OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omrop Fryslân

Omrop Fryslân és la cadena de televisió i l'emissora de ràdio públiques de Frísia. La major part de la programació és en frisó occidental, però també s'hi escolten el neerlandès i el baix saxó. Forma part de la Radiodifusió Pública Neerlandesa.

## Emissions

La primera emissió de la cadena va ser el 4 de febrer de 1994. El butlletí de notícies regional, anomenat Fryslân Hjoed (Frísia avui) s'emet diàriament a les 18:00.
Com que el frisó occidental és una llengua oficial als Països Baixos i el govern central té l'encàrrec de promoure l'ús de la llengua frisona als mitjans de comunicació, Omrop Fryslân també emet a la televisió pública nacional durant 36 hores l'any. D'aquestes 36 hores, quinze s'assignen per a televisió escolar en la llengua (Fryske skoalletelefyzje). La resta del temps d'emissió s'utilitza principalment per als documentals, subtitulats en neerlandès, a la cadena NPO 2.
L'emissora de ràdio emet a través d'ones FM (canals 92.2 i 92.5), cable i Digitenne a la província, i en gran part d'Europa a través del satèl·lit Astra (23.5°E). Des del 2015, Omrop Fryslân es pot rebre a gran part del nord i centre dels Països Baixos, així com a la regió fronterera d'Alemanya, a través de DAB+.

## Referències

* ↑ https://www.trouw.nl/home/friesland-krijgt-in-1994-een-eigen-tv-zender~bd26a288/
* ↑ «Friese televisie maken was pionieren en bovenal keihard werken» (en neerlandès), 28-02-2019. [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ «Omrop Fryslân start mei digitale radio | Omrop Fryslân», 09-02-2019. Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 26 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (en frisó occidental)
# Bromat de magnesi

El bromat de magnesi és un compost inorgànic del grup de les sals, constituït per anions bromat ${\ce {BrO3-}}$i cations magnesi ${\ce {Mg^{2+}}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Mg(BrO3)2}}$.
Es presenta com el hexahidrat ${\ce {Ba(BrO3)6*H2O}}$ incolor, amb cristalls octaèdrics. Perd l'aigua de cristal·lització per donar el dihidrat ${\ce {Ba(BrO3)2*H2O}}$ entre 50 °C i 60 °C, a 105 °C perd aquestes dues molècules d'aigua més i es descompon a 200 °C donant òxid de magnesi ${\ce {MgO}}$, brom ${\ce {Br2}}$ i oxigen:
${\ce {2Mg(BrO3)2 ->[\Delta] 2MgO2 + 2Br2 + 5O2}}$
És soluble en aigua (58,2 g en 100 ml d'aigua).
Pot obtenir-se a partir de la reacció d'hidròxid de magnesi ${\ce {Mg(OH)2}}$ amb bromat de sodi ${\ce {NaBrO3}}$, segons la reacció:
${\ce {Mg(OH)2 + 2 NaBrO3 -> Mg(BrO3)2 + 2NaOH}}$
També a partir de carbonat de magnesi ${\ce {MgCO3}}$ i àcid bròmic ${\ce {HBrO3}}$:
${\ce {MgCO3 + 2 HBrO3 -> Mg(BrO3)2 + CO2 + H2O}}$
I també fent reaccionar una dissolució de sulfat de magnesi ${\ce {MgSOa}}$ a una suspensió de bromat de bari ${\ce {Ba(BrO3)2}}$:
${\ce {MgSO4(aq) + Ba(BrO3)2 -> Mg(BrO3)2(aq) + BaSO4(s)}}$

## Referències

* 1 2 3 Ropp, R. C.,. Encyclopedia of the alkaline earth compounds. Oxford: Elsevier, 2013. ISBN 9780444595539.
# Múscul nasal

El múscul nasal (musculus nasalis) és un múscul similar a un esfínter que té la funció de comprimir els cartílags nasals. És el múscul responsable d'eixamplar les fosses nasals.
Es compon de dues parts:

## Notes

* ↑ Els autors del Diccionari enciclopèdic de medicina no consideren el múscul del nas com un múscul individual; així, el part transversal i el part alar no són parts del múscul del nas, sinó músculs amb entitat pròpia.

## Referències

* ↑ FUNDACIÓ BARCELONA; TERMCAT, CENTRE DE TERMINOLOGIA. Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993.
* 1 2 3 «"Nasalis muscle (anatomy)" a GPnotebook». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 19 gener 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Múscul transvers del nas
* Múscul mirtiforme
# Margarida de Valois (duquessa de Berry)

Margarida de Valois (Saint-Germain-en-Laye, Regne de França, 5 de juny de 1523 - Torí, Savoia, 15 de setembre de 1574) fou una princesa de França, Duquessa de Berry (1553-1574) i duquessa consort de Savoia (1559-1574). A la cort del seu pare Margarida va formar un cercle d'intel·lectualitat al costat de la reina consort Caterina de Mèdici i la reina consort de Navarra Margarida d'Angulema. A la mort de l'anterior fou nomenada Duquessa de Berry per Enric II, títol que a la seva mort revertí novament en la corona francesa.
Era la filla petita del rei Francesc I de França i la seva primera esposa, la princesa Clàudia de França. Era neta per línia paterna del comte Carles I d'Angulema i Lluïsa de Savoia, i per línia materna del rei Lluís XII de França i la duquessa Anna de Bretanya. Fou germana del duc Francesc III de Bretanya i el rei Enric II de França.
Es casà el 1559 a París amb el duc Manuel Filibert de Savoia. D'aquesta unió nasqué l'infant Carles Manuel I de Savoia (1562-1630), duc de Savoia. Margarida morí el 1574 a la ciutat de Torí, on fou enterrada.

## Referències

* 1 2 3 Quazza, Romolo. «MARGHERITA di Valois, duchessa di Savoia» (en italià). Enciclopedia Italiana Treccani. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ Gimeno de Flaquer, Concepción. «Las princesas Margaritas, protectoras de las letras» (en castellà). Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. [Consulta: 24 abril 2023].
* 1 2 3 «Margarita de Francia. Duquesa de Saboya (1523-1574). » MCNBiografias.com». [Consulta: 24 abril 2023].
# Cheilodipterus lachneri

Cheilodipterus lachneri és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 12 cm de llargària màxima.
* En vida és gris marronós amb 9-13 ratlles de color marró fosc d'amplada i intensitat variables.
* Presenta un punt de color marró fosc envoltat de groc al centre del peduncle caudal.
* Musell amb un tint groc (el pigment groc pot mancar del tot en els adults grossos).

## Reproducció

La maduresa sexual és assolida en arribar als 6,5-7 cm de longitud.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (30°N-20°S).

## Distribució geogràfica

Es troba al mar Roig (esdevé rar al sud del golf d'Aqaba).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klausewitz, W., 1959. Fische aus dem Roten Meer. II. Knochenfische der Familie Apogonidae (Pisces, Percomorphi). Senckenbergiana Biologica v. 40 (núms. 5/6): 251-262.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Gon, O., 1993. Revision of the cardinalfish genus Cheilodipterus (Perciformes: Apogonidae), with description of five new species. Indo-Pacific Fishes (22):59 p.
* ↑ Khalaf, M.A. i A.M. Disi, 1997. Fishes of the Gulf of Aqaba. Marine Science Station, Aqaba, Jordània. 252 p.
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.
* ↑ Allen, G.R. i R.C. Steene, 1988. Fishes of Christmas Island Indian Ocean. Christmas Island Natural History Association, Christmas Island, Indian Ocean, 6798, Austràlia. 197 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Gon, O., 1993. Revision of the cardinalfish genus Cheilodipterus (Perciformes: Apogonidae), with description of five new species. Indo-Pacific Fishes (22):59 p.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Organització Catalana de Trasplantaments

L'Organització Catalana de Trasplantaments és una entitat que coordina els donants d'òrgans i les seves famílies amb equips sanitaris i el suport dels malalts i associacions. Començà a treballar a la dècada del 1990 a partir d'un model que es va començar a definir el 1982. El Govern de Catalunya li atorgà la Creu de Sant Jordi el 2014.

## Referències

* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 persones i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 01-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 2 abril 2014].
# Nannobotys

Nannobotys és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Nannobotys commortalis, que es troba a Amèrica del Nord, on s'ha registrat des de l'est de Washington fins a Califòrnia i Nevada.
L'envergadura és d'uns 11-12 mm. Les ales anteriors són de color marró, travessades per dues línies diferents.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 20 abril 2019].
* ↑ mothphotographersgroup
* ↑ Grote, A.R., 1881. New moths chiefly from Arizona. The Canadian Entomologist, 13: 233
* ↑ Bug Guide
# Maria Burgués i Bargués

Maria Burgués i Bargués (Lleida, 1946) política i assistent social catalana, senadora per Lleida en la VIII i IX Legislatures.

## Biografia

Treballa com a assistent social i és una coneguda defensora dels drets dels nens, tasca per la qual rebé, l'any 2007, la medalla d'honor d'UNICEF. Militant del PSC-PSOE, ha estat regidora i primera tinent d'alcalde de l'ajuntament de Lleida de 1983 a 2007, diputada de la Diputació de Lleida de 1987 a 2003 i senadora per la província de Lleida per l'Entesa Catalana de Progrés a les eleccions generals espanyoles de 2004 i 2008.

## Referències

* ↑ «Maria Burgués rep la Medalla d'Honor d'UNICEF». Ajuntament de Lleida, 13-06-2007. [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ «Burgués Bargués, Maria». Fitxa Senador. Senado de España. [Consulta: 24 desembre 2014].
# John Sibthorp

John Sibthorp FRS (28 d'octubre de 1758 – 8 de febrer de 1796) va ser un botànic anglès.
Nasqué a Oxford, sent el fill del botànic Humphry Sibthorp (1713–1797), qui des de 1747 fins a 1784 va ser professor de botànica a la Universitat d'Oxford.
John es va graduar al Lincoln College, Oxford el 1777, i estudià medicina a les universitats d'Edinnburgh i de Montpellier. El 1784 succeí al seu pare en la càtedra Sherardiana. Es traslladà a Göttingen i a Viena, preparant una expedició botànica a Grècia (1786) i a Xipre (1787), fruit de la qual és l'obra Flora Graeca.
En tornar a Londres l'any següent va prendre part en la fundació de la Linnean Society el 1788, i a més d'Oxfordshire publicà el 1794 la Flora Oxoniensis. Va ser escollit Fellow of the Royal Society el març der 1788.
Va fer un segon viatge a Grècia, però a la tornada patí tuberculosis i morí a Bath, Somerset el 8 de febrer de 1796.
La seva forma abreujada com a botànic és: Sibth..

## Referències

* ↑ «SIBTHORP, JOHN». Dictionary of national biography,, 52, 1897, pages 189–190.
* ↑ «Library and Archive catalogue». The Royal Society. [Consulta: 15 octubre 2010].
* Flora Graeca 1806-1840 in The European Library
# Robert Lelangue

Robert Lelangue, (Etterbeek, Regió de Brussel·les-Capital, 4 de febrer de 1940) fou un ciclista belga, que va ser professional del 1961 fins al 1969. Va combinar la carretera amb la pista.
Un cop retirat va dirigir diferents equips.

## Palmarès en carretera

* 1960
** 1r a la Kattekoers
* 1961
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1963
** 1r al Gran Premi de Saint-Raphaël
** 1r a l'Omloop Mandel-Leie-Schelde
** Vencedor d'una etapa als Quatre dies de Dunkerque
* 1964
** 1r al Gran Premi de Saint-Raphaël
* 1965
** 1r al Tour del Nord-oest de Suïssa
* 1966
** 1r al Gran Premi d'Antibes
* 1967
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
** 1r al Gran Premi de l'Alguer
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sardenya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mallorca

### Resultats al Tour de França

* 1963. 69è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 1964
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Lucien Gillen)
* 1965
** Campió de Bèlgica de Madison (amb Theo Verschueren)
* 1965
** Campió de Bèlgica en Òmnium

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Citharinops distichodoides

Citharinops distichodoides és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Subespècies

* Citharinops distichodoides distichodoides (Pellegrin, 1919)
* Citharinops distichodoides thomasi (Pellegrin, 1924)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ouera (vas petit)

* Per a altres significats, vegeu «Ouera».
Una ouera és un recipient que s'usa per a servir els ous bullits amb la seva closca. Tenen la forma d'una petita copa i mantenen l'ou dret, evitant així que es vessi el rovell a mesura que es menja. A part de ser emprats a taula, són objecte de col·leccionisme. S'usen des d'antic; s'han trobat restes d'oueres de l'edat del bronze a Cnossos.
* Ouera senzilla de plàstica amb un ou
* Ouera d'or, 1762-63, Victoria and Albert Museum (Londres)
* Ouera disseny
* Ouera de la col·lecció de Lluís XIV de França

## Referències

* ↑ «Diccionari Català-Valencià-Balear». Institut d'Estudis Catalans. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2004. [Consulta: 16 agost 2015].
* ↑ Hogan, C. Michael «Knossos Fieldnotes». Modern Antiquarian.
# Cal Bep (la Coma)

Cal Bep o Cal Bepo és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 224
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC i al llibre Masies del Solsonès
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al padró municipal.
# John Singleton Copley

John Singleton Copley (c. 3 juliol 1738 - 9 setembre 1815) va ser un pintor estatunidenc famós pels seus retrats de figures importants de la Nova Anglaterra colonial. Els seus retrats van ser innovadors: tendien a mostrar els subjectes amb objectes que aportaven informació sobre les seves vides.

## Biografia

John Singleton Copley va ser fill d'un immigrant irlandès anomenat Richard Copley i de la seva esposa Mary Singleton Copley. Els seus pares posseïen i treballaven en una botiga de tabacs a Boston, Massachusetts. El 1748 (la data exacta es desconeix) Richard Copley era mort, i el 22 maig del mateix any Mary Copley es va casar amb Peter Pelham, un gravador i professor. La família es va traslladar a una part més respectable i tranquil·la de Boston. John Singleton Copley tenia uns tretze anys quan va morir el seu padrastre Peter Pelham, el 1751.
El 1774, Copley va emigrar a Anglaterra per pintar. Més tard visitaria París, Gènova i Roma abans de tornar a Londres nou mesos més tard.
John es va casar amb Susanna Farnham Clarke, el pare de la qual, Richard, era un dels mercaders més rics de Boston i agent local de l'East India Company. La parella va tenir sis fills en els quaranta-cinc anys de matrimoni.
Copley es va especialitzar en escenes històriques que a vegades són qüestionades pels crítics per la falta de vigor dels seus primers retrats. Es va unir a la influent Royal Academy of Arts. Copley va destacar tant en el seu període nord-americà com en el britànic per la seva capacitat per representar textures i capturar emocions. Va morir a Londres el 1815, als 77 anys.

## Obra selecta

* James Warren (1763)
* Mrs. Daniel Sargent (1763)
* John Hancock (1765)
* Mrs. George Watson (c. 1765)
* Nicholas Boylston (1767)
* Judge Martin Howard (1767)
* Portrait of a Lady (1771)
* Portrait of Margaret Kemble Gage (c. 1771)
* Dorothy Quincy Hancock (1772)
* Samuel Adams (1772)
* Mr. and Mrs. Thomas Mifflin (Sarah Morris) (1773)
* George Augustus Eliott, 1st Baron Heathfield (1787)

## Repercussió actual

La plaça Copley Square de Boston va ser nomenada en el seu honor i està situada entre la Biblioteca pública de Boston, la Torre John Hancock i la Trinity Church (Església de la Trinitat). La plaça té vida durant tot l'any amb concerts, venedors, patinadors i artistes ocasionals.

## Referències

* ↑ «Copley, John Singleton (1738-1815)» (en anglès). Encyclopedia.com. [Consulta: 8 maig 2015].
* ↑ «John Singleton Copley» (en anglès). Britannica. [Consulta: 8 maig 2015].
# Robert Lemaignen

Robert Lemaignen (Blois, 15 de març del 1893 - París, 3 d'abril del 1980) fou un empresari francès que va esdevenir membre de la Comissió Hallstein I.
Després de titular-se a l'Acadèmia Militar de Saint-Cyr (1912) fou destinat a unitats de cavalleria, abans de passar el 1916 a l'arma d'aviació durant la primera Guerra Mundial. Fou citat a l'orde del dia quatre vegades i condecorat, i el 1917 passà per l'École de guerre de Senlis. En el període entre-guerres es dedicà al comerç colonial, tant en el vessant institucional com en el privat. A la segona Guerra Mundial va ser ajudant de camp del general comandant en cap de les forces aèries. En la postguerra ocupà càrrecs a l'ambaixada francesa a Roma i a l'École nationale de la France d'outre-mer.
Sense afiliació política, però ubicat en l'ala conservadora de la política francesa, l'any 1958 va ser nomenat primer Comissari Europeu de Desenvolupament de la nou-nada Comissió Hallstein I, càrrec que va exercir fins al 1962. En la formació de la segona Comissió Hallstein no repetí com a Comissari Europeu, sent substituït com a representant francès per Henri Rochereau.
Va ser distingit amb els títols de cavaller i oficial de la Legió d'Honor i rebé la Medalla de la Resistència. L'1 de desembre del 1950 va ser admès com a membre titular de la 3a. secció de l'Académie des sciences d'outre-mer.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Robert Lemaignen, al web de l'"Académie des sciences d'outre-mer"» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-05-21. [Consulta: 1r juliol 2015].
# Chiclana de Segura

Chiclana de Segura és un municipi a l'est de la comarca d'El Condado de Jaén, limita amb la comarca de Segura i la província de Ciudad Real. Està situat en la província de Jaén. El seu territori és forestal, en la zona nord, en dos terceres parts de la seva extensió. La seva part sud és fonamentalment olivera.
La seva activitat econòmica és cent per cent agrària, juntament amb la ramaderia, la caça i els treballs forestals.
# Una storia milanese

Una storia milanese és una pel·lícula de coproducció franco-italiana del 1962 dirigida per Eriprando Visconti, en el que va ser el seu debut com a director.

## Sinopsi

Durant l'hivern milanès floreix l'amor entre Giampiero i Valeria, dos nois de la burgesia urbana. La noia queda embarassada, però després d'una llarga reflexió decideix renunciar a 'amor del jove i tenir un avortament, sense que el seu xicot tingui res a objectar.

## Repartiment

* Enrique Thibaut - Giampiero Gessner
* Danièle Gaubert - Valeria
* Romolo Valli - Sr. Gessner
* Lucilla Morlacchi - Francesca Gessner
* Regina Bianchi - Mare de Valeria
* Ermanno Olmi - Turchi

## Premis

Pel seu paper Romolo Valli va guanyar el Nastro d'Argento al millor actor secundari. Va participar en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1963 i va guanyar el premi de la ciutat d'Imola a la 23a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Referències

* ↑ Lino Aulenti. Storia del cinema italiano. Libreria Universitaria, 2011. ISBN 886292108X.
* ↑ Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998. ISBN 8877422211.
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1963 al web del Festival
* ↑ Jeanine Marroncle, « Venise 1962 », Téléciné, n. 107, Paris, Fédération des Loisirs et Culture Cinématographique (FLECC), novembre 1962, ISSN 0049-3287
# Calotomus viridescens

Calotomus viridescens és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig (des del Golf d'Aqaba fins a la costa d'Etiòpia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bellwood, D.R. 2001: Family Scaridae. A: Carpenter & Niem 2001. Species identification guide for fishery purposes. Bony fishes part 4. 6: 3468-3492, Pls. VI-XIV.
* Bruce, R.W. i J. E. Randall, 1985. A revision of the Indo-West Pacific parrotfish genera Calotomus and Leptoscarus (Scaridae: Sparisomatinae). Indo-Pacific Fishes (5):32 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1986. Scaridae. p. 706-714. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Rüppell, W. P. E. S. 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33. [1835:1-28, Pls. 1-7; 1836:29-52, Pls. 8-14; 1837:53-80, Pls. 15-21; 1838:81-148, Pls. 22-33.]. Fische Rothen Meeres 1835-38.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Manuscrits Freising

Els Manuscrits Freising (en eslové: Brižinski spomeniki; en alemany: Freisinger Denkmäler; en llatí: Monumenta Frisingensia) són els primers texts en caràcters llatins en llengua eslava i els documents més antics en eslové.
Una pàgina dels Manuscrits Freising consistent en tres textos en el dialecte eslové més antic es va descobrir en un codi llatí a la ciutat de Freising (en eslové Brižinje, Brižine o Brižinj), a Alemanya. El 1803 els manuscrits es dugueren a la Biblioteca Estatal de Baviera de Múnic.
Sembla que els manuscrits foren escrits al segle ix. Al s. VIII l'estat eslové de Carantània va ser unit al de Baviera i és per això que els manuscrits van aparéixer a Baviera. El seu contingut és litúrgic.
El filòleg eslové Jernej Kopitar va fer-ne una edició en la seua obra Glagolita Clozianus (1836) amb la denominació "Fragments de Freising" (Brižinski spomeniki), amb una traducció i comentaris.
Els manuscrits encara són a la Biblioteca Estatal de Baviera, a Múnic, i han estat traslladats en dues ocasions. En la dècada de 1970 s'exhibiren a la Ciutat del Vaticà i al juny de 2004 a la Biblioteca Nacional i a la Biblioteca de la Universitat de Ljubljana (Eslovènia).
Abans de la Segona Guerra Mundial Silvester Skerl va publicar una còpia dels Manuscrits Freising a l'Akademska Založba de Ljubljana.

## Bibliografia

* Jozko Šavli, "Karantanija", Editorial Humar, Nova Gorica, 2007.

## Enllaços externs

* Versió Digital dels Manuscrits Originals (Biblioteca estatal de Baviera).