OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Govern Civil (Lleida)

Govern Civil és un edicifi de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local.
Actualment acull la subdelegació del Govern d'Espanya a Lleida.

## Descripció

Edifici representatiu aïllat amb soterrani, planta baixa i tres pisos. El soterrani està il·luminat per lluernes al sòcol. Tota la façana en planta baixa és revestida de filades de pedra. Trencaaigües suportat per cartel·les. Escala central de marbre roig, entorn de la qual es distribueixen els despatxos. Accés emfatitzat amb balconada i columnes. Parets de càrrega, pedra, maons, formigó armat i teula àrab.

## Història

Fou inaugurat el 28 de setembre del 1955 pel General Franco.
El 1981 es va pintar la façana.

## Referències

* 1 2 3 «Govern Civil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Garden City (Nova York)

Garden City és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 21.672 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garden City tenia 21.672 habitants, 7.386 habitatges, i 5.857 famílies. La densitat de població era de 1.567 habitants/km².
Dels 7.386 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,8% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 20,7% no eren unitats familiars. En el 19,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Personalitats il·lustres

* Telly Savalas. Actor i cantant.
* Paul Zaloom. Actor.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garden City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garden City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gartrel·lita

La gartrel·lita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la tsumcorita. Anomenat per Blair Gartrell (1950-1995), un col·leccionista australià.

## Característiques

La gartrel·lita és un arsenat de fórmula química PbCuFe$^{3+}$(AsO₄)₂(OH)·H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. Es pot confondre fàcilment amb la thometzekita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gartrel·lita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, gaitita, messelita, parabrandtita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, zincroselita, rruffita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mawbyita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, krettnichita, cobalttsumcorita, niquellotharmeyerita, manganlotharmeyerita, schneebergita, niquelschneebergita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Western Australian Museum Boola Bardip, a Perth (Austràlia), amb el número de registre: m.61.1991; i al Museu Victoria, a Melbourne, amb el número de registre: m39278.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'Ashburton Downs Station, al comtat d'Ashburton (Austràlia Occidental, Austràlia). També ha estat descrita en altres indrets d'Austràlia, així com a Namíbia, Xile, els Estats Units i diversos indrets d'Europa. Als territoris de parla catalana només se n'ha trobat a la mina Linda Mariquita, situada a la localitat d'El Molar, al Priorat (Tarragona).

## Referències

* ↑ «Gartrellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 octubre 2021].
# Giuseppe Colizzi

Giuseppe Colizzi (Roma, 28 de juny de 1925 – 23 d'agost 1978) va ser un director, escenògraf i productor cinematogràfic italià.

## Biografia

Nebot de Luigi Zampa, va treballar com a ajudant de direcció i director de producció durant diversos anys abans de debutar el 1967 amb la direcció del western italià Dio perdona... io no!, que va llançar Bud Spencer i Terence Hill i després va rodar tres pel·lícules més amb la parella.
Des de 1975 es dedica a la llavors naixent indústria de la televisió privada, convertint-se en director de l'emissora romana SPQR. La seva última pel·lícula és Switch, que s'estrena als cinemes a títol pòstum quan Colizzi mor a l'edat de 53 anys el 1978 després de complicacions cardíaques

## Filmografia
### Com a director

* Dio perdona... io no! (1967)
* I quattro dell'Ave Maria (1968)
* La collina degli stivali (1969)
* ...più forte ragazzi! (1972)
* Arrivano Joe e Margherito (1974)
* Switch (1979) (pòstum)

### Com a guionista

* I nuovi angeli, dirigida per Ugo Gregoretti (1962)

### Com a productor

* Due notti con Cleopatra, de Mario Mattoli (1953)
* Le belle famiglie, d'Ugo Gregoretti (1964)
* I quattro dell'Ave Maria (1968)
* La collina degli stivali (1969)

## Referències

* ↑ Hughes, Howard. Cinema Italiano: The Complete Guide from Classics to Cult. I.B. Tauris, 2011, p. 165.
* ↑ «Giuseppe Colizzi». The New York Times.
* ↑ «Boot Hill». The New York Times. Arxivat de l'original el 2009-12-08. [Consulta: 10 novembre 2020].
* ↑ Marco Giusti. Dizionario del western all'italiana. Mondadori, 2007. ISBN 88-04-57277-9.
* ↑ Archivio La Stampa - La morte di Giuseppe Colizzi

## Bibliografia

* Terence Hill Bud Spencer. La vera storia di Giuseppe Colizzi, Francesco Carrà, Edizioni Falsopiano, 2010.
* Dizionario del cinema italiano - I registi. Roberto Poppi, Gremese editore.
# Giuseppe Colombi

Giuseppe Colombi (Mòdena, 1635 - Mòdena, 27 de setembre de 1694) fou un compositor i violinista italià del període Barroc. El 1674 va ser nomenat mestre de capella en la cort de Mòdena. Fou el 1678 quan succeí a Giovanni Maria Bononcini com a mestre de la Catedral de Mòdena, càrrec que sostingué fins a la seva mort el 1694 i en el que fou succeït per Antonio Maria Pacchioni, deixant un llegat de diverses sonates, simfonies, ballets, etc, es poden trobar a la "Biblioteca Estense Universitaria di Modena".

## Obra

* Op. 1. Delle Sinfonie da camera, Brandi e Correnti alla francese 2 violins, viola i Baix (Bolonya, 1668)
* Op. 2. La lira armonica Sinfonie a 2, Violine und B.c. (Bolonya, 1673)
* Op. 3. Balletti, Correnti, Gighe, Sarabandea 2 Violins i Viola o Espineta. (Bolonya, 1674)
* Op. 4. Sonate a 2 Violini e un Bassetto, Viola se piace 1676
* Op. 5. Sonate da camera a 3 strumenti, 2 Violins i Viola, o Cèmbal (Bolonya, 1689)
* Sonate e Toccate a Violino e Basso Libro 1.
* Sonate a Violino e Basso Libro 2.
* Libro 3-21 Balletti, Toccate
* Libro 22 enthält Balli diversi a Violí, Soprano, Mezzosoprano i Violoncel
* Manuskripte in Modena: 2 Cantates, 9 Sonates una Simfonia a 2 Violins i Baix continu.

## Referències

* ↑ (Memòria de l'original del 18 de desembre de 2011 a Internet Archive))

## Enllaços externs

* a International Music Score Library Project
# Glacera del Mont Perdut

La glacera del Mont Perdut és la quarta glacera més extensa dels Pirineus després de la d'Aneto, Maladeta i Ossoue. La glacera se situa al Parc Nacional d'Ordesa i Mont Perdut, al Pirineu aragonès. És una petita glacera de muntanya suspesa sobre un gran pendent entre 2.700 i 3.250 metres d'altitud a la cara nord del Mont Perdut.
Com les altres glaceres pirinenques, la glacera del Mont Perdut es troba en retrocés des de fa dos segles. Gràcies als dibuixos i gravats dels primers pirineistes se sap que, a mitjan segle xix, la fi de la glacera arribava al llac de Marboré. Al llarg del segle xx la part baixa ha anat ascendint en alçada. En els anys 1930 ja s'apreciava la disminució del la cascada de gel que unia la part superior i la inferior de la glacera. El 1973 la cascada de gel va acabar fonent-se i des de llavors estan separades ambdues masses.

## Vegeu també

* Glaceres dels Pirineus
* Mont Perdut

## Referències

* ↑ «Les glaciers des Pyrénées, Inventaire en 2007» (en francès).
# Gonzalo Menéndez Pidal y Goyri

Gonzalo Menéndez Pidal y Goyri (Madrid, 12 d'abril de 1911 – Madrid, 11 de desembre de 2008) va ser un historiador espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Va néixer en Madrid el 12 d'abril de 1911, fill de Ramón Menéndez Pidal i de María Goyri. Es llicencià en la carrera d'Història en la Universitat de Madrid i es doctorà amb una tesi titulada Mozárabes y asturianos en la cultura de la Alta Edad Media reflejada en sus bibliotecas. Es va casar amb Elisa Bernis el 1936. La seva activitat investigadora i interessos se centraren en la cartografia històrica y la historia real. En la seva obra destaquen títol com Los caminos en la historia de España (1952), La España del siglo XIII o Hacia una nueva imagen del mundo. Elegit acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història el 25 de novembre de 1955 amb la medalla 19, va ocupar el càrrec des de la seva presa de possessió el 29 de juny de 1958 fins a la seva mort. Va morir a Madrid l' 11 de desembre de 2008 a l'edat de 97 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Ontañón, Elvira «Gonzalo Menéndez Pidal, historiador analítico». El País, 14-12-2008.
* 1 2 Anes y Álvarez de Castrillón, Gonzalo «Gonzalo Menéndez Pidal y Goyri: «In memoriam»». ABC, 13-12-2008.
* 1 2 3 Manso Porto, 2009, p. 101.
* 1 2 «Académicos Numerarios - Relación de Medallas: 19». Real Academia de la Historia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 11 desembre 2015].

## Bibliografia

* Manso Porto, Carmen «La cartografía histórica en los libros de Don Gonzalo Menéndez-Pidal y su colección de mapas legados a la Real Academia de la Historia». Boletín de la Real Academia de la Historia, 206, 10, 2009, pàg. 101-147. Arxivat de l'original el 2014-10-11 [Consulta: 11 desembre 2015].

## Bibliografia addicional

* Anes y Álvarez de Castrillón, Gonzalo «Gonzalo Menéndez-Pidal y Goyri: in memoriam». Boletín de la Institución Libre de Enseñanza, 72, 2008, pàg. 105-112.
* Ontañón Sánchez, Elvira «Gonzalo Menéndez-Pidal y Goiry (11.4.1911-12.12.2008)». Boletín de la Institución Libre de Enseñanza, 72, 2008, pàg. 113-116.
* En Memoria de Gonzalo Menéndez Pidal, 2009.
# Gordei Levtxenko

Gordei Ivànovitx Levtxenko (1 de febrer de 1897, Dubrovka, Ucraïna – 9 de juny de 1981) va ser un comandant naval soviètic i almirall des de 1944.
Nascut a Ucraïna, llavors part de l'Imperi Rus, el 1897 s'uní a la Marina Imperial Russa el 1913, graduant-se a l'acadèmia d'artilleria de Kronstadt el 1916 i participà en la Primera Guerra Mundial. Durant els fets revolucionaris de 1917, va participar en l'assalt al Palau d'Hivern, lluitant contra les forces del general Judénitx comandant el creuer Aurora.
Levtxenko esdevingué membre del Partit Bolxevic el 1919. Durant la Guerra Civil participà en la supressió dels motins al Fort Krasnaia Gorka i a la Rebel·lió de Kronstadt. Va ser promogut a comandant de l'Aurora el 1922; i el 1932 comandà la Flotilla del Caspi. Des de 1933 comandà la divisió de cuirassats de la Flota del Bàltic i l'esquadró de destructors de la Flota del Mar Negre.
Des de 1937 va ser cap de l'Estat Major, el 1938 és destinat a la Flota del Bàltic, i des de 1939 va ser Vicecomissari del Poble de la Marina.
Durant la Gran Guerra Patriòtica participà en els combats d'Odessa, Nikolaiev i Sebastòpol, sent comandant de Crimea. Va ser detingut durant una purga el 1941, es declarà culpable del fracàs per un atac de pànic i sentenciat a 10 anys, però va ser alliberat el 31 de gener de 1942, encara que degradat al rang de capità de 1a. El 8 de juliol de 1942 dirigí el desembarcament de l'illa de Sommers, al golf de Finlàndia, tot i que resultà en un desastre, amb la pèrdua de 8 naus. Entre finals de 1942 i 1944 va ser comandant de la base de Leningrad, ajudant a portar subministraments a la ciutat durant el setge.
Va ser comandant de la Flota del Bàltic entre 1946 i 1953. i Viceministre de la Marina entre 1953 i 1960, sent promogut al rang d'Almirall. Entre 1956 i 1958 és subcomandant de la Marina per a l'entrenament Militar, i des de 1958 és Inspector General del Ministeri de Defensa.
Levtxenko va retirar-se al setembre de 1960. Les seves memòries, "Годы огневые" (Els anys ferotges) van aparèixer aquell mateix any.
En honor seu es va batejar el destructor classe Udaloi "Almirall Levtxenko.

## Condecoracions

* Orde de Lenin (3)
* Orde de la Bandera Roja (4)
* Orde d'Uixakov de 1a classe (2)
* Orde de l'Estrella Roja (2)
* Medalla del Centenari de Lenin
* Medalla de la defensa de Leningrad
* Medalla de la defensa d'Odessa
* Medalla de la defensa de Sebastòpol
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
* Medalla del 20è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
* Medalla del 30è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
* Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics
* Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 50è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 60è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
# Gordaïta

La gordaïta és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany i dona nom al grup de la gordaïta. Rep el seu nom del districte de Sierra Gorda, a la regió d'Antofagasta (Xile), la seva localitat tipus.

## Característiques

La gordaïta és un sulfat de fórmula química NaZn₄(SO₄)(OH)₆Cl·6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És un mineral molt semblant a la theresemagnanita, la qual pertany també al grup de la gordaïta, i a la changoïta, una espècie molt similar químicament però sense la presència de clor a la seva composició.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gordaïta pertany a «07.DF - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: uklonskovita, caïnita, natrocalcita, metasideronatrita, sideronatrita, despujolsita, fleischerita, schaurteïta, mallestigita, slavikita, metavoltina, lannonita, vlodavetsita, peretaïta, clairita, arzrunita, elyita, yecoraïta, riomarinaïta, dukeïta i xocolatlita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina San Francisco, a Caracoles, al districte de Sierra Gorda (Regió d'Antofagasta, Xile). Als territoris de parla catalana se n'ha trobat únicament a la mina Eureka, a Castell-estaó (Pallars Jussà, Lleida).

## Referències

* ↑ «Gordaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ «Gordaite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ Ibáñez-Insa, Jordi; Elvira, José J.; Llovet, Xavier; Pérez-Cano, Jordi; Oriols, Núria; Busquets-Masó, Martí; Hernández, Sergi «Abellaite, NaPb2 (CO3)2 (OH), a new supergene mineral from the Eureka mine, Lleida province, Catalonia, Spain». European Journal of Mineralogy, 29, 5, 15-12-2017, pàg. 915–922. DOI: 10.1127/ejm/2017/0029-2630 [Consulta: 17 novembre 2023].
# Grimonviller

Grimonviller és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 86 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Grimonviller era de 86 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 51 eren cases i 1 era un apartament. Dels 38 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Grimonviller el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 38 eren actives i 16 eren inactives. De les 38 persones actives 36 estaven ocupades (20 homes i 16 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 16 persones inactives 2 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Grimonviller hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Grimonviller a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Grimonviller a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Grimoald

Grimoald o Grimuald és el nom dels següents personatges:
* Grimoald I, majordom de palau de Nèustria 643-657
* Grimoald II o d'Héristal dit «el Jove» (? - 714), franc dels arnúlfides, majordom de palau de Nèustria (695-714), de Borgonya (700 -14) i duc de Xampanya i Borgonya (708 - 714)
* Grimoald III, príncep de Benevent, fill i successor d'Arechis II
* Grimoald IV, príncep de Benevent successor de Grimoald III el 807
* Grimoald I de Benevent (Cividale, ~600 - 671), duc de Benevent, i rei dels longobards i d'Itàlia (662 -671)
* Grimoald (prior), prior del monestir de Poblet
# Genkinita

La genkinita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom d'Aleksandr D. Genkin (1919-2010), mineralogista rus especialitzat en minerals del grup del platí.

## Característiques

La genkinita és un sulfur d'antimoni, platí, pal·ladi i rodi, de fórmula química (Pt,Pd,Rh)₄Sb₃. Va ser aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1976. Cristal·litza en el sistema tetragonal, i es troba en forma de grans irregulars de fins a 160 micres. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la genkinita pertany a «02.AC: Aliatges de metal·loides amb PGE» juntament amb els següents minerals: atheneïta, vincentita, arsenopal·ladinita, mertieïta-II, stillwaterita, isomertieïta, mertieïta-I, miessiïta, palarstanur, estibiopal·ladinita, menshikovita, majakita, pal·ladoarsenur, pal·ladobismutarsenur, pal·ladodimita, rodarsenur, naldrettita, polkanovita, ungavaïta, polarita, borishanskiïta, froodita i iridarsenita.

## Formació i jaciments

Es troba en placers, en ofiolites o roques ultramàfiques que contenen platí. Va ser descoberta l'any 1976 a la mina Onverwacht, a Lydenburg (Mpumalanga, Sud-àfrica). També se n'ha descrit a Austràlia, Canadà, Etiòpia, Rússia, Escòcia i els Estats Units. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sperrylita, platarsita, ruthenarsenita, estibiopal·ladinita, mertieïta-II, aliatges de platí i ferro, cromita, osmi, hol·lingworthita, irarsita, laurita, pentlandita rutènica, aliatges de platí, pal·ladi i coure.

## Referències

* ↑ «Genkinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Genkinite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Grzegorz Rosoliński

Grzegorz Rosoliński (Nowa Ruda, Voivodat de Baixa Silèsia, 21 de maig de 1972) va ser un ciclista polonès, professional des del 1997 al 2004.

## Palmarès

* 1997
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia
* 1999
** 1r a la Puchar Ministra Obrony Narodowej
* 2000
** 1r a la Małopolski Wyścig Górski i vencedor d'una etapa
* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Bałtyk-Karkonosze Tour

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Guliàixor

Guliàixor (en rus: Гуляшор) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 308 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Gobiodon albofasciatus

Gobiodon albofasciatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu, Palau i a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1856. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Boeroe. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 11. 383-414.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Graphiurus johnstoni

Graphiurus johnstoni és una espècie de mamífer rosegador esciüromorf de la família Gliridae. Es troba a Malawi, Zàmbia i Zimbàbue.

## Hàbitat

El seu hàbitat natural és la sabana humida.

## Referències

* 1 2 Schlitter, D.. «Graphiurus johnstoni» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 13 novembre 2015].
* Holden, M. E.. 2005. Family Gliridae. Pp. 819-841 in Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :