OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Delano (Califòrnia)

Delano és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2006 tenia 49.359 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Delano tenia 38.824 habitants, 8.409 habitatges, i 7.248 famílies. La densitat de població era de 1.484,2 habitants per km².
Dels 8.409 habitatges en un 56,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,3% hi vivien parelles casades, en un 18,4% dones solteres, i en un 13,8% no eren unitats familiars. En el 10,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,5% tenia menys de 18 anys, un 12,4% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 143,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.143 $ i la renda mediana per família de 29.026 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.511 $ mentre que les dones 21.509 $. La renda per capita de la població era d'11.068 $. Entorn del 25,7% de les famílies i el 28,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Delano». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Delano». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Serrat de les Marrades (Montsec)

El Serrat de les Marrades és un serrat a cavall dels municipis de Castell de Mur, a l'antic terme de Guàrdia de Tremp, dins de l'àmbit del poble de Cellers, i Sant Esteve de la Sarga, en terres de Moror, del Pallars Jussà.
És un dels contraforts del vessant nord del Montsec d'Ares, a llevant del Serrat Alt. És a ponent de les Cases de l'Estació de Cellers i al sud-est de Moror. Al costat de migdia hi ha el Cinglo del Paborde, i al septentrional, l'Obaga del Tic-tac.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fàbrica Can Plana Escubos

La Fàbrica Can Plana Escubos és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una fàbrica de filats de principis de segle xx. Presenta 10 finestres a la planta baixa i 11 més al primer pis; les quatre primeres de la dreta de planta baixa estan tapiades i les altres sis estan protegides per ferros. Al mig d'aquestes sis hi ha la porta d'entrada. A l'esquerra de la façana hi ha una porteta damunt de la qual hi ha una mena de decoració amb rajol i fa bandes amb el mateix element.

## Referències

* ↑ «Fàbrica Can Plana Escubos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Gorreto

Gorreto (en ligur Gorreio, Goreio o Gorrejo) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la ciutat metropolitana de Gènova. El 2011 tenia 106 habitants.

## Geografia

Es troba en la unió del torrent Dorbera i el riu Trebia, a l'alta vall homònima, al nord de Gènova, compta amb una superfície de 18,88 km² i les frazioni d'Alpe, Borgo, Bosco, Canneto, Fontanarossa, Pissino i Varni. Limita amb les comunes de Carrega Ligure, Fascia, Ottone i Rovegno.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 18 juliol 2015].
# Sant Andreu de Farena

Sant Andreu de Farena és una església del llogaret de Farena, al municipi de Mont-ral (l'Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església de Sant Andreu està situada al punt més alt de Farena.
Consta d'una sola nau amb volta de canó, capçalera plana, diverses capelles, i coberta de teula a dues vessants. La porta d'accés està situada en una façana lateral És d'arc de mig punt amb dovelles de pedra. Als peus de la nau s'eleva el campanar de paret, amb dues obertures d'arc de mig punt i acabament triangular d'època posterior.

## Història

La construcció de l'edifici data d'època romànica, probablement del segle xii. Posteriorment va experimentar diverses reformes en els segles XVII i XVIII. Segons l'autor J. Iglesias, l'estructura original d'aquesta església formava part de l'antic castell de Farena del qual només resten parts d'alguns murs dintre de Can Vilalta, finca veïna a l'església.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Andreu de Farena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Prionops

Prionops és un gènere d'aus més aviat petites, de l'ordre dels passeriformes que van ser incloses amb els botxins, a la família dels lànids (Laniidae), però que avui s'inclouen als vàngids (Vangidae).
L'aspecte és similar al dels botxins, però una mica més acolorits i amb una cresta distintiva o un altre ornament cefàlic, com ara carúncules facials. Són aus africanes que viuen als matolls i zones forestals obertes. Tenen hàbits alimentaris similars als dels botxins, caçant insectes i altres preses petites des d'una posta a un arbre o arbust. Són aus sociable i sorolloses. Ponen 2 - 4 ous en nius delicats i molt amagats.

## Taxonomia

La classificació del Congrés Ornitològic Internacional (version 2.3, 2009) inclou al gènere Prionops com l'únic de la família dels prionòpids (Prionopidae). En altres classificacions s'inclou en aquesta família a més, els gèneres Tephrodornis i Philentoma, que el IOC situa a la família dels tefrodornítids (Tephrodornithidae).
S'hi han distingit 8 espècies:
* prionop crestablanc (Prionops plumatus).
* prionop crestagrís (Prionops poliolophus).
* prionop crestagroc (Prionops alberti).
* prionop de capell (Prionops caniceps).
* prionop ventre-rogenc (Prionops rufiventris).
* prionop de Retz (Prionops retzii).
* prionop de Gabela (Prionops gabela).
* prionop front-rogenc (Prionops scopifrons).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Vangas, Helmetshrikes, and Allies (Vangidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.vangid2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ IUCN «Prionops plumatus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22707753a94136454.en.
* ↑ IUCN «Prionops poliolophus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22707760a94136849.en.
* ↑ IUCN «Prionops alberti» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 02-12-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22707769a191683430.en.
# Oleksàndrivka (Bilohirsk)

* Per a altres significats, vegeu «Oleksàndrivka».
Oleksàndrivka (en ucraïnès: Олександрівка, en rus: Александровка, Aleksàndrovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 595 habitants. Pertany al districte de Bilohirsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Depew (Oklahoma)

Depew és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 564 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Depew tenia 564 habitants, 213 habitatges, i 145 famílies. La densitat de població era de 544,4 habitants per km².
Dels 213 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.536 $ i la renda mediana per família de 29.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.438 $ mentre que les dones 18.542 $. La renda per capita de la població era de 10.868 $. Entorn del 19,2% de les famílies i el 22,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Depew». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Depew». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Serrat de Rames

El Serrat de Rames és un serrat del terme municipal de Tremp, antigament del de Sapeira, de l'Alta Ribagorça, però unit administrativament al Pallars Jussà.
Aquest serrat puja de sud-oest a nord-est just al nord-est del poble de Tercui. A ponent enllaça amb el Serrat de Puig Forniga. És la carena que separa la vall del barranc del Solà, de Tercui, de la vall del barranc d'Espills.
# Hollands Kroon

Hollands Kroon és un municipi dels Països Baixos creat l'1 de gener de 2012 per la fusió de quatre municipis: Anna Paulowna, Niedorp, Wieringen i Wieringermeer.

## Referències

* ↑ Ministry of the Interior and Kingdom Relations, Samenvoeging van de gemeenten Anna Paulowna, Niedorp, Wieringen en Wieringermeer Arxivat 2018-06-22 a Wayback Machine.. (Parliamentary document).
# Santa Maria de Gramuntell

Santa Maria de Gramuntell és l'església parroquial de Gramuntell, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat dins del clos primitiu del poble, i presenta una estructura molt modificada. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, i capella bastida al mur de tramuntana. Presenta un parament de carreu disposat amb algunes filades de través i paredat, a l'estructura de la capella. A la façana de migjorn s'obre la porta d'accés d'arc rebaixat adovellat i presenta un treball incís en un carreu situat a la cantonera d'aquesta façana en direcció a ponent amb l'any "1596". A la façana de llevant s'obre un òcul i corona un campanar d'espadanya de doble ull.

## Història

L'església és sufragània de Sant Andreu de Vilagrasseta i va estar dins el bisbat de Vic fins a l'any 1957, moment en què passà al bisbat de Solsona.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Gramuntell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Quint Apuleu Pansa

Quint Apuleu Pansa (en llatí: Quintus Appuleius Pansa) va ser un magistrat romà que va viure al segle iii aC. Formava part de la gens Apuleia, i portava el cognomen de Pansa.
Va ser cònsol de Roma l'any 300 aC juntament amb Marc Valeri Corvus. Durant el seu període consolar (un any) va assetjar la ciutat de Nequinum a l'Úmbria, però no va aconseguir la seva conquesta.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X,5,6,9
# Cultura de Swift Creek

La cultura de Swift Creek és el nom en anglés que s'ha donat als pobles i als rastres arqueològics del seu procés de civilització que es donà en el període denominat silvícola mitjà, cap als anys 100 - 800 de, al territori comprés pels actuals estats de Geòrgia, Alabama, Carolina del Sud i Tennessee d'Amèrica.

## Elements descriptius

La cultura Swift Creek (literalment 'rierol veloç') era contemporània i interactuà amb la cultura Hopewelli alguns autors s'hi refereixen com a pràctiques hopewelianes. El lloc representatiu d'aquesta cultura és el denominat Lloc de monticles Swift Creek al comtat de Bibb, estat de Geòrgia. Els Monticles de Leake és un altre lloc típic d'aquesta cultura, també a Geòrgia.
Els pobles que habitaren Swift Creek en la prehistòria eren en general constructors de monticles, no sedentaris i s'alimentaven per la caça, la pesca i la recol·lecció. Swift Creek, però, també produí ceràmica de fang amb dissenys elaborats, amb elements decoratius gravats i curvilinis. Exemples d'aquesta decoració es trobaren en fragments dispersos d'atuells als llocs de Swift Creek i també els anomenaren hopewelians per vincular-los a la cultura Hopewell l'abast geogràfic de la qual fou molt més ampli, com a les zones de monticles de l'estat d'Indiana i altres.

## Vegeu també

* Cultura Hopewell
* Període Silvícola
* Cultura dels monticles

## Notes

* ↑ «Excavation and Archaeological Investigation at Barstow County's Leake Site-Evidence for Interaction». Arxivat de l'original el 7 de juliol de 2011. [Consulta: 3 gener 2010].

## Referències

* Kelly, A.R., and Betty A. Smith. 1975 The Swift Creek Site, 9 Bi 3, Macon, Geòrgia. Ms. on file, Ocmulgee National Monument, Macon, Geòrgia.
* Snow, F.H. 1975 "Swift Creek Designs and Distributions: A South Geòrgia Study", Early Geòrgia 3(2):38-59.
* Williams, M., and D.T. Elliott, editors. 1998 A World Engraved: Archaeology of the Swift Creek Culture. University of Alabama Press, Tuscaloosa.

## Enllaços externs

* (en anglés) Swift Creek Period, Frankie Snow, South Geòrgia College.
# Serra de Blancafort

La Serra de Blancafort és una serra situada al municipi d'Os de Balaguer (Noguera), amb una elevació màxima de 923 metres.

## Referències

* ↑ Cortès, Manuel. El Montsec i muntanyes veïnes : guia excursionista. Lleida: Centre Excursionista de Lleida, 1984. ISBN 84-398-2235-9.
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Grand Theft Auto: London, 1961

Grand Theft Auto Mission Pack #2: London, 1961 és una expansió gratuïta del videojoc Grand Theft Auto i GTA: London 1969. Com que al GTA: London 1969 utilitza el mateix motor que Grand Theft Auto. Aquesta expansió afegeix noves missions, 22 nous vehicles, una nova seqüència i un nou mapa de duel entre 2 jugadors situat a Manchester.

## Videojocs relacionats

Aquesta expansió, té com a lloc vuit anys abans del que va passar amb el seu predecessor GTA: London 1969. Tanmateix, per poder-lo instal·lar és necessari tenir la primera expansió i, naturalment, el Grand Theft Auto. L'expansió és només per PC i el fitxer de només 7MB pot ser descarregat gratuïtament a la pàgina de GTA: London 1969.
* GTA: London 1969
* Grand Theft Auto (la saga)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Grand Theft Auto: London, 1969
* GTAClassics.com
# Hollenfels

Hollenfels (en luxemburguès: Huelmes; en alemany: Hollenfels) és una vila de la comuna de Tuntange situada al districte de Luxemburg del cantó de Mersch. Està a uns 12,6 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Vegeu també

* Castell d'Hollenfels

## Referències

* ↑ «Hollenfels». [Consulta: 13 octubre 2015].
# Santa Maria de Ginebret

Santa Maria de Ginebret és una santuari de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Conegut com el Santuari de la Mare de Déu de Ginebret o de Pinós. Es troba en un altiplà amb una vista privilegiada del Berguedà i el Lluçanès.

## Descripció

Església d'una sola nau rectangular coberta amb volta de canó i reforçada amb arcs torals. Un absis semicircular obert vers llevant està cobert amb quart d'esfera i presenta una ornamentació típica de l'arquitectura llombarda: un fris d'arcuacions cegues separades en grups de tres per bandes llombardes. Al mig de l'absis, hi ha una petita finestra de doble esqueixada, coberta amb un arc de mig punt de petites dovelles; aquesta és l'única ornamentació de tot el conjunt, ja que les parets i els murs de l'edifici són completament llisos. A ponent s'aixecà el campanar quadrat molt massís i reformat, així com la porta d'entrada que, situada a migjorn, resta avui tapiada. La porta actual és a ponent, on hi ha un porxo posterior.

## Història

Situada a la demarcació parroquial de la veïna església romànica de Sant Pau de Pinós, la seva existència es manifesta en un llegat testamentari de l'any 1169. Al segle xiv apareix sovint esmentada com un santuari depenent de Sant Pau de Pinós. Durant la Baixa Edat Mitjana el seu terme passà a la parròquia de Santa Maria de Merlès, de la qual s'independitzà l'any 1778, quan passà a dependre de Sant Pau de Pinós. L'edifici fou reformat forces vegades, sobretot l'any 1803, amb la construcció del pòrtic, i l'any 1865, en què es construí un senzill altar, s'arrebossà l'interior i es va refer la teulada i el paviment.
* Porxo de Santa Maria de Ginebret.
* Altiplà d'alzines i camps de cereals, on trobem Santa Maria de Ginebret.
* Absis de Santa Maria de Ginebret.

## Referències

* ↑ Rossinyol i Locubiche, Josep M. El Berguedà : itineraris de descoberta. Sant Vicenç de Castellet: Farell, 2005, p. 46-49. ISBN 8495695448.
* 1 2 «Santa Maria de Ginebret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Quint Antisti Labeó

Quint Antisti Labeó (en llatí Quintus Antistius Labeo), membre de la gens Antístia d'origen plebeu, va ser un jurista romà deixeble de Servi Sulpici, que va viure a la meitat del segle i aC.
Va escriure diversos llibres jurídics segons diu Aufidi Namusa. Va ser el pare del també jurista Marc Antisti Labeó. Republicà convençut es va unir a la conspiració de Brut i va ser un dels assassins de Juli Cèsar. Va estar present a la batalla de Filipos i després de la derrota es va suïcidar. Plutarc explica que va excavar a la seva tenda un forat de la longitud del seu cos, va resoldre els seus assumptes i va enviar missatges a la seva esposa i fills. Després, va agafar la mà del seu esclau més fidel i li va donar l'espasa presentant la seva gola. Va ser degollat i el van enterrar al forat que havia fet al terra de la tenda.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 692.
* ↑ Plutarc. Brutus 12
# Ortígia

Ortígia (en llatí: Ortygia, en grec antic: Ὀρτυγία) és una illa que forma part de Siracusa, a la qual està unida per un pont. Va ser la seu original de la ciutat, però ja en època grega, Siracusa comptava amb altres barris a terra ferma.
La tradició diu que era la més antiga de les colònies gregues a Sicília, i va ser fundada l'any 734 aC per colons de Corint dirigits per Àrquias, de la poderosa família dels baquíades, que s'havia vist obligat a marxar.
El nom d'Ortígia és grec, i deriva del conegut epítet d'Àrtemis, a qui es considerava que li havia estat consagrada Sembla però que la ciutat des del primer moment ja portava el nom de Siracusa, segurament pel nom del pantà o llac adjacent, Syraco, sens dubte un nom indígena, ja que no té cap significat en grec. De fet, la forma Syraco la va utilitzar Epicarm per anomenar la ciutat, com una llicència poètica.
Dionisi el Vell la va envoltar d'una muralla, amb nombroses torres de defensa, sobretot pel costat de terra on va aixecar un mur fortament fortificat, anomenat Pentàpiles. I per més seguretat, va construir un fortí interior o ciutadella i la va convertir en la seva residència, per prevenir sublevacions. Al costat de la fortalesa va construir dins del port menor, o Portus Lacceius, diversos molls per les naus de guerra, que podien albergar 60 trirrems, en un recinte tancat amb una muralla i només accessible per un passadís estret. Al cap d'uns anys va afegir molls per a 160 naus més dins del Gran Port, a la badia més propera al Portus Lacceius, i va obrir un canal de comunicació entre tots dos. També va adornar la part de la ciutat que tocava a l'illa amb pòrtics i edificis públics.
Timoleont va destruir les fortificacions l'any 343 aC quan va ocupar Siracusa. Ortígia estava defensada per Dionisi el Jove, que la va lliurar voluntàriament a Timoleó a canvi de permetre que s'exiliés a Corint. Timoleont ho va fer per impedir una nova tirania local. En aquell lloc hi va construir els nous tribunals de justícia. Durant l'edat mitjana el despoblament va fer que la ciutat quedés reduïda només a Ortígia. Avui és el barri vell de Siracusa i també la seva principal destinació turística.

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, VI, 2
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, V, 3
* ↑ Estrabó. Geografia, VIII, 364
* ↑ Dioidor de Sicília. Biblioteca històrica, XIV, 7
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Timoleont, VIII, 22
* ↑ Smith, William (ed.). «Syracusae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 febrer 2024].
# Dessiàtnikovo

Dessiàtnikovo (en rus: Десятниково) és un poble de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 683 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
* ↑ Расстояние от Хандагатая до Тарбагатая
# September Affair

September Affair és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William Dieterle, estrenada el 1950.

## Argument

Un industrial (Joseph Cotton) i una pianista (Joan Fontaine) es coneixen en un viatge i s'enamoren. Per un capritx del destí, són declarats morts en un accident tot i que no eren a l'avió. Això els dona l'oportunitat de viure junts, alliberats de les seves vides prèvies. Desafortunadament, aquest acord artificial porta a un estrès cada cop més gran.

## Repartiment

* Joan Fontaine: Marianne 'Manina' Stuart
* Joseph Cotten: David Lawrence
* Françoise Rosay: Maria Salvatini
* Jessica Tandy: Catherine Lawrence
* Robert Arthur: David Lawrence Jr
* Jimmy Lydon: Johnny Wilson
* Fortunio Bonanova: Grazzi
* Grazia Narciso: Bianca
* Anna Demetrio: Rosita
* Lou Steele: Vittorio Portini
* Frank Yaconelli: M. Peppino

## Premis

* 1952 Globus d'Or a la millor banda sonora original per Victor Young