 1860 va passar al Regne de Sardenya.

## Ciutat agermanada

* Maó, Menorca
# Takovita

La takovita és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la hidrotalcita. Rep el seu nom de la localitat de Takovo, a Sèrbia, on va ser descoberta.

## Característiques

La takovita és un carbonat de fórmula química Ni₆Al₂(OH)$_{16}$[CO₃]·4H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la takovita pertany a «05.DA: Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dypingita, hidromagnesita, giorgiosita, widgiemoolthalita, artinita, indigirita, clorartinita, otwayita, zaratita, kambaldaïta, cal·laghanita, claraïta, hidroscarbroïta, scarbroïta, caresita, quintinita, charmarita, stichtita-2H, brugnatel·lita, clormagaluminita, hidrotalcita-2H, piroaurita-2H, zaccagnaïta, comblainita, desautelsita, hidrotalcita, piroaurita, reevesita, stichtita i coalingita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Takovo, a Gornji Milanovac, pertanyent al districte de Moravica, Sèrbia.

## Referències

* ↑ «Takovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 maig 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
Supergrup de la hidrotalcita :
# Bitxiktu-Boom

Bitxiktu-Boom (en rus: Бичикту-Боом) és un poble de la república de l'Altai, a Rússia, que el 2016 tenia 241 habitants, pertany al districte d'Ongudai.

## Referències

* ↑ http://www.ongudai-ra.ru/index.php/%D0%BD%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B8/peredvizhnoj-fap-nachal-rabotu-v-ongudajskom-rajone
* ↑ https://www.lawmix.ru/zakonodatelstvo/1955751
# Sweetheart

Sweetheart és una pel·lícula britànica sobre el pas a la majoria d'edat escrita i dirigida per Marley Morrison en el seu debut al com a directora de llargmetratges. Es va estrenar al Festival de Cinema de Glasgow del 2021, on va guanyar el Premi del Públic. Distribuïda per Peccadillo Films, la pel·lícula es va estrenar a les sales de cinema el 24 de setembre de 2021. El rodatge principal va tenir lloc l'any 2019 i va acabar aquell octubre. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Nell Barlow com a AJ
* Jo Hartley com a Tina
* Ella-Rae Smith com a Isla
* Sophia Di Martino com a Lucy
* Samuel Anderson com a Steve
* Tabitha Byron com a Dana

## Referències

* ↑ Gilbey, Ryan. «Introducing Marley Morrison: ‘I’ve told you more than anyone in my life for five years’», 09-09-2021. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ «Film London’s Microwave funded Sweetheart secures distribution deal and September release». Film London, 05-05-2021. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ Dalton, Ben. «First look at Film London Microwave feature ‘Sweetheart’ as production wraps (exclusive)», 18-10-2019. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ «Sweetheart». Goita què fan ara. [Consulta: 3 agost 2022].
# Solimà Paixà al-Faransawi

Sulayman Pasha al-Faransawi, de naixement Joseph Anthelme Sèves després canviat per Octave Joseph de Sèves, conegut també com a Sèves o Sève Paixà (Lió, 1788 - El Caire, 12 de març de 1860) fou un oficial francès al servei de Muhàmmad Alí Paixà d'Egipte.
Va néixer a Lió el 17 de maig de 1788. Era fill d'un drapaire lionès i va entrar a l'exèrcit servint a Prússia (1806-1807) i arribant a ajudant. Durant el Govern dels cent dies fou ascendit a capità (1814) però el govern reial no li va reconèixer el nomenament i se'n va anar a Egipte (1815) posant-se al servei del virrei i sent destinat a l'estat major d'Ibrahim Paixà d'Egipte. Es va convertir a l'islam encara que els relats són ambigus sobre la data. Se li va encarregar entrenar a la infanteria seguint el model europeu, en un campament a Aswan, i el 1823 ja havia format sis regiments, rebent el títol de bei. De 1824 a 1827 va servir amb Ibrahim Paixà al Peloponès o Morea otomana (Grècia) contra els independentistes grecs. El 1831 fou ascendit a major general. Va participar en la guerra contra l'Imperi Otomà i es va destacar a la batalla de Konya del 1832 on va guanyar el títol de paixà. Posteriorment va ocupar càrrecs menors. El 1833 va donar suport a les activitats dels santsimonians d'Alexandria, dirigits pel pare Enfantin; el 1834 va ajudar a Linant de Bellefonds en la construcció de disc al delta del Nil.
En aquestos anys portava un tren de vida molt alt i tenia un palau al Caire amb un harem, en el qual rebia a hostes estrangers destacats (francesos en general). Va tornar a França el 1845 i Lluís Felip el va fer gran oficial de l'orde de la Legió d'Honor. Amb la seva esposa principal, Sitti Maria (Maria Myriam Hanem), va tenir un fill de nom Iskandar Bey i tres filles, Nazli (que després fou àvia de la reina Nazli, esposa del rei Fuad I i mare de Faruk I), Aasma i Mahadi.
El 1956 se li va aixecar una estàtua a la capital egípcia al Museu Militar (també té un bust a l'edifici de la prefectura a Lió).

## Bibliografia

* Robert Solé, L'Egypte, passion française, 1997, pàgs 62 i 63
* Dictionnaire historique de Lyon, éditions Stéphane Bachès, 2009, pàg. 1225.
* Renée-Paule Guillot, Soliman, un Lyonnais généralissime des armées égyptiennes, Via Romana, Versailles, 2011 ISBN 978-2-916727-96-7

## Enllaços externs

* Biografia de Sulayman Paixà Arxivat 2010-03-27 a Wayback Machine.
* El molí Prolières à Fontaines Saint-Martin (Rhone) on es va criar fins als 11 anys Arxivat 2011-07-04 a Wayback Machine.
# Catedral de la Dormició de la Mare de Déu de Cluj-Napoca

La Catedral de la Dormició de la Mare de Déu de Cluj-Napoca (romanès: Catedrala Adormirea Maicii Domnului) és l'església ortodoxa romanesa més famosa de Cluj-Napoca (Romania). Construït en un estil brâncovenesc romanès, síntesi de l'arquitectura renaixentista i romana d'Orient, es troba a la plaça Avram Iancu, juntament amb el Teatre Nacional de Cluj-Napoca i l'estàtua d'Avram Iancu.
La Catedral és la seu del Metropolitan de Cluj, Alba, Crișana i Maramureș. Està dedicat a la Dormició de la Mare de Déu (en romanès: Adormirea Maicii Domnului).

## Història

La catedral va ser construïda entre el 1923 i el 1933, després de la Unió de Transsilvània amb l'Antic Imperi Romanès. Nicolae Ivan (1855-1936), primer bisbe del bisbat de Cluj, va tenir una contribució molt important en suggerir la ubicació de la catedral i en l'obtenció dels fons necessaris per a la seva construcció, que va començar el 10 de setembre de 1923.
El projecte de la catedral va ser desenvolupat pels arquitectes George Cristinel i Constantin Pomponiu, que també van dissenyar el Mausoleu de Mărăşeşti.
El 5 de novembre de 1933, la catedral va ser inaugurada oficialment per Miron Cristea, el patriarca de tot Romania, Nicolae Bălan, metropolità de Transsilvània i Nicolae Ivan, bisbe de Cluj. L'acte d'inauguració també va comptar amb la presència, entre molts altres, del rei Carol II i del príncep hereu Miquel I.

## Decoració

La cúpula principal de la catedral, inspirada en la cúpula de Santa Sofia a Istanbul, està envoltada per 4 torres d'estil brâncovenesc romanès. Les 18 grans columnes que sostenen la cúpula estan esculpides en pedra. El principal material utilitzat per a la construcció de la Catedral va ser la pedra extreta de Baciu i Bompotoc.
Els murals interiors van ser pintats entre 1928 i 1933 pels artistes Anastasie Demian i ro, ambdós professors de l'Acadèmia d'Art local.

## Referències

* 1 2 3 «Catedrala Arhiepiscopală din Cluj» (en romanès).
# Barbut cara-roig

El barbut cara-roig (Lybius rubrifacies) és una espècie d'ocell de la família dels líbids (Lybiidae). Habita garrigues i boscos galeria del sud-oest d'Uganda, extrem nord-oest de Tanzània i Ruanda.
# Chema Dávila Pérez

José Manuel «Chema» Dávila Pérez (Madrid, 23 de febrer de 1972) és un ferreter i polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).
Va néixer el 23 de febrer de 1972 a Madrid. Estudiant a la Universitat Autònoma de Madrid, es va llicenciar en Psicologia. Dávila, que va treballar durant quinze anys com a autònom en una ferreteria, es va afiliar al Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) el 1998. Candidat en el lloc 7 de la llista del PSOE per a les eleccions municipals de 2015 a Madrid, va resultar elegit regidor. Durant la corporació 2015-2019, ha exercit de portaveu del Grup Municipal Socialista en Medi Ambient i Mobilitat, destacant-se com un ferm suport a la posada en marxa de Madrid Central. En aquest sentit, se l'ha considerat un dels regidors del Grup Municipal Socialista més propers al govern de Manuela Carmena. L'1 de febrer de 2019 va anunciar les seves intencions de presentar-se a les primàries del PSOE per seleccionar l'aspirant del partit a l'alcaldia de Madrid, competint per tant amb les candidatures de Pepu Hernández i Manuel de la Rocha. Va ser derrotat en les primàries per Pepu Hernández. Posteriorment no va ser inclòs en la llista electoral per a les eleccions municipals de maig.

## Referències

* 1 2 3 4 «Chema Dávila, tercer precandidato socialista a la alcaldía de Madrid». ABC, 01-02-2019 [Consulta: 1r febrer 2019].
* ↑ Moreno, Álex; Andrade, Mónica «Carmona y sus ocho incorruptibles». CTXT, 27-05-2015 [Consulta: 1r febrer 2019].
* ↑ «Pepu perfila su equipo titular y le sale un nuevo rival». La Razón, 01-02-2019 [Consulta: 1r febrer 2019].
* ↑ «Elecciones Municipales 2015. Publicación de candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015, pàg. 343-365. ISSN: 1989-4791.
* ↑ «‘Pepu’ Hernández tendrá al menos dos rivales en las primarias del PSOE en Madrid». La Vanguardia, 01-02-2019 [Consulta: 1r febrer 2019].
* 1 2 «El concejal Chema Dávila, tercer aspirante para ser candidato del PSOE a la alcaldía de Madrid». eldiario.es, 01-02-2019 [Consulta: 1r febrer 2019].
* ↑ López Macías, Javier «El PSOE se olvida de la integración: ni Dávila ni De la Rocha irán con Pepu». Madridiario, 28-03-2019.
# Takotna

Takotna és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 50 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Takotna tenia 50 habitants, 19 habitatges, i 12 famílies La densitat de població era de 0,8 habitants/km².
Dels 19 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,8% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 36,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 36,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.583 $ i la renda mediana per família de 17.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.250 $ mentre que les dones 33.125 $. La renda per capita de la població era de 13.143 $. Aproximadament el 20% de les famílies i el 16,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Takotna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Takotna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Paparra comuna

La paparra comuna (Ixodes ricinus) és una espècie d'àcar de la família Ixodidae. És una paparra de cos dur pròpia d'Europa. És hematòfaga (s'alimenta de sang) i perfora la pell de les seves preses amb les seves peces bucals. És un vector de divereses malalties víriques i bacterianes, com la febre bovina per paparres i de la malaltia de Lyme, provocada pel bacteri Borrelia burgdorferi.

## Referències

* ↑ «Paparra marró del gos/ paparra de l'ovella/ paparra del bosc (Rhipicephalus sanguineus, Ixodes ricinus, Dermacentro marginatus)». Diputació de Barcelona.
# Solioni (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Solioni».
Solioni (en rus: Солёный) és un poble (una khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 199 habitants. Pertany al districte de Proletarsk.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].