OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santiago Mostajo Gutiérrez

Santiago Mostajo Gutiérrez (Saragossa, 15 de setembre de 1935 - Barcelona, 11 de gener de 2005) fou un ciclista espanyol que va ser professional entre 1952 i 1961. En el seu palmarès destaca una etapa de la Volta a Catalunya de 1957, en què arribà en solitari a Granollers.
A finals dels anys 50 va adquirir el Camp del Guinardó i va refer al voltant del camp de joc la pista de carreres. L'antic Camp del Guinardó va reinaugurar-se com a Velòdrom Mostajo. La seva inauguració oficial va ser el 8 de maig del 1960, i fins a l'any 1964 va acollir múltiples competicions i exhibicions ciclistes, fins i tot d'automobilisme.

## Palmarès

* 1952
** Campió d'Espanya de velocitat
** Campió d'Espanya de puntuació
* 1953
** 1r al Trofeu Borràs
* 1956
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mallorca
* 1957
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya

## Referències

* ↑ «S.Mostajo (Faema), gran vencedor de la etapa de ayer» (en castellà). El Mundo Deportivo, 08-09-1957, pàg. 1, 3 i 4 [Consulta: 6 abril 2013].
* ↑ «El canvi dels camps antics amb el pas del temps. Ciclisme al camp escapulat de 1a Divisió». Plana web CE Europa, 15-10-2009. Arxivat de l'original el 2010-10-02.
* ↑ «El domingo próximo ... inauguración del Velódromo Mostajo» (en castellà). El Mundo Deportivo, 04-05-1960.
* ↑ «El Velódromo de Gracia desapareció...» (en castellà). El Mundo Deportivo, 27-01-1965.
* ↑ «Selex, la historia de un milagro español» (en castellà). El Mundo Deportivo, 08-12-2010.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Maria Dolors Miró Juncosa

Maria Dolors Miró Juncosa, única filla del pintor Joan Miró (1893-1983) i de la seva esposa Pilar Juncosa Iglesias (1904-1995).
Maria Dolors va néixer a Palma el 17 de juliol de 1930 i era l'única descendent directa de l'artista.
Va morir a Palma el 26 de desembre de 2004, a causa d'un infart, sofert després d'una operació programada de maluc; i va ser incinerada en el tanatori de Bon Sosec a Palma, dipositant-se les seves cendres prop dels seus pares.
Va ser la presidenta d'honor i vocal nat dels patronats de les fundacions Joan Miró de Barcelona, i Pilar i Joan Miró a Mallorca. Aquests centres s'encarregaven de la difusió i estudi de l'obra del pintor Joan Miró, el primer des de mitjan dècada dels setanta, mentre que el segon va iniciar la seva comesa en la dècada dels noranta, del segle XX; convertint-se també en llocs per a l'experimentació i mostra de l'art contemporani a Europa.
El mecenatge, compromís i solidaritat progressista, de Joan Miró ho va continuar la seva hereva, Maria Dolors, la qual es va convertir en una mecenes de les arts.
Dolors Miró Juncosa va passar part de la seva infància a París, ja que pel conflicte bèl·lic del 36, la família Miró es va refugiar el 1937 a París; però en produir-se la invasió nazi de França la família Miró es va traslladar al món rural francès.
Al voltant dels anys cinquanta la família torna a Mallorca, on va morir el marit de Dolors, i una mica més tard, el gener de 1991, el primer dels seus quatre fills, David Fernández Miró, poeta, traductor, editor musical.

## Referències

* 1 2 3 http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=32393169
* ↑ http://www.hoyesarte.com/in-memoriam/fallece-el-nieto-de-miro_101262/
* 1 2 3 4 5 http://elpais.com/diario/2004/12/27/agenda/1104102007_850215.html
# Tlepòlem (sàtrapa)

Tlepòlem (en llatí Tlepolemus, en grec antic Τληπόλεμος) fill de Pitòfanes, era un dels ἑταῖροι (Companys) o guàrdia personal d'Alexandre el Gran i es va unir al govern dels districtes de Pàrtia i Hircània amb Amminapes, un part al que Alexandre havia nomenat sàtrapa d'aquestes províncies.
En un període posterior, Tlepòlem va ser nomenat per Alexandre sàtrapa de Carmània, que va conservar a la mort del rei l'any 323 aC i a la divisió de Triparadisos el 321 aC. Més endavant ja no se'l menciona. En parlen Flavi Arrià i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 2.Tlepolemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1161
# Labeo rouaneti

Labeo rouaneti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Guinea.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Regne de Hawaii

El Regne de Hawaii fou un regne que s'establí a les illes Hawaii entre 1795 i 1810, del qual eren súbdits els petits regnes independents d'Oʻahu, Maui, Molokaʻi, Lānaʻi, Kauaʻi i Niʻihau, unificats en un sol govern. Perdé la seva independència a causa d'una revolta encapçalada pels residents euroamericans el 1893, i fou annexat als Estats Units el 1893.
Mitjançant algunes batalles ràpides i sagnants, encapçalades per un cap guerrer, després immortalitzat com a Kamehameha El Gran, el Regne de Hawaii fou establert amb l'ajut d'alguns mariners britànics com ara Johh Young, Isaac Davis i Alexander Adams, i amb armes occidentals. Finalment, el cap de Kauaʻi jurà lleialtat al govern de Kamehameha. La unificació posà fi a la societat feudal de les illes hawaianes transformant-la en una monarquia constitucional moderna segons la tradició de les monarquies europees.
La monarquia hawaiana tingué vuit sobirans:
* Kamehameha I de Hawaii de 1810 a 1819.
* Kamehameha II de Hawaii de 1819 a 1824.
* Kamehameha III de Hawaii de 1824 a 1854.
* Kamehameha IV de Hawaii de 1855 a 1863.
* Kamehameha V de Hawaii de 1863 a 1872.
* Lunalilo de Hawaii de 1873 a 1874.
* Kalākaua de Hawaii de 1874 a 1891.
* Liliʻuokalani de Hawaii de 1891 a 1893.
Després de la deposició de la reina Lili'uokalani el 1893, el regne fou governat per un govern provisional fins a 1894, data en què la monarquia fou abolida definitivament i es proclamà la República de Hawaii.
# Irma Avegno

Irma Avegno (Montevideo, 20 de desembre de 1881 - Buenos Aires, juny 1913) va ser una uruguaiana de l'alta societat de Montevideo de principis de segle xx, que es va dedicar als negocis financers.

## Biografia

Avegno era filla d'Emilio Avegno i María de Ávila, segons consta en la seva partida de naixement. Pertanyia a una família benestant vinculada a les curses de cavalls i, políticament, al Partit Colorado. El seu pare va ser diputat d'aquest partit pel Departament d'Artigas i el seu oncle polític, el doctor José Romeu, va ser Secretari d'Estat, tots dos durant el segon govern de José Batlle y Ordóñez.
Va ser considerada en la seva pròpia època com una persona liberal i transgressora, ja que es va dedicar a negocis financers (era prestadora) i a activitats tradicionalment reservades a homes, com les juguesques en curses de cavalls. La seva orientació homosexual declarada obertament, que només podia ser reconeguda de forma implícita en l'època, també va contribuir en aquest sentit.
Va morir en estranyes circumstàncies a Lomas de Zamora, província de Buenos Aires, sent pròfuga de la Justícia uruguaiana. L'escàndol desencadenat pels deutes que va deixar després de fugar-se del país van provocar un fort escàndol en el govern de Batlle y Ordóñez. La causa oficial de mort va ser suïcidi.
El seu cos va ser enterrat en el Cementiri Central de Montevideo, després d'haver arribat al vapor Roma que va ser esperat per una multitud.

## Obres sobre la seva vida

* Armas, Dino. Se ruega no enviar coronas (en castellà). Montevideo: Estuario, 2012.
* Vigil, Mercedes. Una mujer inconveniente : la historia de Irma Avegno (en castellà). Montevideo: Fin de Siglo, 2000.

## Referències

* 1 2 Guerra, Federico Gastón «Irma Avegno: una historia enmarcada en la leyenda» (en castellà). Diario La Tercera. Suplemento Raíces, 25-02-2013. Arxivat de l'original el 2017-12-10 [Consulta: 3 abril 2017].
* ↑ «Folleto programa» ( PDF) (en castellà). Ministerio de Educación y Cultura de Uruguay.
* ↑ Brazeiro, Héctor «Breve historia de Piedras Blancas. Parte 5» (en castellà). Revista Raíces.
* ↑ «Irma Avegno» (en castellà). Caras y Caretas [Buenos Aires], pàg. 98-100.
# Maria Dolors Oms i Bassols

Maria Dolors Oms i Bassols (Blanes, 2 de maig de 1940 - Blanes, 22 de febrer de 2023) fou alcaldessa de Blanes del 1979 fins al 1987 i del 1991 al 1995. Va ser filla d'una família benestant, de metges i farmacèutics i va centrar els seus estudis en el món de l'assistència social.

## Defensora de la comunitat de pescadors

Maria Dolors Oms i Bassols sempre va mostrar públicament el seu suport a la comunitat de pescadors i a la seva tasca. Durant la seva alcaldia va procurar facilitar el treball d'aquests i millorar les seves condicions de treball. Així doncs, després de la seva carrera política, l'any 2011, va ser reconeguda per la Generalitat de Catalunya amb la Medalla de la pesca per la defensa i l'impacte que va tenir en els pescadors i pescadores de la zona.

## Reconeixements

* Medalla al treball President Macià: l'any 2010 Maria Dolors Oms i Bassols va ser guardonada amb aquest premi per la seva implicació en millorar les condicions i qualitat de vida dels discapacitats i per la seva gran capacitat de lideratge.
* Medalla de la pesca: aquesta medalla li va ser entregada la nit de la 23a Edició de la Gran nit de pesca catalana. Entregada pel conseller d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, Josep Maria Pelegrí, i per la directora general de Pesca i Afers Marítims, Mercè Santmartí.

## Referències

* ↑ Trillas, Joan. «Mor Maria Dolors Oms als 83 anys». [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Mor l'exalcaldessa de Blanes Maria Dolors Oms». Diari de Girona, 22-02-2023. [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ «“Blanes és rònec, s'han de renovar coses”». El Punt Avui, pàg. 2014.
* ↑ «El Govern reconeix les actuacions a favor del sector pesquer català». El Punt Avui, 2011. [Consulta: 13 abril 2015].
* ↑ Medalles i Plaques President Francesc Macià, 2010.
* ↑ La Revista de Blanes, 2011, pàg. 1.
# Tomás Pero-Sanz Zorrilla

Tomás Pero-Sanz Zorrilla (Bilbao, 17 de maig de 1893 – Bilbao, 1 de juliol de 1959) fou un empresari i polític basc, alcalde franquista de Bilbao.

## Biografia

Els seus pares, originaris de la província de Burgos, eren comerciants d'Abando. Amb els seus germans va fundar una empresa naviliera. Militant de Comunió Tradicionalista, tot i no haver destacat políticament abans de la guerra civil espanyola fou regidor municipal des de 1938 i el 20 de febrer de 1941 fou nomenat alcalde de Bilbao arran de la renúncia de José María de Oriol y Urquijo.
El seu mandat va estar caracteritzat per les desfilades i les celebracions en homenatge als “màrtirs” i dirigents del nou Règim, alhora que continuava amb la depuració i repressió dels funcionaris municipals. També es caracteritzà per la manca de recursos econòmics municipals i per les tensions pel repartiment del poder entre carlins i falangistes. Arran dels fets de Begoña de 15 d'agost de 1942 fou destituït. Després es dedicà a la Junta de Construcció de Temples Parroquials de Bilbao fins a la seva mort.

## Enllaços externs

* Biografies d'alcaldes de Bilbao 1937-1979 p. 215- 240
# Labeo rosae

Labeo rosae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total i els 3.025 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Limpopo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Refin (equip ciclista)

L'equip Refin va ser un equip ciclista italià de ciclisme en ruta que va competir de 1995 a 1997. El patrocinador principal era l'empresa de ceràmica Ceramiche Refin.

## Principals resultats
### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 3 participacions (1995, 1996, 1997)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1996: Rodolfo Massi
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 1 participacions (1996)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1996: Djamolidín Abdujapàrov
* Volta a Espanya
** 1 participacions (1997)
** 0 victòries d'etapa:

## Classificacions UCI

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1995 | 19è | Heinz Imboden (70è) |
| 1996 | 18è | Rodolfo Massi (63è) |
| 1997 | 23è | Luca Mazzanti (70è) |

## Enllaços externs

* Classificacions UCI 1995 a 2008 Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles a firstcycling.com Arxivat 2015-01-31 a Wayback Machine.
# The Definitive Simon & Garfunkel

The Definitive Simon and Garfunkel és un àlbum recopilatori del duet estatunidenc Simon & Garfunkel. És un dels àlbums del grup que ha tingut més èxit de vendes.

## Llista de cançons

* «Wednesday Morning, 3 A.M.»
* «The Sound of Silence»
* «Homeward Bound»
* «Kathy's Song» (directe)
* «I Am a Rock»
* «For Emily, Whenever I May Find Her» (directe)
* «Scarborough Fair/Canticle»
* «The 59th Street Bridge Song (Feelin' Groovy)»
* «Seven O'Clock News/Silent Night»
* «A Hazy Shade of Winter»
* «El Condor Pasa (If I Could)»
* «Mrs. Robinson»
* «America»
* «At the Zoo»
* «Old Friends»
* «Bookends Theme»
* «Cecilia»
* «The Boxer»
* «Bridge Over Troubled Water»
* «Song for the Asking»

## Intèrprets

* Paul Simon - vocals, guitarra
* Art Garfunkel - vocals

## Posició a les llistes

| USA | UK | AUS | FRA | Alemanya | NLD | NLZ | NOR | SPA | SWE |
| — | 8 | 5 | 2 | 12 | 35 | 12 | 1 | — | 3 |

## Certificacions

| País | Certificació |
| USA | Platí |
| UK | Platí |
| FRA | Diamant |
| GER | Or |
| NLD | Or |
| NOR | 2×platí |
| SWE | Or |

## Referències

* ↑ The Definitive Simon & Garfunkel a Allmusic
* ↑ «Gold & Platinum Database Search: "Simon & Garfunkel"» (en anglès). Recording Industry Association of America.
* ↑ «BPI – Certified Awards Search» (en anglès). British Phonographic Industry. Arxivat de l'original el 2017-10-06. [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ «French certifications – Simon & Garfunkel certifications search» (en francès). 'Syndicat National de l'Édition Phonographique'.
* ↑ «Gold & Platinum Search: "Simon & Garfunkel"». Nederlandse Vereniging van Producenten en Importeurs van beeld- en geluidsdragers. Arxivat de l'original el 2009-02-21. [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ «Gold & Platinum Database: "Simon & Garfunkel"». International Federation of the Phonographic Industry – Norway. Arxivat de l'original el 2011-05-10. [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ «Guld & Platina Search: "Simon & Garfunkel"». International Federation of the Phonographic Industry – Sweden. Arxivat de l'original el 2012-05-27. [Consulta: 25 març 2013].
# Merla capbruna

La merla capbruna (Turdus chrysolaus) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos mixtos amb matolls del sud-est de Sibèria a Sakhalín, illes Kurils septentrionals i centrals, i Japó.

## Referències

* ↑ «Merla capbruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Isabel Mestres Núñez

Isabel Mestres Núñez (El Masnou, 10 de desembre de 1947) és una actriu catalana.

## Formació

Després de cursar estudis a l'Escola de Belles Arts de Barcelona, comença la seva activitat laboral treballant com a dissenyadora. No obstant això, paral·lelament comença a fer incursions en teatres independents amb obres com Cuentos para la hora de acostarse o La cueva de Salamanca, que finalment la porten a cursar estudis d'art dramàtic a l'Institut del Teatre de Barcelona.

## Carrera

El 1974 es traslladà a Madrid per a debutar al cinema amb No profanar el sueño de los muertos, de Jordi Grau. Aquest mateix any participà a La Regenta, de Gonzalo Suárez. Al llarg de la següent dècada intervingué en títols interessants que li donaren l'oportunitat de treballar amb alguns dels millors directors del moment com Elisa, vida mía (1977), de Carlos Saura, Salomé (1978), de Pedro Almodóvar, Jugando a papás (1978), de Joaquim Coll Espona, Salut i força al canut (1979), de Francesc Bellmunt, La muchacha de las bragas de oro (1980), de Vicente Aranda, Los últimos golpes del Torete (1980), de José Antonio de la Loma, Gary Cooper, que estás en los cielos (1980), de Pilar Miró o Truhanes (1980), de Miguel Hermoso.
Des de l'inici dels anys 1980 començà també a treballar a la televisió, i participà en sèries de prestigi: Cervantes, Los gozos y las sombras (1982), Don Baldomero y su gente (1982), Los desastres de la guerra (1983), Anillos de oro (1982) o Vísperas (1987). A més, va presentar durant cinc anys, des del 1982, el programa de televisió sobre actualitat cinematogràfica De película.
No obstant això, les seves aparicions a partir del 1987 es tornaren cada vegada més espaiades, i finalment roda la seva última pel·lícula el 1996. En aquesta última etapa va realitzar alguns treballs al teatre, com La casa de los siete balcones (1990), d'Alejandro Casona, amb Mary Carrillo; Trampa para pájaros (1990), de José Luis Alonso de Santos; Una luna para el bastardo (1994), d'Eugene O'Neill o Destino Broadway, (1996), amb Amparo Baró i Luis Prendes.

## Referències

* 1 2 «Isabel Mestres». [Consulta: 5 agost 2017].
* 1 2 «Isabel Mestres» (en castellà). La Vanguardia, 14-04-2022. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ Aguilar, Carlos. Las estrellas de nuestro cine : 500 biofilmografías de intérpretes españoles (en castellà). Madrid: Alianza Editorial, 1996, p. 397. ISBN 84-206-9473-8.
* ↑ «Isabel Mestres - Biografía - decine21» (en castellà). [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ «Isabel Mestres». Fotogramas, 05-08-2017. Arxivat de l'original el 2017-08-05. [Consulta: 14 octubre 2022].
# Maria Dolors Renau i Manén

Maria Dolors Renau i Manén (Barcelona, 15 de novembre de 1936 - Sant Cugat del Vallès, 29 d'agost de 2019) fou una psicòloga i pedagoga catalana.

## Biografia

Filla d'Antoni Renau Hornos i de Maria Dolors Manén i Jordana, i cosina de Enric Renau i Folch. Llicenciada en psicologia i pedagogia, treballà en el col·lectiu de mestres Rosa Sensat i fou directora de l'escola d'Educadors "Flor de Maig" de la Diputació de Barcelona. A les eleccions generals espanyoles de 1982 i 1989 fou diputada pel PSC-PSOE per la província de Barcelona. També ha estat Parlamentària al Parlament Europeu per designació de les Corts Generals, entre 1986 i 1987 i presidenta de la Internacional Socialista de les Dones des d'octubre de 1999 a octubre del 2003.
Va publicar articles a revistes com Cuadernos de Pedagogía i Leviatán. A 1993 va ser cap del Gabinet de Relacions Internacionals de la Diputació de Barcelona i assessora de l'Institut Català de la Dona.
L'any 2008 rebé la Medalla al treball President Macià i l'any 2011 la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya com a reconeixement a la tasca dels primers diputats catalans al Parlament Europeu.

## Obres

* Els Inicis del llenguatge i la comunicació en l'infant : de 0 a 3 anys : bases per ajudar al seu desenvolupament (1980)
* Maternidad, infancia, feminismo a Sistema, revista de ciencias sociales (1990)
* Abráceme un rato, por favor (1997)
* Feminismo y progreso global a Leviatan (1999)

## Referències

* ↑ «Renau Manén, María Dolores» (en castellà). Fundación Pablo Iglesias, 07-05-2019. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ «Mor l'exdiputada del PSC Dolors Renau als 82 anys». La República, 29-08-2019. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ «26 d’octubre: En memòria de Mª Dolors Renau». A: Memòria d'Activitats 2019. Fundació Rafael Campalans, pàg. 51-53.
* ↑ «Necrologica». La Vanguardia - Hemeroteca, 27-12-1996, pàg. 18.
* ↑ DOGC, ACORD GOV/188/2008, d'11 de novembre, de concessió dels guardons Medalla al treball President Macià i Placa al treball President Macià 2008
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 15 entitats». Sala de premsa del web de la Generalitat de Catalunya, 12-04-2011. Arxivat de l'original el 2013-10-05. [Consulta: 12 abril 2011].

## Enllaços externs

* Bloc de Maria Dolors Renau.
# Tomás Reluz

Tomás Reluz O.P. (Toledo, ? - Oviedo, 12 d'agost de 1706) fou un dominic espanyol que fou bisbe d'Oviedo. Fou promogut per al càrrec de bisbe d'Oviedo el 22 de maig del 1697, i l'ocupà a partir del 22 de maig del 1697 fins a la seva mort, el 1706. El 1698 promogué un sínode diocesà. Se li atribueix una gran caritat, car sembla que fou molt destacada la seva actuació durant la sequera del 1699, any en què suspengué el sínode i efectuà un repartiment de gra entre la població. No donà pàbul i s'oposà a les tesis propagades per fra Froilán Díaz, confessor de Carles II de Castella i per Antonio Álvarez Argüelles sobre el suposat embruixament del rei. En el seu mandat episcopal es va construir la capella del rei cast a la Catedral d'Oviedo.
# Les Escomelles (Hortoneda)

Les Escomelles és un conjunt de dues comes paral·leles de l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca, actualment en el terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, en territori del poble d'Hortoneda.
Estan situades al nord d'Hortoneda, a llevant del Roc de Tomàs i del Feixanc de Tomàs i a ponent de la Roca de Seguers i al sud-oest de la Roca Roia, a l'esquerra de la llau de Catxí en el lloc del Toll.
# San Esteban de Nogales

San Esteban de Nogales és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Tierra de la Bañeza.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 553 | 390 | 335 | 350 |
# Diego Antonio Cernadas de Castro

Diego Antonio Cernadas de Castro (Santiago de Compostel·la, 1698 - Fruime, 1777) fou un escriptor en gallec i castellà. Fou rector de Fruime.
Cernadas fou un gran defensor de l'idioma gallec, de Galícia i dels gallecs, precursor del galleguisme i periodista. Considerat com la figura literària més notable de Galícia en el segle xvii. Va ser també un poeta molt popular. Prova d'això és que els seus amics, agraïts, van publicar a la seva mort set toms de més de 400 pàgines cada una amb les seves obres.
La seva abundosa producció, recollida a Obras en prosa y verso (1778-81), mostra influències neoclàsssiques.

## Referències

* ↑ Diego Antonio Cernadas de Castro