OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antón Reixa

Antonio Javier Eulogio Rodríguez Reija, més conegut com a Antón Reixa, (Vigo, 1957) és un escriptor, músic i director de cinema gallec. Entre 2012 i 20123 ostentà el càrrec de president de la Societat General d'Autors i Editors (SGAE).

## Biografia

Va estudiar Filologia gallega. La seva professió és molt diversa. Ha estat escriptor i cantant del grup Os Resentidos. Com a poeta ha estat un dels fundadors del grup poètic Rompente (1976-1983) i també de Rompente Edicións. Com a membre d'aquest col·lectiu, ha publicat Silabario da turbina (1978), Fóra as vosas suxas mans de Manoel Antonio (1979) i A dama que fala (1983).
També és autor d'As ladillas do travesti (1980), d'Historia do rock and roll (1984), de Días contra fotocopias (1987), carpetes de poemes i gravats en col·laboració amb els pintors Menchu Lamas i Antón Patiño, i de Látego de algas (2008). I ha publicat el videopoemari Ringo Rango (1993) i el llibre de narracions Transporte de superficie (1991). La seva obra s'emmarca en l'avantguarda i es caracteritza per un deliberat distanciament de qualsevol element de transcendència literària.
L'any 1984 fundà, al costat d'Alberto Torrado i Javier Soto el grup Os Resentidos. La seva cançó més popular va ser "Fai un sol de carallo" (1986), però el seu disc més aclamat per la crítica va ser Jei (1990), triat per la revista musical Rockdelux com a millor disc de l'any. Immers en la moguda madrilenya també va col·laborar amb el grup Siniestro Total. Os Resentidos se separaren el 1994. Llavors es va ajuntar amb el basc Kaki Arkarazo (guitarrista i productor de Negu Gorriak i els extints M-ak) amb el qual va formar el grup Nación Reixa, al qual s'uneix Mikel Abrego el 1997. El 1999 llançà un disc en solitari ajudat per Kaki Arkarazo: Escarnio.
Encara que en els anys vuitanta i noranta es va dedicar més a la música, també va treballar en el món del cinema. A partir del 2000 s'ha centrat més en la faceta multimèdia.
El 2002 estrena la seva primera pel·lícula com a director, El lápiz del carpintero, protagonitzada per María Adánez, Tristán Ulloa i Luis Tosar, a la qual seguiria el 2007 Hotel Tívoli, amb Luis Tosar de nou entre el repartiment principal.
El 2011 va anunciar que es presentaria com a candidat per a presidir la nova etapa de la SGAE, i en fou elegit president el 8 de maig de 2012. Va deixar el càrrec un any després.

## Referències

* 1 2 «Antón Reixa, nou president de la SGAE». Europa Press, 08-05-2012. [Consulta: 8 maig 2012].
* 1 2 «Antón Reixa, nou president de la SGAE». Vilaweb.cat, 08-05-2012. [Consulta: 8 maig 2012].
* ↑ «Antón Reixa es presenta candidat a presidir la SGAE». Diari Ara, 10-12-2011. [Consulta: 10 desembre 2011].
# Moenkhausia hysterosticta

Moenkhausia hysterosticta és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 32-34.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Tocantins (Brasil).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Moenkhausia jamesi

Moenkhausia jamesi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Benine, R.C. 2002. Moenkhausia levidorsa, a new species from Rio Aripuanã, Amazon basin, Brazil (Characiformes: Characidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 13(4):289-294.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Moenkhausia leucopomis

Moenkhausia leucopomis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Rupununi, Guyana.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Fowler, Henry W. 1914. "Fishes from the Rupununi River, British Guiana"; Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia 1914: 244-245.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Muscicapa williamsoni

Muscicapa williamsoni és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba al sud de Myanmar, al sud de Tailàndia, al nord de la península de Malàisia i al nord-est de Borneo.
Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del Papamosques de Dàuria (Muscicapa dauurica williamsoni).
El nom específic és una referència al col·leccionista britànic Sir Walter James Franklin Williamson (1867-1954).

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 694. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Deignan, H.G. «A new flycatcher from southeastern Asia, with remarks on Muscicapa latirostris Raffles». Ibis, 99, 1957, pàg. 340–344.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Jobling, J. A. (2016). Key to Scientific Names in Ornithology de del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (red.) (2016). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Muscicapa sodhii

Muscicapa sodhi és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae), endèmic de les selves de l'illa de Cèlebes, a Indonèsia.
Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del Papamosques de Dàuria (Muscicapa dauurica sodhi).
Muscicapa sodhi té un aspecte semblant al papamosques estriat, que viu part de l'any a Cèlebes, però cria al nord d'Àsia. Genèticament, però està més estretament emparentat amb la població tailandesa de papamosques de Dàuria (M. dauurica siamensis).

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 694. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Harris, J.B.C.; Rasmussen, P.C.; Yong, D.L.; Prawiradilaga, D.M.; Putra, D.D.; Round, P.D.; Rheindt, F.E. «A new species of Muscicapa flycatcher from Sulawesi, Indonesia». PLOS ONE, 9, 11, 2014. DOI: 10.1371/journal.pone.0112657. PMC: 4242539. PMID: 25419968.
# Muscisaxicola

Muscisaxicola és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 13 espècies:
* Muscisaxicola fluviatilis - tirà terrestre petit.
* Muscisaxicola maculirostris - tirà terrestre becpintat.
* Muscisaxicola griseus - tirà terrestre de Taczanowski.
* Muscisaxicola juninensis - tirà terrestre de la puna.
* Muscisaxicola cinereus - tirà terrestre cendrós.
* Muscisaxicola albifrons - tirà terrestre frontblanc.
* Muscisaxicola flavinucha - tirà terrestre de coroneta groga.
* Muscisaxicola rufivertex - tirà terrestre de coroneta rogenca.
* Muscisaxicola maclovianus - tirà carafosc.
* Muscisaxicola albilora - tirà terrestre cellablanc.
* Muscisaxicola alpinus - tirà terrestre cellut.
* Muscisaxicola capistratus - tirà terrestre de ventre canyella.
* Muscisaxicola frontalis - tirà terrestre frontnegre.
# Arbast

Arbast (francès Arbas) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, situat administrativament al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Anyil autèntic

Anyil autèntic (Indigofera tinctoria) és un arbust del gènere dels Indigofera. La planta va ser una de les fonts originals del color indi. El lloc d'on és nativa és desconegut, ja que s'ha cultivat durant molts segles. S'ha naturalitzat a l'Àsia tropical i temperada i també a parts d'Àfrica. Actualment la majoria dels tints i colorants són sintètics però el tint natural indigo d'I. tinctoria encara es comercialitza.

## Descripció

L'anyil autèntic és un arbust de dos metres d'alt. Pot ser cultivat com planta anual, bianual o perenne segons el clima on creix. Les fulles són compostes pinnades i les flors són roses o violes.
El tint s'obté processant les fulles de la planta. Es deixen en remull en l'aigua i es fan fermentar per tal de convertir el glucòsid anomenat indican que té en el tint blau indigotina. El precipitat obtingut de la fermentació de les fulles es mescla amb una base forta com hidròxid de sodi i se'n fa una pols. Aquesta pols es mescla amb diverses substàncies per produir tons diferents de blau i porpra.
S'hi poden trobar els rotenoides deguelina, dehidrodeguelina, rotenol, rotenona, tefrosina isumatrol.

## Referències

* ↑ Kamal, R; Mangla, M «In vivo and in vitro investigations on rotenoids from Indigofera tinctoria and their bioefficacy against the larvae of Anopheles stephensi and adults of Calmlosobruchus chinensis». Journal of biosciences, vol. 18, no1,, 1993, pàg. 93-101.
# Anyi

L'anyi (també Anyin, Agnin o Agni) és una llengua Akan membre de les llengües Kwa, parlada a l’Àfrica i concretament és originària de Costa d’Ivori i Ghana. Dintre de la Costa d’Ivori hi ha diverses regions on es parla més freqüentment aquesta llengua : M’bahiakro, Bongouanou, Zanzan Districte, Bondoukou, Tanda, Districtes Comoé i Lagunes. Dintre de Ghana: Abengourou, Agnibilékrou i Aboisso.
La seva classificació dins de les família lingüística estaria dins de Níger-Congo> Atlàntic- Congo> Kwa> Potou-Tano> Tano> Central Tano (Akan)> Bia > Nort i, per acabar, l'Anyi.
Aquesta llengua està classificada amb dues llengües més que es podrien classificar com llengües germanes, Baule i el Nzema.
L’anyi té els seus propis dialectes que són: indenie, sanvi, djuablin, bini, bona, moronou, ano, abe, barabo i alangua.
En Costa d’Ivori parlant l’anyi 953.339 persones, en canvi en Ghana el nombre de parlants és més reduït 290.000 persones. La taxa d’alfabetització d’aquest idioma està entre l'1% i el 5%. En canvi puja del 20% fins al 50% dins del món quotidià com en els programes de ràdio. La forma d’escriptura de la llengua anyi és la mateixa que la de l’alfabet llatí,a més a més l’agni utilitza el procediment general de l'aposició per a formar paraules compostes. A diferència de llengües com l'espanyol, que prefereix l'anteposició, l'agni es decanta per la posposició .

## Referències

* ↑ «Escritura».
* ↑ «etnologue».
* ↑ «Anyi» (en anglès).
# Monroeville

«Monroeville» té aquests significats:
* Monroeville (Alabama)
* Monroeville (Indiana)
* Monroeville (Ohio)
* Municipality of Monroeville, població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània
# Myc

Myc és una família de gens reguladors i protooncogens que codifiquen per als factors de transcripció. La família Myc consta de tres gens humans relacionats: c-myc, l-myc, i n-myc. El c-myc (també conegut de vegades com MYC) va ser el primer gen descobert en aquesta família, a causa de la homologia amb el gen viral ''v-myc''.
En el càncer, c-myc s'expressa sovint constitutivament (persistent). Això provoca un augment de l'expressió de molts gens, alguns dels quals estan implicats en la proliferació cel·lular, contribuint a la formació del càncer. Una translocació humana comuna que inclou c-myc és fonamental per al desenvolupament de la majoria dels casos de limfoma de Burkitt. S'ha observat també una elevada regulació constitutiva dels gens de Myc en el carcinoma de cèrvix, de còlon, de mama, de pulmó i d'estómac. Per tant, Myc es considera un objectiu prometedor per als medicaments contra el càncer.
Al genoma humà, c-myc es troba al cromosoma 8 i es creu que regula l'expressió del 15% de tots els gens mitjançant la unió a les seqüències E-box.
A més del seu paper com a factor de transcripció clàssic, el n-myc pot reclutar histones acetiltransferasa (HAT). Això li permet regular l'estructura de la cromatina global mitjançant la acetilació de les histones.

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000136997 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000022346 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* 1 2 «Myc». NCBI.
* ↑ «Sequence analysis of the Myc oncogene involved in the t(8;14)(q24;q11) chromosome translocation in a human leukemia T-cell line indicates that putative regulatory regions are not altered». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 85, 9, 01-05-1988, pàg. 3052–6. DOI: 10.1073/pnas.85.9.3052. PMC: 280141. PMID: 2834731.
* ↑ Begley S. «DNA pioneer James Watson takes aim at cancer establishments». Reuters, 09-01-2013. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «Pluripotency redux--advances in stem-cell research». The New England Journal of Medicine, 357, 15, 01-10-2007, pàg. 1469–72. DOI: 10.1056/NEJMp078126. PMID: 17928593.
* ↑ «Stimulation of methotrexate resistance and dihydrofolate reductase gene amplification by c-myc». Oncogene, 6, 8, 01-08-1991, pàg. 1453–7. PMID: 1886715.
* ↑ «N-Myc regulates a widespread euchromatic program in the human genome partially independent of its role as a classical transcription factor». Cancer Research, 68, 23, 01-12-2008, pàg. 9654–62. DOI: 10.1158/0008-5472.CAN-08-1961. PMC: 2637654. PMID: 19047142.

## Enllaços externs

* Articles sobre la inhibició de Myc de L. Soucek de la Vall d'Hebron
# Monument als Alliberadors de la Letònia i Riga Soviètica i dels invasors feixistes alemanys

El Monument als Alliberadors de la Letònia i Riga Soviètica i dels invasors feixistes alemanys (en letó: Piemineklis Padomju Latvijas un Rīgas atbrīvotājiem no vācu fašistiskajiem iebrucējiem), inoficialment Monument a la Victòria (en letó: Uzvaras piemineklis). Es localitza a la ciutat de Riga, capital de Letònia, va ser erigit el 1985 per commemorar la victòria de l'Exèrcit Roig sobre l'Alemanya nazi a la Segona Guerra Mundial. Es tracta d'un obelisc de 79 metres d'alçada i dos grups d'escultures.
El 6 de juny de 1997 va ser bombardejat sense èxit per membres de la Pērkonkrusts un grup ultra-nacionalista letó, dos dels quals van morir durant l'intent de bombardeig.
Avui dia el monument continua sent un tema controvertit, ja que molts letons ètnics ho consideren no solament com un símbol de la victòria soviètica sobre l'Alemanya nazi, sinó també com un símbol de la reocupació soviètica de Letònia.

## Referències

* ↑ «Parties, organizations, movements» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-01-10. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «WWII Victory Day still stirs controversy in Latvia» (en anglès). Expatica, 09-05-2012. [Consulta: 10 gener 2015].
# Arturo Álvarez-Buylla Roces

Arturo Álvarez-Buylla Roces (Ciutat de Mèxic, 1958) és un neurobiòleg mexicà.

## Biografia

Va néixer el 1958 a Ciutat de Mèxic, capital de Mèxic, en una família d'ascendència asturiana, fill del científic Ramón Álvarez-Buylla i net d'Arturo Álvarez-Buylla Godino, pioner de l'aviació espanyola, i del polític Wenceslao Roces.

## Trajectòria professional

Professor d'anatomia i neurocirurgia de la Universitat de Califòrnia-San Francisco, i especialista en neurogènesi del cervell, el 2011 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica, juntament amb Giacomo Rizzolatti i Joseph Altman, per les seves investigacions en el desenvolupament de les cèl·lules nervioses del cervell dels adults.

## Referències

* ↑ (castellà) Los neurobiólogos Joseph Altman, Arturo Álvarez-Buylla y Giacomo Rizzolatti, Príncipe de Asturias de Investigación, El Cultural, 25 de maig de 2011.
* ↑ (castellà) Premio Príncipe de Asturias de Investigación Científica y Técnica 2011
# Antonio Torres Salvador

Antonio Torres Salvador (Huéneja, província de Granada, 1954) és un polític i educador valencià d'origen andalús. Actual director general de Relacions amb les Corts de la Generalitat Valenciana des de 2015.
Estudià Filologia Hispànica a la Universitat d'Alacant i fou professor d'institut a Carrús (Elx). Ingressà en el Partit Socialista del País Valencià (PSPV), partit amb el qual en les eleccions municipals de 1979 fou escollit regidor a l'ajuntament d'Elx, secretari de política institucional al Baix Vinalopó i diputat per la circumscripció d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1979. Com que tenia 24 anys, fou el diputat més jove de la història de les cambres.
El 1980 fou escollit secretari general de la UGT d'Elx i el 1981 dimití del seu escó per haver estat expulsat del partit a causa de diverses disputes internes del partit a Elx. Poc després fou readmés i el 1991 fou nomenat director general de Serveis Socials de la Conselleria de Treball i Seguretat Social de la Generalitat Valenciana. També ha estat diputat per Alacant a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999, 2003, 2007, 2011 i 2015. Fou síndic-portaveu del Grup Socialista a les Corts Valencianes des d'abril de 2012, després de la dimissió de Jorge Alarte a causa de la seua derrota en el 12é congrés nacional del PSPV-PSOE davant Ximo Puig, fins que aquest darrer fou triat president de la Generalitat a les eleccions de 2015, és aleshores quan Torres passa a ser director general de Relacions amb les Corts de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ El ilicitano Antonio Torres, nuevo portavoz del PSPV en Les Corts notícia a ValenciaPlaza.com de l'11 d'abril de 2012 (castellà)

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.551. ISBN 9788495484802.
# Argente

Argent (català) o Archent (aragonès) és un municipi de l'Aragó a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Comunitat de Terol. És a les serres de Lidon i de la Palomera, a l'altiplà de Visiedo. Cal destacar l'església de Santa María la Mayor, edifici barroc.