OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# PosteMobile

PosteMobile S.p.A. és una empresa italiana de telecomunicacions propietat de Poste Italiane S.p.A., que opera en el sector de la telefonia mòbil com a operador de xarxa virtual mòbil (MVNO) a la xarxa Wind i, des de 2017, també ofereix serveis de telefonia fixa i Internet.
Des de desembre de 2016, PosteMobile és el patrocinador principal de la Lega Basket Serie A italiana (LBA).
El Ministeri de Desenvolupament Econòmic ha assignat a l'operador PosteMobile cinc dècades del prefix 371 (371-1, 371-3, 371-4, 371-5, 371-6).

## Referències

* ↑ «La Società PosteMobile | PosteMobile». [Consulta: 11 juliol 2017].
* ↑ «PosteMobile nuovo sponsor Lega Basket - Emilia-Romagna - ANSA.it», 16-12-2016. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ «Risorse di numerazione». Arxivat de l'original el 2018-12-17. [Consulta: 29 juny 2017].

## Vegeu també

* Poste Italiane

## Enllaços externs

* PosteMobile - Lloc web oficial
# Collada Fonda (Molló)

La Collada Fonda és un coll a 1.906 m. que separa els límits dels municipis de Molló i Setcases (Ripollès). Aquesta collada separa el vessant de les valls que formen el riu Ritort a l'est i el Ter cap a l'oest. Per aquest coll travessa la carretera de muntanya que va de Setcases a Espinavell i, just en la collada, hi ha un petit aparcament pels cotxes atès que és el punt de sortida de la ruta normal per assolir el cim de Costabona pel vessant meridional.
# Estadi Al Khor

L'Estadi Al Khor (en àrab: ملعب الخور) va ser un estadi multiusos en què es realitzaven partits de futbol i competicions d'atletisme, situat a la ciutat d'Al Khor, Qatar. Va ser demolit el 2015 perquè al seu lloc s'hi bastís l'Estadi Al-Bayt.
Posseïa una capacitat per a 12.000 espectadors, i s'hi jugaven partits de la Lliga de futbol de Qatar. Els clubs Al-Khor Sports Club i Al-Kharitiyath SC tenien la seva seu en aquest estadi.

## Enllaços externs

* Vídeo del futur estadi . (You Tube)
* Fotografies . del desaparegut estadi
# Pequeña revancha

Pequeña revancha és una pel·lícula de Veneçuela dirigida el 1986 per Olegario Barrera Monteverde, amb guió seu basat en la narració "La composición" d'Antonio Skármeta. Va ser nominada als I Premis Goya com a millor pel·lícula estrangera de parla hispana. També va rebre el Premi Especial de la TVE a Nous Realitzadors al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià de 1985 i els premis de la crítica i del jurat al Festival de l'Havana.

## Sinopsi

Pedro és un nen de 12 anys que viu a un poble on qualsevol pregunta es contesta amb repressió. Té una xicota, Matilde, i un gos Rocky. El mestre i el pare d'un amic seu són arrestats pels militars. La mort del seu gos fa que vulgui revenja.

## Referències

* ↑ De "La composición" de Antonio Skármeta a "Pequeña revancha" de Olegario Barrera
* ↑ Pequeña revancha al web dels Premis Goya
* ↑ Pequeña revancha a grancine.net

## Bibliografia

* Literatura y cine en Venezuela de Diana Medina Meléndez

## Enllaços externs

* Trailer de la pel·lícula a Youtube
# Dhahirah

Dhahirah o al-Zahira (àrab: الظاهرة, aẓ-Ẓāhira, literalment ‘l'Exterior’) és el nom dels territoris interiors d'Oman més enllà de les muntanyes del Jabal Akhdar fins al desert del Rub al-Khali. El nom el rep en oposició a al-Batina, que designa les zones litorals.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «ظهر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* J. G. Lorimer, Gazeteer of the Persian Gulf, Oman and Central Arabia, Calcuta 1908-1915
# Grafton (Illinois)

Grafton és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del tenia 725 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grafton tenia 609 habitants, 265 habitatges, i 174 famílies. La densitat de població era de 57,9 habitants/km².
Dels 265 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 34% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 17,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.706 $ i la renda mediana per família de 44.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 22.250 $. La renda per capita de la població era de 21.989 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grafton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grafton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marquesat de Camps

El Marquesat de Camps és un títol pontifici atorgat el 19 de desembre de 1876 pel papa Pius IX al propietari rural gironí Pelagi de Camps i de Matas.
El 1931, el seu fill Carles de Camps i d'Olzinellas, segon marquès de Camps, va rehabilitar el títol de baró d'Algerri i el va unir a la dignitat.
Tenen el centre de les seves possessions al mas Ribot de Salt, però amb finques repartides per tota la demarcació de Girona i també per la resta de Catalunya, si bé residien a Barcelona (vegeu Palau del Marquès de Camps).
El 1991, el marquès Felip de Camps i de Subirats va cedir en dipòsit a l'Ajuntament de Salt l'arxiu patrimonial i històric del llinatge, que va ser ingressat a l'Arxiu Municipal de Salt. Posteriorment, Jordi de Camps i Galobart hi va cedir 65 documents més del seu patrimoni.

## Marquesos de Camps

| | Titular | Període |
| Creació per Pius IX |||
| I | Pelagi de Camps i de Matas | 1876-1889 |
| II | Carles de Camps i d'Olzinellas | 1889-1939 |
| III | Jordi de Camps i de Casanova | 1939-1955 |
| IV | Felip de Camps i de Subirats | 1955-2010 |
| V | Jordi de Camps i Galobart | 2010-actualitat |

## Referències

* ↑ Pons i Adroer i Pellicer, 1988, p. 84.
* ↑ «Rehabilitación de título». La Vanguardia, 10-07-1949, pàg. 17.
* ↑ «501. Baró d'Algerri i marquès de Camps». Arxiu Municipal de Salt.

## Bibliografia

* Pons, Jordi; Adroer i Pellicer, M. Àngels «Salt i el Marquès de Camps: un cas de caciquisme». Revista de Girona, 129, 1988, pàg. 82-87.

## Enllaços externs

* «Armas de los Títulos Catalanes (XXXV): Marqués de Camps». Heráldica catalana (blog), 02-03-2011.
# Newtown Association Football Club

El Newtown Association Football Club és un club de futbol gal·lès de la ciutat de Newtown.

## Història

El club va ser fundat el 1875 com a Newtown White Stars, essent membre fundador de la Football Association of Wales. Sembla que es fusionà amb el club Newtown Excelsior per formar l'actual Newtown AFC. El club ha guanyat dos cops la copa gal·lesa de futbol les temporades 1878-79, 1894-95.

## Palmarès

| Welsh Cup: 1878-79, 1894-95 Welsh Amateur Cup: 1954-55 Mid Wales League: 2008-09 (Reserves) Mid Wales League: 1975-76, 1978-79, 1981-82, 1986-87, 1987-88, 1995-96 (Reserves) Summer Cup: 1994-95, 1995-96 Mid Wales South League: 1981-82 (Reserves) | Arthur Barrett Cup: 1986-87 Central Wales Cup: 1992-93, 1993-94 Central Wales Floodlit Cup: 1994-95 Mid Wales League Cup: 1994-95, 1997-98 Montgomeryshire Cup: 1995-96 Shropshire League: 1892-93 |

## Referències

* ↑ «Wales - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Newtown Association Football Club - Lloc web oficial
* Newtown history and info from 1960, Keith Harding Arxivat 2012-08-17 a Wayback Machine.
# Postales desde el mar

Postales desde el mar és un curtmetratge espanyol del 2003 dirigit per la cantant catalana Mar Orfila. fou rodat com a projecte de final de carrera al'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya.

## Sinopsi

És la història de dos joves que es van conèixer a Menorcai que s'escriuen postals d'amor a la vora del mar. Al començament ell li diu que li vol escriure "una postal d'amor com a les pel·lícules de Hollywood. Ningú se les creu però al final tots ploren". Ella li contesta únicament recordant-li el seu nom, Mar.

## Repartiment

* Joan Ribas ... Noi
* Elena Castells ... Mar
* Kristel Díaz

## Premis

* II Premis Barcelona de Cinema: millor curtmetratge.

## Referències

* ↑ Postales desde el mar a catalanfilms.cat
* ↑ Postales desde el mar de Mürfila a iamheremagazine.com
* ↑ "Mi vida sin mí" i "A la ciutat" s'emporten els Premis Barcelona de cinema més importants, ccma.cat, 27 de gener de 2004

## Enllaços externs

* Postales desde el mar a YouTube
# Estadi Alhaji Aliu Mahama

L'Estadi Alhaji Aliu Mahama, anteriorment Estadi Esportiu de Tamale, és un estadi esportiu de la ciutat de Tamale, a Ghana.
És la seu dels clubs Real Tamale United, Tamale City FC i Steadfast FC. Té una capacitat per a 21.017 espectadors. Va ser inaugurat el 2008 i el mateix any fou seu de la Copa d'Àfrica de 2008.
El desembre de 2017 se li canvià el nom a Estadi Esportiu Aliu Mahama en referència a l'antic president del país. El seu aspecte és molt similar al de l'estadi de Sekondi-Takoradi.

## Galeria

* Seguidors durant el partit contra Tunísia a la Copa d'Àfrica de 2008.
* Vista exterior.
* Vista interior.

## Referències

* ↑ «Stadiums Ghana». soccerway. [Consulta: 11 desembre 2017].
* ↑ «Alhaji Aliu Mahama Sports Stadium (Tamale Stadium) – StadiumDB.com» (en anglès). stadiumdb.com. [Consulta: 11 desembre 2017].
* ↑ «African Nations Cup 2008» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Tamale Stadium renamed Aliu Mahama Sports Stadium» (en anglès). , 10-12-2017. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-11-23. [Consulta: 2 març 2022].
# Pere de Cardona

Pere de Cardona és el nom dels següents personatges:
* Pere de Cardona (arquebisbe), bisbe d'Urgell (1472-1515), president de la Generalitat de Catalunya (1482-1485), arquebisbe de Tarragona (1515-1530) i lloctinent de Catalunya (1521-1523).
* Pere de Cardona (cardenal) (1150-1185), cardenal i jurista germà de Ramon Folc III de Cardona
* Pere de Cardona i Enríquez (finals del segle XV-1546)
* Pere de Cardona i de Luna, (? - Lleida, 9 de desembre de 1411), bisbe de Lleida (1407-1411). Fill d'Hug Folc de Cardona i Beatriu d'Anglesola.
* Pere de Cardona i Requesens (segle xvi), conseller reial
* Pere de Cardona i de Villena (Sicília?, ca 1410 - Sicília?, ca 1450), comte de Collessano
* Pere de Cardona i Ventimiglia (Sicília, ? - Bicocca, 1522), vuitè comte de Collessano
# Grupo Desportivo Interclube

El Grupo Desportivo Interclube, usualment anomenat Inter o Inter Luanda, és un club de futbol de la ciutat de Luanda, Angola.
Guanyà el seu primer títol del país l'any 1986. Juga a l'Estádio dos Coqueiros, que té una capacitat de 12.000 espectadors i que fou construït el 2004. Els seus colors són el blau i el negre.

## Palmarès

* Lliga angolesa de futbol:
** 2007, 2010
* Copa angolesa de futbol:
** 1986, 2003, 2011
* Supercopa angolesa de futbol:
** 1986, 2001, 2008, 2012

## Referències

* ↑ «World Stadiums». Arxivat de l'original el 2021-06-13. [Consulta: 1r octubre 2008].
* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Football: Interclube Wins National Senior Championship». ANGOP.com, 21-10-2007. [Consulta: 5 Dec 2014].
* ↑ «Interclube win national first division football championship». ANGOP.com, 01-11-2010. [Consulta: 5 Dec 2014].
* ↑ «The football team Interclube is the winner of the Angola Cup». ANGOP.com, 11-11-2003. Arxivat de l'original el 7 de març 2016. [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ «Interclube win 30th edition of Angola football cup». ANGOP.com, 11-11-2011. Arxivat de l'original el 7 de març 2016. [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ «Football: Interclube Win Angola Super Cup». ANGOP.com, 25-02-2008. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ «Interclube win Angola Super Cup». ANGOP.com, 26-02-2012. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 22 novembre 2014].
# Marquesat de Casa Oriol

El Marquesat de Casa Oriol és un títol nobiliari concedit el 27 d'abril de 1870 pel pretendent carlista a la corona espanyola Carles VII a favor de Bonaventura d'Oriol i Salvador (Flix, 1795 – Itàlia, 1891), destacat carlista membre del Consell del pretendent Carles VII i de la Junta Consultiva Carlista. La seva mort a l'exili a Itàlia sense descendents va deixar el títol vacant.
El 20 de maig 1958 va ser reconegut com a títol del regne pel dictador Francisco Franco a favor de José Luis de Oriol y Urigüen.

## Marquesos de Casa Oriol

| | Titular | Període |
| Creació pel pretendent Carles VII |||
| I | Bonaventura d'Oriol i Salvador | 1870-1891 |
| Reconegut per Francisco Franco |||
| II | José Luis de Oriol y Urigüen | 1958-1959 |
| III | José María de Oriol y Urquijo | 1959-1985 |
| IV | José Luis de Oriol e Ybarra | 1987-2018 |
| V | Esperança Macarena d'Oriol i Fabra | 2020-actual titular |

## Referències

* ↑ Ballestero, Alfonso. «Capítol 1- Antecedentes familiares». A: José Maria De Oriol y Urquijo. LID Editorial, 2014.
* ↑ Heráldica Catalana - Marqueses de Casa Oriol
# Nicolás Ezequiel Gorosito

Nicolás Ezequiel Gorosito (Santa Fe (Argentina), 17 d'agost de 1988) és un futbolista professional argentí que juga com a defensa central per l'FC Košice.

## Carrera de club

El 18 de juny de 2012, Gorosito va fitxar per l'Slovan Bratislava amb un contracte per quatre anys.

### Albacete

El 13 de gener de 2018, després que no hagués jugat cap partit de lliga durant la temporada, Gorosito va signar contracte per 18 mesos amb l'Albacete Balompié de segona divisió.

## Referències

* ↑ Ďalšou posilou Argentínčan Gorosito 18.06.2012, skslovan.com
* ↑ «Nico Gorosito se marcha al Albacete» (en castellà). Marca, 13-01-2018.

## Enllaços externs

* Fitxa a l'Slovan Bratislava (eslovac)
* Nicolás Gorosito a BDFutbol
* Nicolás Gorosito, Fitxa a Soccerway
# Cometes

«Cometes» té aquests significats:
* Cometes (tipografia), signes tipogràfics de puntuació que serveixen per encloure una expressió, un terme o una citació
* Cometes (fill d'Estènel), heroi grec
* Pel plural cometes, vegeu cometa
* Cometes (gest), gest que es fa amb els dits mentre es parla per expressar sarcasme, ironia o eufemisme
* Cometes Escolàstic, poeta
* Barranc de Cometes, curs d'aigua que discorre pel terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça
* Cap des Cometes o Cap de les Cometes, muntanya al terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça
* Serrall de les Cometes, serra entre els municipis de Juncosa i dels Torms a la comarca de les Garrigues

## Vegeu també

* La Cometa
* Cometa
# Pedro de Madrazo y Kuntz

Pedro de Madrazo y Kuntz, (Roma, 11 d'octubre de 1816 - Madrid, 20 d'agost de 1898) fou un pintor, escriptor i crític d'art espanyol.
Membre d'una il·lustre família d'artistes el seu pare va ser el pintor neoclàssic José Madrazo i la seva mare Isabel Kuntz Valentini, filla del pintor polonès Tadeusz Kuntz, els seus germans Federico de Madrazo, i Luis de Madrazo també artistes. Igual que el seu germà Federico va néixer a Roma quan el seu pare treballava en la capital italiana gràcies a una pensió concedida per Carles IV d'Espanya.
Va treballar com a professor d'art, i junt amb el seu germà Federico va fundar la revista El artista. Més tard va dirigir el Museu d'Art Modern de Madrid i va ser membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando des de 1842 estant el seu director des de 1894, com també de la Reial Acadèmia de la Llengua des de 1881 i de la Reial Acadèmia de la Història des de 1858.

## Publicacions

* Catalogo de los cuadros del Real Museo de Pintura y Escultura de S.M., Aguado, Madrid, 1843-1893 (p
* El Real Museo de Madrid y las joyas de la pintura en España, J. J. Martinez, Madrid 1857-1859
* Viajes de tres siglos por las colecciones de cuadros de los reyes de España, 1884
* Joyas del arte en España, 1878 (col·lecció de litografiess)

## Referències

* Gran Larousse Universal, Plaza y Janés.(castellà)
* La Gran Enciclopèdia en català Volum 13, Edicions 62 (2004) ISBN 84--297-5441-5

## Bibliografia

* (castellà) José Álvarez Lopera, « 1842: Esquivel contra los nazarenos: la polémica y su trasfondo », Anales de Historia del Arte, vol. VI, Madrid, 1996, p. 285-314.
* (castellà) Francisco Calvo Serraller, « Pedro de Madrazo, historiador y crítico de arte », Los Madrazo, una familia de artistas, cat. exp., Madrid, Museo Municipal, 1985, p. 67-80.
* (castellà) Datos biográficos del académico Excm. Sr. D. Pedro de Madrazo y Bibliografía de los trabajos sobre materia de bellas artes publicados por el Excmo. Sr. D. Pedro de Madrazo, discursos ­leídos ante la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando en la recepción pública del Señor D. José Ramón Mélida el día 25 de Marzo de 1899, Madrid, Tello, 1899.
* (castellà) Enrique Pardo Canalís, « Pedro de Madrazo », Revista de Ideas Estéticas, vol. XXXIV, Madrid, 1951, p. 175.
* (castellà) Gran Larousse Universal, Plaza y Janés.
# Grupo Desportivo de Chaves

El Grupo Desportivo de Chaves és un club de futbol de la ciutat de Chaves, a Portugal.

## Història

Va ser fundat el 27 de setembre de 1949. Ha jugat tretze temporades a la primera divisió portuguesa, destacant dues cinquenes posicions les temporades 1986-87 i 1989-90. Ha participat una temporada a la Copa de la UEFA el 1987-88, on eliminà l'Universitatea Craiova i fou derrotat la següent ronda pel Budapest Honvéd. Fou finalista de la Copa de Portugal el 2009-10.

## Enllaços externs

* Grupo Desportivo de Chaves - Lloc web oficial
* Perfil a ZeroZero
# Mas Travis

El Mas Travis és un edifici del municipi de Llívia (Cerdanya) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Mas Travis engloba diverses dependències agrícoles i ramaderes, al voltant de la casa pairal, a més dels habitatges dels masovers i d'altres treballadors del mas. Per entrar dins del recinte es passa per un gran portal típic del Mas Cerdà. A la dreta del portal d'entrada hi ha una capella dedicada a Nostra Senyora de la Concepció, esmentada per Botet i Sisó. La imatge de la Mare de Déu va desaparèixer i està reemplaçada per una de nova.
La casa pairal és de planta baixa i dos pisos. L'aparell és irregular. Les obertures són petites, emmarcades amb carreus ben escairats, llindes i ampits. Hi ha unes llindes amb inscripcions. Totes les obertures tenen un tractament rectangular i n'hi ha d'espitlleres. Cada any, pel dilluns de la Segona Pasqua hi ha una missa popular.

## Referències

* 1 2 «Mas Travis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].
# Colomièrs

Colomièrs (en francès Colomiers i en occità gascó Colomèrs) és un municipi occità, a Gascunya, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània. L'any 2006 tenia 35.127 habitants. És el suburbi més gran de la ciutat de Tolosa; està localitzat al seu oest.
El 1971 va esdevenir la primera àrea de França a oferir transport públic gratuït.

## Referències

* ↑ http://www.freepublictransports.com/Colomiers

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)
# Eye in the Sky (cançó)

Eye in the sky és la segona cançó de l'àlbum del mateix nom del grup The Alan Parsons Project publicada el 1982. El tema comença amb les mateixes notes que acaben el tema inicial del disc, la instrumental "Sirius". Tot i aquesta unió de facto, les emissores de ràdio sempre han emès només la segona part, ignorant la part instrumental.
"Eye in the sky" és segurament la cançó més escoltada i valorada del grup. Avui en dia és, de llarg, la cançó més escoltada a la ràdio del grup The Alan Parsons Project. El tema "Eye in the sky" va aconseguir la posició número #3 a la llista Billboard dels Estats Units. Al Regne Unit la cançó no va funcionar de la mateixa manera. Curiosament, comenta Alan Parsons |... I hated the song when we first started recording it — I was quite ready to drop it altogether. Then we hit upon the hypnotic guitar chugs and it all came together.» («Odiava la cançó quan vam començar a gravar-la — de fet, estava preparat per retirar-la. Aleshores vam afegir-li a sobre una guitarra hipnòtica i ens va agradar a tots»).
La cançó fa referència a la novel·la 1984 de George Orwell. En aquesta es parla d'un futur on la privadesa individual no existeix degut a un ull, conegut com a Gran germà, que ho veu absolutament tot. A la novel·la, els ciutadans estan constantment controlats per satèl·lits i càmeres de vídeo.
L'origen d'aquesta cançó, segons explica el mateix escriptor i cantant Eric Woolfson, rau en la seva experiència en casinos i centres comercials, on el gran nombre de càmeres de seguretat que vigilaven els tramposos i els lladres el van deixar totalment fascinat.

## La Marató

El 2019, Alan Parsons va grabar una versió en català d'aquesta cancó pel disc de La Marató de TV3, sota el títol "Seré els teus ulls al camí".

## Referències

* ↑ «url: Noa, Alan Parsons i Víctor Manuel, al disc de La Marató», 15-11-2019. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «El Periodico: TV-3 celebra el 15º aniversario del 'Disc de la Marató' a lo grande», 15-11-2019. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Periccíone

Periccíone (Περικτιόνη, Περικτυόνη Periktione) va ser suposadament la mare de Plató. Es considera que va viure al segle v aC. El Suides l'anomena també Potone, que era el nom d'una germana de Plató. Periccíone era descendent del legislador Soló segons Diògenes Laerci, però de Codros segons Olimpiòdor de Tebes. Va estar casada amb Aristó d'Atenes amb el que va tenir quatre fills: Adimantos, Glaucó, Plató i Potone. Quan va morir Aristó, es va casar amb Pirilampes, que era oncle seu, un polític atenenc. Amb ell va tenir el cinquè fill, Antifont, que va ser un orador conegut, a més de filòsof i matemàtic.
Periccíone va escriure dos llibres: Sobre l'harmonia femenina i Sobre la saviesa, però els fragments reproduïts per Estobeu es consideren espuris degut a incoherències cronològiques. Se la inclou dins de l'escola pitagòrica.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. ISBN 9788441224223.
* ↑ Wolf, J. Ch.. Prosistas griegas: testimonios y fragmentos. Oviedo: KRK Ediciones, 2011, p. 183-188. ISBN 9788483673386.
# Diptychus maculatus

Diptychus maculatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 70 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pakistan, l'Índia, Tibet, el Nepal i al territori de l'antiga URSS.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S., 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volum 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.