OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferroplasma

En taxonomia, Ferroplasma és un gènere de la família Ferroplasmaceae.
El gènere Ferroplasma té només tres espècies. La seva espècie tipus, F. acidophilum, és un membre acidòfil que oxida el ferro dels Euryarchaeota. Generalment es troba en mines que tenen un greu drenatge àcid.

## Referències

* ↑ See the NCBI webpage on Ferroplasma. Data extracted from the «NCBI taxonomy resources». National Center for Biotechnology Information. [Consulta: 19 març 2007].

## Bibliografia

* Grigor’eva, N. V.; Tsaplina, I. A.; Panyushkina, A. E.; Kondrat’eva, T. F. «Optimization of bioleaching and oxidation of gold-bearing pyrite-arsnopyrite ore concentrate in batch mode». Microbiology, 83, 5, 25-09-2014, pàg. 550-557. DOI: 10.1134/S0026261714040043.
* Chen, Ya-Ting; Li, Jin-Tian; Chen, Lin-Xing; Hua, Zheng-Shuang; Huang, Li-Nan; Liu, Jun; Xu, Bi-Bo; Liao, Bin; Shu, Wen-Sheng «Biogeochemical Processes Governing Natural Pyrite Oxidation and Release of Acid Metalliferous Drainage». Environ Sci Technol, 48, 10, 20-05-2014, pàg. 5537–5545. DOI: 10.1021/es500154z. PMID: 24730689.
* Ohara, Kazuhiro; Unno, Hideaki; Oshima, Yasuhiro «Structural Insights into the Low pH Adaptation of a Unique Carboxylesterase from Ferroplasma». Journal of Biological Chemistry. JBC Papers in Press, 289, pàg. 24499–24510. DOI: 10.1074/jbc.M113.521856 [Consulta: 29 octubre 2014].
* Gihring, Thomas M.; Bond, Philip L.; Peters, Stephen C.; Banfield, Jillian F. «Arsenic resistance in the archaeon "Ferroplasma acidarmanus": new insights into the structure and evolution of the ars genes». Extremophiles. Springer-Verlag, 7, 2, 01-04-2003, pàg. 123–130. DOI: 10.1007/s00792-002-0303-6. ISSN: 1433-4909.
* Eppley, John; Tyson, Gene; Getz, Wayne; Banfield, Jilliam «Genetic Exchange Across a Species Boundary in the Archaeal Genus Ferroplasma». Genetics, 177, 1, 01-09-2007, pàg. 407–416. DOI: 10.1534/genetics.107.072892. PMC: 2013692. PMID: 17603112.

### Revistes científiques

* Golyshina OV, Pivovarova TA, Karavaiko GI; etal «Ferroplasma acidiphilum gen. nov., sp. nov., an acidophilic, autotrophic, ferrous-iron-oxidizing, cell-wall-lacking, mesophilic member of the Ferroplasmaceae fam. nov., comprising a distinct lineage of the Archaea». Int. J. Syst. Evol. Microbiol., 50, 3, 01-05-2000, pàg. 997–1006. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2023. DOI: 10.1099/00207713-50-3-997. PMID: 10843038 [Consulta: 19 d’octubre 2015].

### Llibres científics

* Madigan, M.T. and Martinko, J.M.. Brock Biology of Microorganisms, 11th Ed.. Pearson Prentice Hall, 2005.
# Oscarkempffita

L'oscarkempffita és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

L'oscarkempffita és una sulfosal de fórmula química Ag$_{10}$Pb₄(Sb$_{17}$Bi$_9$)S$_{48}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, i la primera publicació data del 2016. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3 i 3,5. És homòleg de la lil·lianita homòleg amb N = 4. Químicament és similar a la clinooscarkempffita, així com a la borodaevita i a la terrywallaceïta.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats al departament d'Enginyeria de Materials i Física de la Universitat de Salzburg, a Àustria, amb el número d'exemplar 15000, i al Museu d'Història Natural de Londres, al Regne Unit.
Department of Materials Engineering and Physics, University of Salzburg, Salzburg, Austria, specimen number 15000, and the Natural History Museum, London, United Kingdom, specimen number BM 20, 3

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en material antic (dels anys 1929-30) provinent del nivell 264 del filó Colorada, a la mina Ánimas, a la localitat de Chocaya-Animas, a la província de Sud Chichas (Departament de Potosí, Bolívia). Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita en tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Oscarkempffite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 març 2018].
# Caseta de les Aigües

La Caseta de les Aigües és un petit edifici que hi ha al costat dret del riu Ripoll, al rodal de Sabadell, sota el Taulí i la Torre de l'Aigua. Construcció modernista projectada per l'arquitecte Josep Renom, va subministrar aigua a la ciutat del 1913 al 1967.

## Descripció

La Caseta de les Aigües allotja un sistema de bombament per captar les aigües subterrànies del Ripoll. El mecanisme consisteix en unes mines d'absorció –situades sota les graves del riu–, un pou per recollir l'aigua, una bomba i un motor per elevar-la fins al pla de la ciutat. Quan el sistema va entrar en funcionament l'any 1913, l'aigua es conduïa fins al Templet de les Aigües –situat entre els carrers de Vilarrúbies, el Taulí i Sant Miquel, avui desaparegut–, on hi havia els clarificadors. Més endavant, en construir-se la Torre de l'Aigua, l'aigua recollida s'emmagatzemava en aquest dipòsit elevat per després distribuir-la per la ciutat.
Es tracta d'un edifici de planta quadrada i coberta a quatre aigües. Al centre de la sala de la planta baixa hi ha el pou circular amb el sistema de bombament; el pis servia d'habitatge on vivia el vigilant. A partir de l'any 1952 les instal·lacions van entrar en un desús progressiu a causa de l'arribada d'aigües del Llobregat. Finalment, l'any 1967, ja força deteriorades, van quedar inutilitzades. Tanmateix, avui torna a funcionar i serveix per pujar aigua, ara per regar el parc del Taulí, aprofitant part de les antigues instal·lacions.

## Referències

* 1 2 3 Lluís Fernàndez i Cesc Prat (coord.). Quatre itineraris pel Ripoll a Sabadell. Sabadell: Amics del Ripoll, 2004, p. 40-41.
# Màquina universal

* Per a altres significats, vegeu «màquina universal de Turing».
Una màquina universal o combinada és, en fusteria, una màquina eina que combina diverses funcions. Alguns models professionals típics reuneixen en una sola màquina una serra circular de taula, una planejadora, una regruixadora i una traucadora de broca. Les més modernes tenen també una tupí que empra la mateixa taula de la serra. Algunes definicions fan diferència entre màquina universal i màquina combinada. La primera màquina universal fou inventada per Mr. Whines el 1858. L'empresa Samuel Worssam & Company en va presentar una a l'Exposició Internacional de 1862 a Londres.
A efectes d'espai és molt important reunir les prestacions de diferents màquines en una de sola. Cal tenir en compte que, a més de l'espai que ocupa una màquina, és imprescindible disposar de zones lliures a l'entrada i la sortida per a peces de fusta de les dimensions màximes necessàries. El cost d'una màquina universal és menor que el de les màquines especialitzades per separat. L'inconvenient principal és el ritme de producció. No es poden usar totes les funcions a la vegada. En el cas de la serra i la tupí, es considera perillós, i el sistema d'interruptors de la màquina no ho permet. En altres casos és perquè els operaris es farien nosa. Només es pot treballar alhora amb la traucadora i les altres funcions. En tallers petits i amb un únic operari es tracta d'un desavantatge menor.

## Referències

* ↑ Màquina universal.Definició.(català)
* ↑ Two hundred years of history and evolution of woodworking machinery; William L. Sims(anglès)
# Forn de calç de Palau Borrell

El Forn de calç de Palau Borrell és una obra de Viladamat (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a ponent del nucli urbà de la població de Viladamat, al paratge de la Marrauxa, a escassa distància al sud-oest del veïnat de Palauborrell.
Restes d'un forn de calç força malmès, construït en un marge situat al costat de la font de Palau Borrell. És de planta circular, amb les parets força degradades i excavades al terreny natural de la zona, i sense coberta. La part davantera del forn presenta un arc de mig punt bastit amb maons disposats a sardinell, que està obert a la part inferior d'un mur bastit en pedra sense treballar lligada amb abundant morter de calç. A banda i banda d'aquest accés hi ha dos grans contraforts adossats al mur i bastits amb el mateix tipus d'aparell. A l'interior, les parets es veuen termoafectades degut a les altes temperatures que suportava l'estructura. El fons està completament cobert de runa i vegetació.

## Història

Segons el Catàleg de Protecció de l'Ajuntament de Viladamat, la construcció del forn de calç s'ha d'adscriure als segles XVII-XVIII.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de calç de Palau Borrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Oscar von Sydow

Oscar Fredrik von Sydow (Kalmar, comtat de Kalmar, Småland, 12 de juliol de 1873 - Drottningholm, Lovön, comtat d'Estocolm, 19 d'agost de 1936), polític suec, primer ministre del seu país entre el 23 de febrer i el 13 d'octubre de 1921.
Era fill de Henrik August von Sydow, un secretari judicial, i de Euphrosyne Maria Modin. Va néixer en Kalmar, però es va criar a Norrland. En 1890, va aprovar el seu examen de maduresa i va entrar a estudiar Dret en la Universitat d'Upsala. En 1894, es va graduar amb un grau en servei civil.
El 1906, von Sydow va ser designat sotssecretari d'Estat en el Ministeri d'Administració Pública, i el 1911 es va convertir en el governador del comtat de Norrbotten. Durant els governs de Hjalmar Hammarskjöld i Carl Swartz (1914 - 1917), va ser ministre d'Administració Pública, període durant el qual va establir la Comissió d'Atur (arbetslöshetskommissionen). Entre 1917 i 1934 va ser governador de Gotemburgo i del comtat de Bohus.
# Villentrois-Faverolles-en-Berry

Villentrois-Faverolles-en-Berry és un municipi francès situat al departament de l'Indre, dins la regió del Centre - Vall del Loira. Fou creat el 2019 quan es fusionaren els municipis de Villentrois i Faverolles-en-Berry. El 2021 tenia 874 habitants. William Guimpier n'és l'alcalde des de la seva creació. Hi ha un castell del segle xi que fou construït a iniciativa del comte d'Anjou Folc III Nerra.

## Referències

* ↑ «RECUEIL DES ACTES ADMINISTRATIFS SPÉCIAL N°36-2018-102» (en francès). Légifrance, 07-12-2018. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «William Guimpier maire de la commune nouvelle Villentrois - Faverolles-en-Berry» (en francès). La Nouvelle République, 31-01-2019. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ «Nouveau mandat pour William Guimpier» (en francès). La Nouvelle République, 26-05-2020. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ «Historique» (en francès). Ajuntament de Villentrois-Faverolles-en-Berry. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ De Salies, A. «Histoire de Foulques-Nerra» (en francès), 1874. [Consulta: 4 febrer 2024].
# Linau (municipi)

* Per a altres significats, vegeu «Linau».
Linau, en baix alemany Linow, és un municipi de Slesvig-Holstein, a la frontera amb Mecklemburg-Pomerània Occidental, Alemanya, al districte de Herzogtum Lauenburg. Pertany a l'amt Sandesneben-Nusse. A la fi del 2016 tenia 1203 habitants. El nom és d'origen polabi.
El primer esment escrit Linowe al registre del delme del bisbat de Ratzeburg data del 1230. Tenia un burg que el 1291 i el 1349 va ser destrossat per un cavaller de la nissaga dels Scarpenbergh. Des de Linau, els Scarpenbergh s'enriquien de bandolerisme a la ruta de la sal, el que no agradava gaire als comerciants de la Lliga hanseàtica. El 1349, una coalició del duc de Lauenburg, el comte de Holstein i les ciutats d'Hamburg i Lübeck van reeixir a expulsar els Scarpenbergh. El 1471 Volrad de Scarpenbergh va vendre el castell i el poble al duc Joan IV de Saxònia-Lauenburg.
En l'actualitat és un poble rural i tranquil, al marge del parc natural del Hahnheide.

## Referències

* ↑ «Linow» (en baix alemany, alemany). Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Ortsnamen in Schleswig-Holstein. [Consulta: 5 abril 2018].
* ↑ Hey, G. «Die slavischen Ortsnamen von Lauenburg». Archiv des Vereins für die Geschichte des Herzogthums Lauenburg, 1888, pàg. 10. Arxivat de l'original el 2021-04-11 [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ «Gemeinde Linau - Burg Linau» (en alemany). Landesamt für Vor- und Frühgeschicht von Schleswig-Holstein, s.d. [Consulta: 5 abril 2018].

## Bibliografia

* Kock, Erich. Linau, Kreis Herzogtum Lauenburg: Geschichte eines Dorfes (en alemany). Swattenbeek: Viebranz Verlag, 2013.
# Mazama de Mérida

El mazama de Mèrida (Mazama bricenii) és una petita espècie de cérvol. Viu als Andes de Sud-amèrica i té una distribució geogràfica limitada. Anteriorment se'l considerava una subespècie del mazama vermell, però des del 1987 que se'l considera una espècie diferent.

## Referències

* ↑ Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 656. ISBN 0-801-88221-4.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Caseta de n'Aragó

La Caseta de n'Aragó són les restes d'una barraca de roter que hi ha al cim de la Mola de l'Esclop, a la confluència del termes municipals d'Andratx, Calvià i Estellencs, a la serra de Tramuntana de Mallorca. L'edifici fou el lloc on el 1808 el matemàtic rossellonès Francesc Aragó visqué i realitzà les tasques que li permetrien mesurar l'arc de meridià terrestre entre Catalunya i les illes Balears. Durant l'estada esclatà la guerra del Francès i Aragó hagué de tornar a França. Gràcies a la seva condició de català pogué esquivar la persecució antifrancesa i fogir de l'illa.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 1. Palma: Promomallorca, p. 200. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Segons la GEM, al terme d'Andratx, segons la GEC, al terme de Calvià.
* ↑ «Caseta de n'Aragó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Marí, Francesca «Rere la memòria històrica d'Aragó». Diari de Balears, 07-05-2008 [Consulta: 7 març 2021].
# Cine Gran Vía

L'antic cine Gran Vía, després Teatro Compac Gran Vía de Madrid i ara, per raons de patrocini, Teatro de la Luz Philips Gran Vía es un local d'oci de Madrid situat al número 66 de la Gran Via.

## Història

Obert com a teatre en 1913 en el solar de l'antic mercat dels Mostenses, tres anys després va passar a ser cinema fins que l'edifici original va ser derrocat per a la construcció de la Gran Via madrilenya.
Un nou projecte de Germán Álvarez de Sotomayor va ser inaugurat com a cinema en 1944 amb l'estrena d' El rey de las finanzas, del realitzador Ramón Torrado.
Després de més de mig segle com a saló d'estrenes cinematogràfiques, va ser reconvertit en 2004 com en espai per a les arts escèniques, amb el nom de Teatro Compac Gran Vía de Madrid. En 2017 ja apareixia amb el nom de Teatro de la Luz Philips Gran Vía.

## Referències

* ↑ Manrique Núñez, Dario. «El fantasma de los cines del pasado». El País, 04-01-2015. [Consulta: 12 octubre 2015].
* ↑ . «Los cines de la Gran Vía». investigart.wordpress.com, 10-10-2014. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ Navascués Palacio, Pedro. La Gran Vía de Madrid: Noventa años de la historia de Madrid. Madrid: Encuentro, 2002, p. 65. ISBN 84-7490-667-9.
* ↑ Pascual Cebollada, Luis Rubio Gil, (1996), Enciclopedia del cine español: cronología, Volumen 1, Madrid, Ediciones del Serbal, ISBN 8476281641, pág. 50
* ↑ . «Teatro Compac Gran Vía». gruposmedia.com. Arxivat de l'original el 7 d'octubre de 2015. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ «Teatro de la Luz Philips Gran Vía» (en castellà). , 30-04-2016 [Consulta: 20 novembre 2017].
# Forn de calç de Sant Marcel

El Forn de calç de Sant Marcel és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn de calç situat en un talús situat sota l'església de Sant Marcel.
El forn té un diàmetre interior de 3 metres aproximadament. És cobert per vegetació arbustiva i arbòria, i parcialment enterrat per material argilós del talús on està situat.
A l'arcada d'entrada, sembla que ha una part de les pedres de la volta han cedit fa pocs anys.
L'ermita de Sant Marcel, és originària del segle x, amb modificacions importants posteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Forn de calç de Sant Marcel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Laurac (Aude)

Laurac és un municipi francès, situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Miquel Lapuja

Miquel Lapuja o Lapuya va ser un ceramista, escudeller i rajoler català del segle xvii.
Una de les seves obres més importants és el conjunt de rajoles policromes que decora la capella de Sant Bernat dins la masia El Sobirà de la Santa Creu, a Osor (La Selva). Datades el 1693, les escenes de la Anunciació, Naixement i Via Crucis s'atribueixen també a Miquel Lapuja. També hi ha obra seva al Museu Diocesà de Tarragona i al Cau Ferrat de Sitges. Al Museu Municipal «Vicenç Ros», instal·lat a l'església de l'antic convent de caputxins edificat a finals del segle xvii, a la segona capella esquerra, en lloc preferent, es pot trobar un frontal d'altar que consta de 77 rajoles, representant un episodi de la vida de Sant Isidre Llaurador. Aquesta obra està signada, també, per Miquel Lapuja.

## Referències

* ↑ «Miquel Lapuja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Canalda i Llobet, Sílvia «Novetats i reflexions sobre els Passoles, una nissaga de ceramistes pintors del Barroc català». Matèria: revista d'art, Núm.: 4, 2004, pàg. 147-160 [Consulta: 5 desembre 2016].
* ↑ Clopas i Batlle, Isidre «Els museus de Martorell i els col·leccionistes de ceràmica». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, Vol.: 3, 1989, pàg. 83-88. ISSN: 2340-3802 [Consulta: 5 desembre 2016].

## Bibliografia

* Cerdà i Mellado, Josep A. "Miquel Lapuja i Mates, escudeller i rajoler barceloní (1673-1706)". Butlletí informatiu de ceràmica, 107, 2013, pàg. 12-35
* Huguet i Valls, Carina. "El frontal d'altar de sant Pere i sant Andreu, de Miquel Lapuya". Estudis Altafullencs, 17, 1993, pàg. 43-51
# Castrotierra de Valmadrigal

Castrotierra de Valmadrigal és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Sahagún.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 181 | 172 | 154 | 142 |
# Munschecker

Munschecker (en luxemburguès: Mënjecker; en alemany: Münschecker) és una vila de la comuna de Manternach, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher. Està a uns 24 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Munschecker». [Consulta: 26 setembre 2015].
# Forn de calç de Lladorre

El Forn de calç de Lladorre és una obra de Lladorre (Pallars Sobirà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Per arribar al forn de calç de Lladorre cal agafar el camí que surt de la carretera principal de la vall de Cardós en direcció al poble de Lleret, a mig camí al costat nord cal agafar un camí amb un mur a banda i banda pel qual també hi circula una séquia, aquest camí va pujant fins al torrent Blasi. El forn està situat en un espai de sòl no urbanitzable de protecció agrícola, ramadera i forestal, clau NU-1, en un prat de forta pendent, en aquest punt s'inicia la zona coneguda com a serrat de Jou. A uns 200 metres del forn cap a migdia es troba la borda de Blasi.

## Referències

* ↑ «Forn de calç». Lo Pont de Borito. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «Forn de calç de Lladorre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Villotte-Saint-Seine

Villotte-Saint-Seine és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 67 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Villotte-Saint-Seine era de 67 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 18 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 53 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 30 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Villotte-Saint-Seine el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 31 eren actives i 14 eren inactives. De les 31 persones actives 30 estaven ocupades (14 homes i 16 dones) i 1 aturada (1 home). De les 14 persones inactives 3 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de construcció.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villotte-Saint-Seine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villotte-Saint-Seine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Livinské Opatovce

Livinské Opatovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1340.
# Mehmet Leblebi

Mehmet Leblebi (1908 - 25 de febrer de 1972) fou un futbolista turc de la dècada de 1920.
Fou 16 cops internacional amb la selecció turca.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Galatasaray SK durant tota la seva carrera.

## Gols internacionals

| # | Data | Seu | Oponent | Marcador | Resultat | Competició |
| 1. | 10 d'abril de 1925 | Estadi de Taksim, Istanbul, Turquia | Bulgària | 2-1 | 2-1 | Amistós |
| 2. | 1 de maig de 1925 | Stadionul Romcomit, Bucarest, Romania | Romania | 2-1 | 2-1 | Amistós |

## Palmarès

* Galatasaray SK
** Lliga d'Istanbul de futbol: 1924-25, 1925-26, 1926-27, 1928-29, 1930-31
** Copa d'Istanbul de futbol: 1933

## Referències

* ↑ Perfil a galatasaray.org
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 2 agost 2010].
# Castroverde de Cerrato

Castroverde de Cerrato és un municipi de la província de Valladolid, comarca de El Cerrato, subcomarca Páramos del Esgueva, la comunitat autònoma de Castella i Lleó, Espanya.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 313 | 279 | 260 | 266 |