OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brieuil-sur-Chizé

Brieuil-sur-Chizé és un municipi francès situat al departament de Deux-Sèvres i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2007 tenia 122 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Brieuil-sur-Chizé era de 122 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 34 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 26 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Brieuil-sur-Chizé el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 55 persones, 29 eren actives i 26 eren inactives. De les 29 persones actives 28 estaven ocupades (15 homes i 13 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 26 persones inactives 11 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Brieuil-sur-Chizé hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 903 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

L'únic equipament sanitari que hi havia el 2009 era un hospital de tractaments de mitja durada (seguiment i rehabilitació).

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Brieuil-sur-Chizé a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Brieuil-sur-Chizé a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Patamolls de Montoliu

La zona coneguda com els Patamolls de Montoliu és una zona de bosc de ribera i herbassars humits situats al marge esquerre del riu Segre, a banda i banda del tram final d'un rec de derivació del Canal d'Urgell, que acaba al Segre. Ocupen unes 20 hectàrees de superfície.
El bosc de ribera, extens i ben constituït, està format majoritàriament per àlbers (Populus alba), pollancres (Populus nigra), freixes (Fraxinus angustifolia), salze blanc (Salix alba) i verns (Alnus glutinosa). En alguns sectors hi predomina l'om (Ulmus minor) i els tamarius (Tamarix sp.). A l'extrem sud-est, vora la zona agrícola adjacent, s'hi fa un extens canyissar. Al canal que travessa l'espai hi ha interessants comunitats algals.
En aquest espai s'ha identificat la presència dels següents hàbitats d'interès comunitari:
* 3270 "Rius amb vores llotoses colonitzades per herbassars nitròfils del Chenopodion rubri (p.p.) i del Bidention (p.p.)"
* 3280 "Rius mediterranis permanents, amb gespes nitròfiles del Paspalo-Agrostidion orlades d'àlbers i salzes"
* 6430 "Herbassars higròfils, tant de marges i vorades com de l'alta muntanya"
* 92A0 "Alberedes, salzedes i altres boscos de ribera"
* 92D0 "Bosquines i matollars meridionals de rambles, rieres i llocs humits (Nerio-Tamaricetea)"
Pel que fa als ocells, l'espai acull concentracions de limícoles durant els passos migradors i a l'hivern. El corriol petit (Charadrius dubius) i el cames llargues (Himantopus himantopus) hi són possibles nidificants. Hi són freqüents espècies com el rossinyol bord (Cettia cetti), el bernat pescaire (Ardea cinerea), etc.
A la zona hi ha alguns abocaments de residus i runes, que semblen reiterats, ja que hi ha rètols que senyalitzen el clausurament d'anteriors abocaments incontrolats. Al bosc de ribera apareixen espècies exòtiques (desmais, etc.) tot i que no es considera necessari fer cap actuació específica per eliminar-les. Hi ha un risc d'eliminació o reducció de la superfície d'aquesta zona humida per expansió dels conreus (fruiterars).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Patamolls de Montoliu». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 18 de gener 2015. [Consulta: 18 gener 2015].
# Pep Muñoz Zoyo

Pep Muñoz Zoyo (Terrassa, 2 d'agost de 1979) és un entrenador de futbol català que actualment entrena el Preah Khan Reach Svay Rieng FC de la primera divisió de Cambodja.

## Trajectòria

Pep Muñoz va iniciar la seva carrera com a preparador físic de la Unió Esportiva Lleida del 2004 al 2006, i del 2008 al 2011 en va dirigir l'equip juvenil. El juliol de 2011, va incorporar-se a La Masia com a segon entrenador de Jordi Vinyals a l'equip juvenil del FC Barcelona, on va treballar fins al febrer de 2015 aconseguint el títol de la Lliga Juvenil de la UEFA 2013-14. El 9 de febrer del 2015, va convertir-se en el segon entrenador del Futbol Club Barcelona Atlètic, quan Jordi Vinyals es va fer càrrec del filial blaugrana, després de la marxa d'Eusebio Sacristán.
El 20 de desembre de 2015, també va ser el segon entrenador del Qingdao Huanghai de la Xina League One, acompanyant Jordi Vinyals. El 18 de gener de 2019, va abandonar el Qingdao Huanghai i va signar amb el Shandong Luneng com a entrenador assistent de Xiaopeng Li. El 24 de gener de 2022 va ser nomenat entrenador assistent de la Selecció de futbol de la Xina fins al 31 de gener de 2023, formant part dels cossos tècnics de Xiaopeng Li, Li Tie i Aleksandar Janković.

## Referències

* ↑ «Pep Muñoz inicia una nova etapa al futbol de Cambodja». diarideterrassa.com, 06-05-2023.
* ↑ Madrona, Xavier. «El lleidatà Pep Muñoz ja és líder a Lliga de futbol de Cambodja». Segre, 07-09-2023. Arxivat de l'original el 2023-09-07. [Consulta: 7 setembre 2023].
* ↑ «Del Barça al futbol xinès», 23-12-2015. [Consulta: 7 setembre 2023].
* ↑ «L'egarenc Pep Muñoz guanya el primer duel català a la Xina», 08-02-2019. [Consulta: 7 setembre 2023].
* ↑ «Pep Muñoz se incorpora al cuerpo técnico de la selección de China». Sport, 24-01-2022.
# Parvulari municipal de Vilassar de Mar

El Parvulari municipal de Vilassar de Mar és una obra del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil format per una planta baixa i un pis. Cobert per una teulada de dos vessants amb el carener paral·lel a la façana. Hi ha quatre obertures per planta, totes elles amb un arc escarser. Al conjunt destaca l'ús del maó vist, especialment en el sardinell de les obertures, el les franges que recorren l'amplada de la façana i en les mènsules que suporten la cornisa. L'ús del sardinell i el maó vist és molt freqüent a les construccions d'edificis de tipus públic de finals del segle xix i començaments del XX:

## Referències

* 1 2 «Parvulari municipal de Vilassar de Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Patèl·lids

Els patèl·lids (Patellidae) són una família de mol·luscs gastròpodes de la subclasse Patellogastropoda, que inclou les populars pagellides.

## Taxonomia

La família Patellidae inclou 62 espècies en sis gèneres:
* Gènere Berlieria de Loriol, 1903 †
* Gènere Cymbula H. Adams & A. Adams, 1854
* Gènere Helcion Montfort, 1810
* Gènere Patella Linnaeus, 1758
* Gènere Proscutum P. Fischer, 1885 †
* Gènere Scutellastra H. Adams & A. Adams, 1854

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Patellidae Rafinesque, 1815» (en anglès). [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 20 abril 2021].
# Pedro Bádenas de la Peña

Pedro Bádenas de la Peña (Madrid, 1947) és un filòleg i traductor espanyol, investigador del CSIC, especialitzat en la literatura clàssica, de l'Imperi Romà d'Orient i del grec modern. El 1994 fou guardonat amb el Premi Nacional a la Millor Traducció per Barlaam y Josafat. Ha traduït també la poesia completa de Iorgos Seferis i Konstandinos Kavafis, les faules d'Esop, el Prometeu encadenat d'Èsquil, els Epinicis de Píndar, el Cant heroic i fúnebre pel subtinent caigut a Albània d'Elitis, l'Himne i plany per Xipre de Iannis Ritsos i diverses obres de divulgació sobre l'Imperi Romà d'Orient.
El 1984 dirigí la revista Erytheia, publicada per l'Associació Cultural Hispano-Hel·lènica, de la qual és soci fundador.

## Normatives de transcripció al castellà

És autor de l'article La transcripción del griego moderno al español, en el qual proposa una norma per a les transcripcions del grec modern al castellà, que és acceptada generalment pels especialistes; és un correlat de la proposta similar de Manuel Fernández Galiano per a la transcripció dels noms propis del grec antic. És coautor, juntament amb Ricardo Olmos, d'una proposta d'estandardització del nom dels vasos ceràmics grecs.

## Referències

* ↑ Fernández González, Vicente (2001). La ciudad de las ideas: sobre la poesía de C. P. Cavafis y sus traducciones castellanas, pàg. 130. Editorial CSIC - CSIC Press. Google Llibres. Consulta: 1 agost 2017.
* ↑ «Quienes somos.» Associació Cultural Hispano-Hel·lènica. Consulta: 1 agost 2017.
* ↑ Bádenas de la Peña, Pedro «La transcripción del griego moderno al español» (en castellà). Revista Española de Lingüística, 14, 2, 1984, pàg. 271-289 [Consulta: 29 abril 2013].
* ↑ Bádenas de la Peña, Pedro «La nomenclatura de los vasos griegos en castellano. Propuestas de uso y normalización» (en castellà). Archivo Español de Arqueología, 61, 1988, pàg. 61-79 [Consulta: 30 abril 2009].
# Pedro Alberto Cano Arenas

Pedro Alberto Cano Arenas (Bilbao, 18 de juny de 1969 - Novelda, 20 de juliol de 2002) va ser un futbolista basc, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de destacar al Santurtzi i al Palencia CF, a la campanya 91/92 recala al Reial Oviedo. Militaria durant cinc temporades en el club asturià, sent en totes elles suplent, si bé a la darrera, la 95/96, va disputar 33 partits, 21 des de l'inici.
L'estiu de 1996 marxa al Deportivo Alavés, de Segona Divisió. Milita dues temporades a l'equip basc, que culmina amb l'ascens a la màxima categoria. Però, el migcampista no continua i fitxa pel CD Toledo. És titular amb els manxecs, jugant 40 partits de la temporada 98/99. L'any següent, el Toledo perd la categoria i baixa a Segona B. Va romandre dues temporades amb el Toledo a la categoria de bronze.
El 12 de juliol de 2002 va ser presentat amb el Novelda CF. Tan sols una setmana després, va faltar en el transcurs d'un entrenament, a causa d'un edema cerebral.

## Referències

* ↑ http://www.glorioso.net/noticia.php?id=2127

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Pere Albert

Pere Albert fou un important jurista i eclesiàstic català mort possiblement el 1261. Canonge de la catedral de Barcelona des del 1233 fins al possible any de la seva mort.
Va estudiar dret romà a la Universitat de Bolonya i fou el primer jurista que va intentar relligar-lo amb els usos i costums catalans. Amb aquest objectiu va escriure cap al 1250 el Tractatus de consuetudinibus Cathaloniae inter dominos et vassallos, aviat traduïda i coneguda en català com a Commemoracions de Pere Albert. La seva tasca va ajudar a precisar la diversitat d'estatus legals de la pagesia catalana d'aquell temps. Alguns dels seus punts de vista van marcar la tradició jurídica a partir d'ell. Cal destacar que la seva obra jurídica establí el concepte de Catalunya Vella i Catalunya Nova en funció de la condició social dels pagesos de remença, tot assegurant que a la primera s'havia de pagar la redempció mentre que a les noves terres conquerides aquesta càrrega era inexistent.
També li ha estat atribuïda, sense certesa, l'obra De Batalla, de 1251-1255, sobre el dret al combat.

## Referències

* ↑ «Pere Albert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 20; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6
* ↑ «Pere Albert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pedro Escartín Morán

Pedro Escartín Morán (Madrid, 8 d'agost de 1902 - Majadahonda, 21 de maig de 1998) va ser un jugador de futbol, àrbitre i entrenador de futbol espanyol, a més de periodista i escriptor.
Va ser àrbitre internacional entre 1928 i 1948 i membre del Comitè Disciplinari de la FIFA durant 27 anys. També va ser entrenador de la selecció espanyola de futbol absoluta en dos períodes diferents. Va ser el gran impulsor a Espanya de les seleccions "B" i sempre va lluitar per la necessària creació dels planters dels equips de futbol. Va exercir el periodisme la major part de la seva vida i va ser una de les figures més respectades de l'esport a Espanya al segle xx. És per això pel que el 1988 va rebre l'Orde del Mèrit de la FIFA.

## Curiositats

* El camp de futbol del Club Deportivo Guadalajara a Guadalajara, Espanya, porta el seu nom, en honor d'aquesta llegenda del futbol mundial.
* A Madrid, enfront de l'Estadi Santiago Bernabéu, hi ha erigit un bust en honor seu realitzat per l'escultor Juan Serrano Fuentes.

## Referències

* ↑ «Libreta de apuntes». Arxivat de l'original el 2008-02-28. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Listado de los galardonados con la Orden del Mérito de la FIFA». Arxivat de l'original el 2018-12-11. [Consulta: 18 juny 2022].
# Bàrmino

Bàrmino (en rus: Бармино) és una ciutat de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 0. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Peix demersal

Els peixos demersals són aquells peixos que viuen al llit marí o a prop, o al fons dels llacs. El fons marí i els llits dels llacs normalment consten de fang, sorra, grava o roques. En les aigües costaneres, es troben damunt o a prop de la plataforma continental, i en aigües profundes es troben sobre el talús continental o al llarg de l'elevació continental. Normalment no es troben en la zona abissal.
La paraula demersal prové del llatí demergere, que significa 'enfonsar-se'.
Els peixos demersals s'alimenten dels animals del fons del mar, no pas com els peixos pelàgics que viuen i s'alimenten en la columna d'aigua.

## Tipus

Els peixos demersals es poden dividir en dos tipus:
* Bentònics o estrictament demersals.
* Bentopelàgics, que poden flotar en la columna d'aigua just per sobre del fons marí; la majoria dels peixos demersals són d'aquest segon tipus.

## Vegeu també

* Peix d'aigua salada

## Notes

* 1 2 Walrond C Carl. "Coastal fish - Fish of the open sea floor" Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand. Updated 2 March 2009

## Referències

* Bone Q and Moore RH (2008) Biology of Fishes Taylor & Francis Group. ISBN 978 0 415 375627.
* Merrett NR and Haedrich RL (1997) Deep-sea demersal fish and fisheries Chapman and Hall. ISBN 9780412394102.
* Moyle, PB and Cech, JJ (2004) Fishes, An Introduction to Ichthyology. 5th Ed, Benjamin Cummings. ISBN 978-0131008472.
* Demersal fisheries Arxivat 2006-07-07 a Wayback Machine. Fishery Research Services. Retrieved 22 July 2009.
* Deep water demersal fisheries Arxivat 2009-10-07 a Wayback Machine. Joint Nature Conservation Committee. Retrieved 22 July 2009.

## Enllaços externs

* Groundfish retention Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine..
# Pierre-Gilles de Gennes

Pierre-Gilles de Gennes (París, França, 24 d'octubre de 1932 - Orsay, França, 18 de maig de 2007) és un físic i professor universitari francès guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1991.

## Biografia

Va néixer el 24 d'octubre de 1932 a la ciutat francesa de París. Va estudiar física i enginyeria a l'Escola Normal Superior de París, on es llicencià el 1955 i doctorà el 1957. Entre el 1955 i 1959 fou investigador del Centre d'Estudis Nuclears de Saclay, esdevenint posteriorment professor de física de l'estat sòlid a la Universitat de París entre 1961 i 1971.

## Recerca científica

El 1961 inicià la seva recerca científica al voltant del magnetisme i la superconductivitat. A partir de 1968 centrà la seva recerca a trobar la frontera entre l'ordre i el caos en estructures com els cristalls líquids o els polímers.
A partir de la dècada del 1990 treballà en material granular i la naturalesa dels objectes en la memòria del cervell.
El 1991 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física pel descobriment de mètodes d'estudi al voltant dels sistemes simples i com aquests poden esdevenir formes més complexes de la matèria, en particular de cristalls líquids i polímers.

## Enllaços externs

* «Pierre-Gilles de Gennes» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
* (francès) Obres publicades Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Pierre-Henri Deleau

Pierre-Henri Deleau (nascut el 1942) és un actor i productor de cinema francès. És fundador i director de festivals. Va ser l'encarregat de la selecció de la Quinzena dels Realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Canes del 1969 al 1998.
Va dirigir el FIPA des de la seva creació el 1987 per Michel Mitrani fins al gener de 2009. És el delegat general del Festival international du film d'histoire de Pessac. Va ser membre del jurat de la 50a Mostra Internacional de Cinema de Venècia (1993) i de la 60a Mostra Internacional de Cinema de Venècia de 2003.

## Filmografia
### Productor

* 1986 : Les Trottoirs de Saturne d'Hugo Santiago

### Actor

* 1968 : L'Été de Marcel Hanoun
* 1971: Un parti de Noël Simsolo
* 1973 : Le Journal d'un suicidé de Stanislav Stanojevic
* 1973 : Bel ordure de Jean Marbœuf
* 1978 : Location de Noël Simsolo
* 1980: Cauchemar de Noël Simsolo
* 1980 : Très insuffisant de Hervé Bérard
* 1980 : Cinématon #98 de Gérard Courant
* 1984 : Le Scénario défendu de Michel Mitrani
* 2001 : Proprietarii de stele de Savel Stiopul.

### Ajudant de direcció

* 1970 : La Maison des bories de Jacques Doniol-Valcroze
* 1972 : Les Soleils de l'île de Pâques de Pierre Kast
* 1973 : Le Journal d'un suicidé de Stanislav Stanojevic

## Referències

* ↑ Marie-Noëlle Tranchant, Pierre-Henri Deleau : «À Cannes, on a transformé les stars en arbres de Noël», Le Figaro, Publié le 2 mai 2018 à 19:06, mis à jour le 2 mai 2018 à 19:59
* ↑ Pierre-Henri Deleau, cinemagia.ro
# Ca Cameta del Pati

Ca Cameta del Pati és una obra eclèctica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres format per planta i tres pisos. La façana presenta dos cossos clarament diferenciats. El de l'esquerra està ocupat per una tribuna que abasta les plantes primera i segona i acaba en balcó al tercer pis. En el cos de la dreta hi ha un balcó corregut amb dues portes al primer pis. En cadascun dels pisos superiors hi han dos balcons. Totes les obertures són d'arc de mig punt rebaixat. L'acabament és en cornisa i barana de ferro de 5 trams. L'element més treballat de la façana és la tribuna, que presenta elements escultòrics (capitells, gàrgoles), balaustres, forja i cartel·les amb decoració floral.

## Història

A la façana figuren les inicials I.E. i la data del 1924. Edifici de construcció relativament recent i destinat a habitatge.

## Referències

* 1 2 «Ca Cameta del Pati». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Bouqachmir

Bouqachmir (en àrab بوقشمير, Būqaxmīr; en amazic ⴱⵓⵇⵛⵎⵉⵕ) és una comuna rural de la província de Khémisset, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.631 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Platja de Huelgues

La Platja de Huelgues, se situa a la parròquia de Perlora, prop de la Ciutat Residencial Perlora, al concejo de Carreño, Astúries.

## Descripció

La platja de Huelgues és una de les tres platges de la parròquia de Perlora, al costat de les de Carranques i La Isla. És una platja en forma de petxina que es caracteritza per posseir un ecosistema molt ric i variat. La presència d'afloraments rocosos atreu espècies tals com llámpares, eriçons de mar o polps, i fins i tot altres menys conegudes com a anemones de mar. Per aquesta varietat d'espècies pel se'l considera un ecosistema intermareal. Aquesta platja és freqüentada per pescadors, tant de canya com de pedreo. En època estival es visitada per banyistes que aprecien els diversos serveis, ja que disposa de restaurants, cafeteries, lavabos, àrea recreativa, dutxes, servei de neteja, així com amplis aparcaments.

## Referències

* ↑ «Playa de Huelgues» (en castellà). Naturaleza y turismo. Arxivat de l'original el 2016-06-05 [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Playa de Huelgues en Carreño, playas de Asturias» (en castellà). [Consulta: 26 juliol 2018].
* ↑ «Huelgues - Guía de Playas» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-07-26. [Consulta: 26 juliol 2018].
* ↑ «playa huelgues,huelgues carreño asturias,playas de carreño asturias,playa asturias,playas del cantabrico, y el cantabrico turismo rural y alojamientos en las playas de asturias, casas rurales, alojamientos cerca de playas, casas rurales junto al mar» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-07-23. [Consulta: 26 juliol 2018].
# Platja de L'Airín

La Platja de L'Airín està en el concejo de Cudillero, en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya) i pertany al poble de Novellana. Està situada en la Costa Occidental d'Astúries i presenta protecció per ser Paisatge protegit, ZEPA i LIC.

## Descripció

Tene forma de petxina, i seu jaç és de sorres clares i de gra gruixut.
Per accedir a la platja cal arribar fins al poble més proper que és Novellana. Cal prendre una via perpendicular a la N 634 al centre de la vila en adreça nord és a dir, en direcció al mar i s'agafa el branc esquerre de l'única bifurcació que hi ha. Després de 300 m s'arriba a uns prats des d'on es veuen els penya-segats i és on cal deixar el cotxe, just immediatament abans d'on comença el camí de baixada. Aquest camí anirà prenent la forma de «ziga-zaga» fins que arriba a la platja.
Hi ha possibilitat de portar la mascota i té una desembocadura fluvial, no té cap servei i les activitats recomanades són la pesca submarina i l'esportiva a canya. Es recomana anar a visitar-la amb màquina de fotos un dia de sol.

## Referències

* 1 2 «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 25 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 106. ISBN 978-84-8459-669-1.