OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pascal Lino

Pascal Lino (Sartrouville, Yvelines, 13 d'agost de 1966) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1988 i 2001.
Es va donar a conèixer al Tour de França de 1992, en què portà el mallot groc durant deu etapes i acabà cinquè a la general, sent considerat la nova promesa del ciclisme francès, tot i que mai acabà d'explotar en aquest sentit. El seu principal èxit fou la victòria d'etapa en el Tour de l'any següent.
L'abril de 1999 fue suspès durant dos mesos i rebé una multa del seu equip, el Big Mat, per intentar fer ús de corticoides sense avisar l'equip mèdic.

## Palmarès

* 1988
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Grècia
* 1989
** 1r al Tour de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa del Critèrium Internacional
* 1992
** 1r al Sis dies de Bordeus (amb Peter Pieters)
* 1993
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1998
** 1r a la París-Camembert
** 1r a la Copa de França de ciclisme

### Resultats al Tour de França

* 1990. 23è de la classificació general
* 1991. 70è de la classificació general
* 1992. 5è de la classificació general. Porta el mallot groc durant 10 etapes
* 1993. 43è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1994. 11è de la classificació general
* 1996. Abandona (6a etapa)
* 1997. Abandona (15a etapa)
* 1998. 78è de la classificació general
* 2000. 112è de la classificació general
* 2001. 87è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1991. 35è de la classificació general
* 1994. 14è de la classificació general

## Referències

* ↑ Equipo Bigmat Auber suspende durante dos meses a Pascal Lino a radiocaracol.com (12 d'abril de 1999)

## Enllaços externs

* Fitxa de Pascal Lino a sitiodeciclismo.net
# Juan Muedra Sánchez

Juan Muedra Sánchez (La Pobla de Farnals, 1975) és un empresari i ex-pilotaire valencià.
Començà com a punter, posició amb la que guanya la Lliga professional el 1997, fent trio amb Álvaro de Faura i Oñate. Més endavant jugaria com a mitger i dos anys després patiria una lesió al muscle que el portaria, primer a ser intervingut, i posteriorment a la seua retirada prematura.

## Referències

* ↑ Rodríguez, Moisés «Juan Muedra: «Sería una lástima que la pilota no aprovechase la sabiduría de Dani»». Las Provincias, 30-04-2017.
# Hamid Kahram

Hamid Kahram (Teheran, 1958 - 19 de març de 2020) va ser un polític i veterinari iranià membre del Parlament iranià en representació d'Ahwaz entre 2000 i 2004.
També va ser director general de l'Oficina de Beques i Intercanvi d'Estudiants, del Ministeri de Ciència, Recerca i Tecnologia.
Durant les eleccions presidencials de 2017, Kahram va ser el cap de la campanya de Hassan Rouhani a la província de Khuzestan.
Kahram va morir a l'Hospital Fioozgar de Teheran el dijous 19 de març al matí a conseqüència de la COVID-19.

## Referències

* ↑ «Former Iran MP Hamid Kahram dies from coronavirus» (en anglès). Al-Arabiya, 20-03-2020. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ «حمید کهرام در پی ابتلا به ویروس کرونا درگذشت» (en persa). Iran Wire. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ «Kahram, Hamid» (en anglès). Islamic Parliament of Iran. Arxivat de l'original el 2020-03-20. [Consulta: 20 març 2020].
# Mubarak Xah

Mubarak Xah (persa: مبارک شاه) fou kan del Kanat de Txagatai (1252-1260, març-setembre de 1266), fill de Kara Hülëgü i Orghana Khatun.
A la mort del seu pare el 1252, Mubarak Xah, que era menor d'edat, el va succeir i el gran kan va acceptar a la seva mare Orghana com a regent. El 1260, el pretendent a gran kan Ariq Böke va nomenar al txagataïda Alghu, net de Txagatai Khan, per ocupar el seu lloc i el 1261 Alghu controlava la major part del kanat. Orghana va fugir a Mongòlia amb el seu fill. Quan Alghu es va revoltar contra Ariq Böke el 1262, Orghana li va donar suport. A la mort d'Alghu el març de 1266, Orghana va entronitzar altre cop al seu fill Mubarak Shah, ara ja major d'edat, com a kan de l'ulus, però sense permís del gran kan Kubilai Khan (que dos anys després va derrotar a Ariq Böke). Mubarak Shah fou el primer txagataïda que es va convertir a l'islam.
Kubilai Khan, això no obstant, va enviar a Barak Khan, un altre txagataïda, besnet de Txagatai Khan. Barak va obtenir la lleialtat dels caps mongols de l'exèrcit de Mubarak Xah, que es van girar contra ell, i fou enderrocat sent enviat a l'exili al setembre de 1266.
Més tard Mubarak Xah va donar suport a Kaidu Khan contra Barak Khan (1271), però aviat va haver de retirar-se a territori d'un enemic de Kaidu Khan, el Il-kan Abaqa, el qual el va nomenar cap dels Qaraunes. Va morir mentre devastava les regions del sud-est de Pèrsia el 1276.

## Referències

R. Grousset, L'empire des steppes
# Pascal Morelli

Pascal Morelli és un director de cinema i guionista francès nascut el 4 de maig de 1961 a París (França).

## Filmografia
### Com a director

* 1990 : Sophie et Virginie (sèrie de televisió)
* 1995 : Instinto del asesino (sèrie de televisió)
* 1995 : Gadget Boy and Heather (sèrie de televisió)
* 1996 : Les Exploits d'Arsène Lupin (sèrie de televisió)
* 1997 : The Legend of Calamity Jane (sèrie de televisió)
* 2002 : Corto Maltese, la cour secrète des arcanes, basat en Corto Maltese en Sibérie.
* 2006 : Shuriken School (sèrie de televisió)
* 2007 : Shuriken School, le film (DTV)
* 2015 : 108 Rois-Démons (pel·lícula d'animació)

## Referències

* ↑ Pascal Morelli a unifrance.org
* ↑ Corto Maltese, la cour secrète des arcanes a cineuropa.org
# Estrella de 1914

L'Estrella de 1914 (anglès: 1914 Star) és una medalla de campanya britànica, creada a l'abril de 1917 pel Rei Jordi V pel servei a la Primera Guerra Mundial. Va ser atorgada en 378.000 ocasions.
Era atorgada a tots aquells membres del Cos Expedicionari Britànic o Indi que van lluitar a França o a Bèlgica entre l'esclat de la guerra a l'agost de 1914 i la mitjanit del 22/23 de novembre de 1914 (dates de la declaració de guerra del Regne Unit contra les Potències Centrals i la data establerta del final de la Primera Batalla d'Ypres.)
També s'inclou el personal mèdic, així com les unitats navals i de marines ancorades a les costes franco-belgues.
Col·loquialment era coneguda com la "Mons Star". La majoria dels receptors eren els oficials i tropa de l'Exèrcit Britànic de pre-guerra, específicament al Cos Expedicionari Britànic (els Old Contemptibles) que van desembarcar a França poc després de l'esclat de la guerra i que van participar en la Retirada de Mons (d'aquí el malnom de "Mons Star").
Els receptors d'aquesta medalla també rebien la Medalla Britànica de la Guerra 1914-20 i la Medalla de la Victòria, i eren sovint anomenades irreverentment com "Pip, Squeak and Wilfred" (personatges d'un còmic anglès de l'època).
El 19 de novembre de 1919 s'atorgà una barra als homes "que havien servit sota el foc de l'enemic". La barra portava la inscripció "5 Aug to 22 Nov 1914", i s'indicava amb una roseta sobre el galó.
Els posseïdors de l'Estrella de 1914 no podien rebre l'Estrella de 1914-15.

## Disseny

Una estrella de 4 puntes de bronze, amb una corona imperial a la part superior, amb una alçada màxima de 50mm i una amplada màxima de 45mm.
A l'anvers apareixen dues espases "gladius" creuades, amb les puntes cap a dalt damunt hi ha dues espases creuades, i al damunt, una corona de fulles de roure. A la part inferior de la corona hi ha el monograma reial del Rei Jordi V i sobre el punt on s'uneixen les espases hi ha un rotlle amb la inscripció que diu "AUG 1914 NOV".
El revers és llis, i porta gravat el nombre, ranc, nom i unitat del receptor.
Penja d'una cinta de colors vermell blanc i blau (els colors de les banderes del Regne Unit i França), en franges difuminades.

## Vegeu també

* Estrella de 1914-15
* Medalla Britànica de la Guerra 1914-20
* Medalla de la Victòria 1914-1918
# Hamilton Paul Traub

Hamilton Paul Traub (18 de juny de 1890 – 14 de juliol de 1983) va ser un botànic estatunidenc especialitzat en l'estudi de la família Amaryllidaceae. També va fer estudis sobre els fesols.

## Algunes publicacions

* Traub, H. P. 1982. Order Alliales. Pl. Life 38: 119–132.

## Referències

* ↑ Harvard Index of Botanists
* ↑ «Time Magazine July 14, 1941». Arxivat de l'original el d’agost 28, 2013. [Consulta: d’abril 28, 2015].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Revista de L'Alguer

La Revista de L'Alguer (primer amb el subtítol "Periòdic de cultura dels Països Catalans" —del volum 1 al volum 3— i, més endavant, amb el d'"Anuari acadèmic de cultura catalana" —del volum 4 fins al darrer volum, el 10—) va ser un anuari científic pluridisciplinari alguerès escrit en llengua catalana, creat i dirigit pel poeta i lingüista Rafael Caria i publicat entre 1990 i 1999 pel Centre de Recerca i Documentació Eduard Toda.
Les recerques que incloïa abastaven vint-i-dos camps científics diferents, que anaven de l'antropologia a la toponímia, passant per la filologia, la filosofia, el folklore, la pedagogia i la música. La publicació va comptar amb la col·laboració de més de setanta investigadors catalans, sards i d'altres països d'Europa i d'Amèrica.
El comitè científic estigué format inicialment per Joan Ainaud de Lasarte, Bruno Anatra, Antoni M. Badia i Margarit, Joan Bastardas, Jordi Carbonell i de Ballester, Enric Casassas, Luisa D'Arienzo, Antoni Ferrando, Ramon Folch i Guillèn, Emili Giralt, Giuseppe Grilli, Josep Maria Llompart, Francesco Manconi, Josep Massot i Muntaner, Joan Peana, Vicent Pitarch, Matilde Salvador, Miquel Tarradell, Franca Valsecchi, Francesc Vallverdú, Joan Veny i Pere Verdaguer, al qual es van incorporar posteriorment, en un moment o altre, August Bover i Font, Renzo Chessa, Ignazio Delogu i Giovanni Lobrano. A més de Rafael Caria, el comitè de redacció va comptar, en diferents moments, amb Joaquim Arenas, Andreu Bosch, August Bover i Font, Renzo Chessa, Carles Duarte, Àngels Massip, Maria Pilar Perea, Aldo Sari i Anna Segreti. I el secretariat de redacció amb Giannella Bilardi, Esteve Campus i Filly Chessa, a més d'Annamaria Caria, que s'hi va incorporar a partir del volum 3, i de Roberto Pinto, en el darrer volum.
La publicació i distribució de la revista va tenir sempre l'ajut del Municipi de l'Alguer i de la Generalitat de Catalunya i, en molts dels seus volums, també del Banco di Sardegna, de la Regione Autonoma della Sardegna i de l'Azienda Autonoma di Soggiorno e Turismo di Alghero.

## Referències

* ↑ «Revista de l'Alguer, digitalitzada». Vilaweb, 19-12-2010.

## Enllaços externs

* Revista de L'Alguer. Hemeroteca Científica Catalana. Institut d'Estudis Catalans.
# Muhàmmad ibn Yússuf al-Warraq

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Yússuf al-Warraq at-Tarikhí (Guadalajara?, novembre de 904 - Còrdova, octubre de 973) fou un geògraf andalusí originari de Guadalajara (podria haver nascut a Kairuan, però en tot cas des de jove va viure a Guadalajara).
Va compondre una obra d'itineraris i regnes per al califa al-Hàkam II (961-976) que es va titular Kitab massàlik Ifríqiya wa-mamàliki-ha. La seva obra no s'ha conservat, així com tampoc altres escrits seus d'història sobre els sobirans d'Ifríqiya i les seves guerres, i monografies sobre Tahart, Orà, Ténès, Sigilmasa, Nakur o al-Basra. Fou una de les fonts principals d'al-Bakrí.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 166.
# Claire Clouzot

Claire Clouzot (16è districte de París, 2 d'agost de 1933 - 12è districte de París, 2 de febrer de 2020) va ser una directora de cinema i periodista francesa.

## Biografia

Clouzot era filla del fotògraf Rémy Duval i néta del director Henri-Georges Clouzot. Va treballar com a fotògrafa i periodista abans de començar a dirigir el 1980, amb la pel·lícula L'Homme fragile, protagonitzada per Richard Berry, Françoise Lebrun, i Didier Sauvegrain.
De novembre de 1964 a desembre de 1986 va col·laborar a la revista Cinéma. També va col·laborar a la revista Écran des de la seva aparició el gener de 1972 fins al seu tancament el fin 1979m així com a les revistes Biba, 20 ans i al programa Panorama de France Culture.
Clouzot va ser delegada a la Setmana Internacional de la Crítica del 2002 al 2004 quan les pel·lícules Reconstruction i Or (My Treasure) van guanyar la Caméra d'Or.
Va morir el 2 de febrer de 2020 a l'edat de 86 anys.

## Filmografia

* L'homme en question (1976)
* L'Homme fragile (1981)
* Rémy Duval, 28 place des Vosges (1986)

## Publicacions

* Le Cinéma français depuis la Nouvelle Vague (1972)
* Autobiographie d'une pionnière du cinéma, 1873-1968, Alice Guy (1978)
* Catherine Breillat. Indécence et pureté (2004)
* La Saga des Clouzot et le cinéma (2007)

## Referències

* ↑ «Décès de la critique Claire Clouzot» (en francès). Le Film Français, 08-02-2020.
* ↑ «Claire Clouzot: film critic now dons the cape of director». The Christian Science Monitor, 17-03-1983.
* ↑ «L'Homme Fragile». La Revue du Cinémafr. May 1981.
* ↑ «Claire Clouzot». IMDb.
* ↑ «CALINDEX | Le site des index de revues de cinéma». calindex.eu.
* ↑ «Disparition de la critique et réalisatrice Claire Clouzot». Avoir Alire - aVoir-aLire.com.
* ↑ «Clouzot to run Critics Week». Variety, 25-09-2001.
* ↑ «Berjon named as Cannes Critics' Week director». ScreenDaily, 16 December 2004.
* ↑ «Disparition de la critique et réalisatrice Claire Clouzot» (en francès). Avoir Alire, 08-02-2020.

## Enllaços externs

* Fotografia de Claire Clouzot als arxius del Festival de Sant Sebastià.
# Ketovo

Ketovo (en rus: Кетово) és un poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que el 2015 tenia 8.310 habitants. És seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ Форсирование реки Тобол красной 5-й дивизией у г. Курган и взятие станции Варгаши
# Zuwara

L'amazic zuwara (Zuara, Zwara) (Tifinagh: Twillult ⵜⵡⵉⵍⵍⵓⵍⵜ) és un dialecte amazic, una de les llengües zenetes. És parlada a Zuwarah, situada a la costa occidental de Tripolitània al nord-oest de Líbia.
Nombrosos treballs de Terence Mitchell, principalment Zuaran Berber (Libya): Grammar and texts, proporcionen una visió general de la seva gramàtica juntament amb un conjunt de texts, basats principalment en la parla del seu informant Ramadan Azzabi. Alguns articles d'ell foren publicats per Luigi Serra.
Els parlants de zuwara anomenen la seva llengua mázigh. El terme també les usat pels parlants de la varietat amaziga nafusi. Inusualment en una llengua amaziga, la forma masculina és usada per referir-se a la llengua.
Ethnologue el tracta com un dialecte del nafusi parlat al nord-oest de Líbia, tot i que els dos pertanyen a diferents subgrups de l'amazic segons Kossmann (1999).

## Referències

* ↑ Zuwara a The Joshua Project
* ↑ Lybie a L'aménagement linguistique dans le monde
* ↑ Terence Frederick Mitchell, Zuaran Berber (Libya): Grammar and Texts, Rüdiger Köppe: Köln 2009
* ↑ Serra, L., 'Testi berberi in dialetto di Zuara', Annali dell'Istituto Orientale di Napoli, NS, 14, 1964 : 715-726.
* ↑ Mitchell 2009:181
* ↑ Mitchell 2009:186
* ↑ Maarten Kossmann, Essai sur la phonologie du proto-berbère, Rüdiger Köppe:Köln, pp. 28, 32

## Bibliografia

* L. Galand 2005: Quelques traits du parler berbère de Zouara, in Studi Maghrebini 3: 187-195
* T.F. Mitchell 2009: Zuaran Berber (Libya). Grammar and Texts, Köln (Hrsg. H. Stroomer & S. Oomen)
* T.F. Mitchell: Particle-noun complexes in a Berber dialect (Zuara), in BSOAS 15, 1953, 375-390
* T.F. Mitchell 1957: Some properties of Zuara nouns, with special reference to those with consonant initial, in Mémorial André Basset, Paris, 83-96
* T.F. Mitchell 1953: Particle-noun complexes in a Berber dialect (Zuara), Bulletin of the School of Oriental and African Studies 15: 375-390
* L. Serra: Testi berberi in dialetto di Zuara, Istituto Universitario Orientale di Napoli - Annali 14, 1964, 715-723
* L. Serra: Due racconti in dialetto berbero di Zuara (Tripolitania), Studi Magrebini 2, 1968, 123-128
* L. Serra: L'ittionimia e la terminologia marinaresca nel dialetto berbero di Zuara (Tripolitania), Studi Magrebini 3, 1970, 21-53
* L. Serra: I "nomina actionis" nel dialetto berbero di Zuara (Tripolitania), in Atti del Secondo Congresso Internazionale di Linguistica Camito-Semitica, 1978, 321-335
* L. Serra 1993: Sul 'possessivo' nel dialetto berbero di Zuara (Tripolitania), in À la croisée des études lybico-berbères (Mèlanges Galand), Paris, 247-254
# José Manuel Piñeiro Amigo

José Manuel Piñeiro Amigo (Cambados, 27 de maig de 1938 - 1 de juny de 2021) fou un advocat i polític gallec.
Llicenciat en Dret per la Universitat de Santiago de Compostel·la el 1961 i graduat social el 1963, exercí de secretari de l'administració local, i fou una peça clau en l'eix vertebrador de l'associacionisme de les entitats locals. Fou secretari dels municipis de Teo, Ordes (1968), de la Mancomunitat de municipis de la Comarca d'Ordes, i secretari general de la Federació Gallega de Municipis i Províncies (FEGAMP). Pertanyia al Partit Gallec Independent, una formació centrista que s'integraria a la UCD. Va ser elegit membre del Congrés per la UCD per la província de la Corunya a la legislatura constituent 1977-1979. Va ser reelegit diputat a la primera legislatura (1979-1982). A les eleccions generals espanyoles de 1982 es presentà al refundat Grup Electoral Independent Gallec, però no fou elegit.

## Referències

* ↑ «Muere José Manuel Piñeiro Amigo, diputado en la legislatura constituyente y exsecretario de Fegamp». La Voz de Galicia, 02-06-2021 [Consulta: 2 juny 2021].
* ↑ M., A. «Fallece el abogado cambadés José Manuel Piñeiro, exsecretario xeral de la Fegamp Se le considera uno de los padres de la unión de los municipios en Galicia». El Faro de Vigo, 02·06·2021 [Consulta: 2 juny 2021].
# Recuita

En llenguatge coŀloquial a la indústria també es fa servir el terme recuit.
La recuita és, en metal·lúrgia i la ciència dels materials, un tractament tèrmic que altera un material, provocant canvis a les seves propietats com la resistència i duresa. És un procés que produeix mitjançant l'escalfor les condicions per sobre de la temperatura de cristal·lització, mantenint una temperatura estable i, a continuació, es refreda. La recuita s'utilitza per induir la ductilitat, estovar els metalls, alleujar tensions internes, millorar l'estructura, fent-la homogènia, i millorar les propietats mecàniques en fred dels metalls.
La temperatura d'escalfament està entre 600 i 700 °C. El refredament és lent.

## Tipus de recuita

* Recuita de regeneració o total, quan es tracta d'estovar l'acer i regenerar la seva estructura. Consisteix a escalfar l'acer a una temperatura entre 30 °C i 50 °C superior a la crítica, mantenir la temperatura durant un temps i deixar-lo refredar lentament a fi d'aconseguir un gra fi que faciliti la seva mecanitzat i una perlita amb una configuració més dislocada. En general es deixa refredar dins del mateix forn i s'aconsegueixen estructures amb grans masses de perlita envoltades de ferrita o cementita.
* Recuita de globulització, s'utilitza normalment en acers hipereutectoides per afavorir el mecanitzat. S'escalfa la peça uns 15 °C a 50 °C per sobre de l'equilibri i es deixa refredar.
* Recuita subcrítica, és a dir, realitzada a temperatures inferiors a la crítica. Les principals recuites subcrítiques són:
** Recuita d'estovament. És un tractament que es dona als acers després de la forja o laminació en calent, per eliminar tensions i duresa de cara a un mecanitzat posterior. S'escalfa la peça a una temperatura inferior a la crítica i després es deixa refredar a l'aire lliure.
** Recuit contra acritud. Es fa en els materials laminats o perfilats en fred, per treure'ls l'acritud i augmentar la seva tenacitat i afavorir la formació de cristalls. És un tractament similar a l'anterior però realitzat a temperatura encara inferior.

## Vegeu també

* Procés de fabricació
* Tractament tèrmic
* Recuita per curtcircuit

## Referències

* Millán Gómez, Simón (2006). Procediments de mecanitzat. Madrid: Editorial Paraninfo. ISBN 84-9732-428-5.
# Míssil antiradiació

Un míssil antiradiació o antirradar , també conegut per les sigles ARM (en anglès Anti-Radiation Missile o Anti-Radar Missile), és un míssil que està dissenyat per detectar i dirigir cap a una font d'emissió de ràdio enemiga. Normalment estan dissenyats per usar-se contra un radar enemic, encara que d'aquesta manera també es poden atacar transmissors interferidores i fins i tot ràdios usades per a comunicacions.

## Referències

* ↑ Jorge García de la Cuesta .google.cat/books? id = hx1TcFb8YrIC & printsec = frontcover & hl = ca & source = gbs_summary_r & cad = 0 Terminologia aeronàutica Arxivat 2013-07-31 a Wayback Machine.
# Pedrera de la Beresma

La Pedrera de la Beresma és una antiga explotació d'extracció de pedra per a la construcció del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Actualment roman del tot abandonada. Està situada al nord-est de la masia de Saladic i a ponent de la de Rubió en el vessant meridional de la carena dels Salarots i el Pla del Sant, al capdamunt de la Beresma i del Bac del Coix.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Kempita

La kempita és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de l'atacamita. Rep el seu nom de James Furman Kemp (1859-1926), geòleg miner nord-americà i professor de geologia de la Universitat de Colúmbia.

## Característiques

La kempita és un halur de fórmula química Mn2+ 2(OH)₃Cl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1924. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la hibbingita. És el segon mineral clorur purament de manganès després de l'scacchita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kempita pertany a «03.DA: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Cu, etc., sense Pb» juntament amb els següents minerals: atacamita, melanotal·lita, botallackita, clinoatacamita, hibbingita, paratacamita, belloïta, herbertsmithita, kapellasita, gillardita, haydeeïta, anatacamita, claringbul·lita, barlowita, simonkol·leïta, buttgenbachita, connel·lita, abhurita, ponomarevita, anthonyita, calumetita, khaidarkanita, bobkingita, avdoninita i droninoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'Alum Rock Park, al districte Black Wonder del comtat de Santa Clara, a Califòrnia, Estats Units. També ha estat descrita al dipòsit de coure i níquel de Talnakh, a Taimíria, i al dipòsit de ferro de Korshunovskoye, a l'óblast d'Irkutsk, tots dos subjectes federals de Rússia. Només ha estat descrita en aquests tres indrets.

## Referències

* ↑ «Kempite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2017].