OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Jiménez Rodríguez

Manuel Jiménez Rodríguez (Sevilla, 14 de desembre de 1941 - Vigo, 5 de desembre de 2021) va ser un futbolista espanyol de les dècades de 1960 i 1970. Posteriorment es canvià els cognoms esdevenint Manuel Otero Jiménez.

## Trajectòria

La seva gran semblança física amb l'humorista Miguel Gila feu que fos conegut amb el sobrenom de filomatic, per un anunci de televisió que l'humorista feia aquell temps anunciant fulles d'afaitar.
Va néixer al barri de Triana de Sevilla dins d'una família d'ètnia gitana. Jugà a diversos clubs del barri fins que ingressà al Triana Balompié, club filial del Betis. Amb 17 anys marxà a la SD Emeritense, club amb el qual ascendí a Tercera Divisió. Ascendí al primer equip del Reial Betis, però mai tingué continuïtat en l'equip, passant per múltiples cessions: Ayamonte CF, Algeciras CF on realitzà el servei militar, CE Constància d'Inca a Segona Divisió i Jerez Deportivo.
La temporada 1966-67 signà pel CD Badajoz, on realitzà una gran temporada. El FC Barcelona es fixà en ell i acabà fitxant-lo l'any 1967, però davant la gran competència a la seva posició amb homes com Carles Rexach o Quimet Rifé, que li impediren debutar en lliga, provocà que durant el mercat d'hivern de la temporada 1968-69 fos cedit al Celta de Vigo. Al club gallec jugà fins a la temporada 1974-75 a gran nivell, arribant a jugar la Copa de la UEFA la campanya 1971-72. El març de 1976 fitxà pel Girona FC, però en el seu primer partit es trencà el tendó d'Aquil·les, acabant la seva carrera futbolística.
Un cop retirat fou entrenador de diversos clubs modestos gallecs.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1967-68

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 6 7 «MANOLO JIMÉNEZ». yojugueenelcelta.com, 18-04-2008. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Jiménez el filomatic». Diari Sport, 05-03-2013. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El resto de la plantilla». Mundo Deportivo, 17-12-1967. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El ex azulgrana Jiménez a punto de fichar por el Gerona». Mundo Deportivo, 04-03-1976. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Abdeslam Louah Khattabi

Abdeslam Louah Khattabi (Sant Boi de Llobregat, Baix Llobregat, 6 de març de 1981) és un atleta migfondista català.
L'any 2005 es va convertir en campió de Catalunya dels 1.500 metres a l'aire lliure, i en els anys 2005, 2007 i 2012 ho fou en pista coberta. També té el títol català dels 800 metres el 2007, i dels 3.000 metres en pista coberta el 2009. Entre els seus entrenadors es troben Rafael Sánchez, que el va dirigir cap a les proves de mig fons, Joan Lleonart i César Thovar Pérez.
El 2012, va guanyar les proves de 1.500 metres a l'aire lliure, al XVII Míting "Ciutat de Mataró", amb un temps de 3:45.41, i al Criterium Campmany, amb un temps de 3:46.19, i en 1.500 metres al Campionat de Catalunya Absolut en Pista Coberta celebrat a Sabadell, amb un temps de 3:53.77. També, el Campionat d'Espanya de Clubs celebrat a València, amb un temps de 8:37.87. El 2013, amb un temps de 3:56.51, fou el primer classificat al Campionat de Catalunya absolut celebrat a Sabadell. El 2015, amb un temps de 2:05.89, va guanyar el títol de Campionat d´Andorra Absolut, al Campionat celebrat a Andorra la Vella. Darrerament, ha continuat competint en proves d'atletisme de veterans, aconseguint també grans èxits i primeres posicions. Així, el 2016 va quedar primer classificat en la prova de 800 metres, amb un temps d'1:54.89, dins del Critèrium Josep Campmany, i va guanyar la prova de 500 metres a l'aire lliure, amb un temps de 1:08.14, totes dues celebrades a l'Estadi Serrahima de Barcelona. També fou el primer, amb un temps de 3:54.75, en la prova de 1.500 metres a Perth, Austràlia, dins del 22è Campionat del Món de Veterans, i en aquesta mateixa distància a Ancona, Itàlia, dins de l'11è Campionat d'Europa de Veterans en pista coberta. El 2019, també fou primer classificat en el VII Campionat de Clubs Master en Pista Coberta celebrat a Antequera, en 800 metres, amb un temps d'1:56.34, i en 1.500 metres, amb un temps de 4:02.86.
També ha guanyat proves de caràcter més popular com la Cronoescalada al Parc de Puigterrà de Manresa, o la Sant Silvestre laurediana, en la qual ha estat el primer classificat en diverses ocasions.

## Referències

* 1 2 «Abdeslam Louah Khattabi». Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 2 desembre 2022].
* 1 2 «Abdeslam Louah Khattabi». Reial Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2022. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ Deig, Pol «Abdeslam Louah: 'No m'esperava aconseguir dues medalles al mundial veterà de Perth'». Regió7, 02-12-2016 [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «L'atleta de Puigcerdà, Abdeslam Louah, guanya amb autoritat la Cronoescalada al Parc de Puigterrà de Manresa». Nació Digital, 28-08-2016. Arxivat de l'original el 4 de juliol 2019 [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «Abdeslam Louah s'imposa en la Sant Silvestre laurediana». Diari d'Andorra, 24-12-2011 [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «Abdeslam Louah guanya per 4t cop consecutiu la Sant Silvestre». Andorra Directe, 29-12-2013 [Consulta: 4 juliol 2019].
# 1750
## Esdeveniments
### Resta del món

* 13 de gener - Madrid: Espanya i Portugal signen el Tractat hispanoportuguès de Madrid de 1750 en el que es van definir els límits de les seves respectives colònies a Amèrica del Sud. En aquest es van amplia els límits de Portugal.
* Fundació del Col·legi Lestonnac l'Ensenyança

## Naixements
### Països Catalans

* 10 d'agost - Sabadell: Fèlix Amat de Palou i Pont, escriptor, filòsof, lexicògraf i teòleg jansenista català de la Il·lustració.

### Resta del món

* 9 de març - Motril, Granadaː Maria Antonia Vallejo Fernández, la Caramba, cançonetista, cantaora i bailaora de flamenc (m. 1787).
* 16 de març - Hannover, Alemanya: Caroline Herschel, astrònoma d'origen alemany nacionalitzada britànica (m. 1848).
* 13 de maig -
** Bèrgam: Lorenzo Mascheroni, matemàtic italià (m. 1800).
** Londres: Sophia Lee, novel·lista, dramaturga i educadora anglesa (m. 1824).
* 1 de juliol - Pequín (Xina): Heshen, oficial de la Cort de l'emperador Qianlong (m. 1799).
* 18 d'agost - Legnago: Antonio Salieri, compositor italià.
* Bèrgam: Jacopo David, cantant.
* Aaron ben Meir de Brest

## Necrològiques
### Resta del món

* 28 de juliol - Leipzig (Saxònia, Alemanya): Johann Sebastian Bach, compositor alemany.
* 12 d'agost - Amsterdamː Rachel Ruysch, artista neerlandesa que s'especialitzà en el gènere de la natura morta de flors (n. 1664).

## Referències

* ↑ «María Antonia Vallejo Fernández, «La Caramba».». El siglo de las luces, 27-10-2012. [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Caroline Herschel». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ «MASCHERONI, Lorenzo in "Dizionario Biografico"» (en italià). Arxivat de l'original el 2020-08-15. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «Sophia Lee | Orlando». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Spence, Jonathan D.,. The search for modern China. ISBN 0393307808.
* 1 2 Diccionario enciclopédico de la música. 1a. ed. en español. México, D.F.: Fondo de Cultura Económica, 2009. ISBN 978-607-16-0020-2.
* ↑ «Rachel Ruysch» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 12 juny 2020].
# Acadèmia de la llengua àrab

«Acadèmia de la llengua àrab» té aquests significats:
* Acadèmia de la Llengua Àrab a Alger (Algèria)
* Acadèmia de la Llengua Àrab al Caire (Egipte)
* Acadèmia de la Llengua Àrab a Damasc (Síria)
* Acadèmia de la Llengua Àrab a Israel
* Acadèmia de la Llengua Àrab a Khartum (Sudan)
* Acadèmia de la Llengua Àrab a Rabat (Marroc)
# Agilbert de Narbona

Agilbert fou vescomte de Narbona vers 821-832. Va succeir a Quixilà i el seu successor fou probablement Alfons. Apareix esmentat en un document datat al vuitè any de Lluís el Pietós, o sigui el 822, quan jutjava una reclamació de l'abat Joan de l'abadia de Caunes que reivindicava unes terres a l'illa de Lec al territori de Narbona, entre la mar i els estanys, que li eren disputades. El vescomte va admetre la prova presentada per l'abat consistent en el jurament de testimonis a l'església de Sant Julià Màrtir de Narbona, davant les relíquies del sant.

## Referències

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Magistratura curul

Una magistratura curul era, a l'antiga Roma, la que permetia als magistrats seure en una cadira especial anomenada cadira curul (sella curulis), cadira que acompanyava el magistrat.
Eren magistrats curuls durant la república els cònsols, pretors, censors i edils curuls, Aquestes magistratures s'anomenaven curuls per aquesta causa, i es consideraven per damunt de les altres magistratures). També hi tenien dret el dictador, el magister equitum (magistrats extraordinaris) i el flamen dialis (sacerdot). Ja durant l'Imperi hi tenia dret l'emperador, els augustals, i segurament el prefecte urbà. La Lex Ovinia del segle v aC va reconèixer el dret a ser senador als que havien exercit una magistratura curul.
Des de l'any 342 aC (412 de la fundació de Roma) es va prohibir la reunió en una mateixa persona de diversos càrrecs curuls i el desenvolupament de la mateixa magistratura abans de deu anys d'haver-la desenvolupat per primera vegada, segons la llei Genutia de magistratibus. La censura (que de fet havia passat a ser la magistratura principal, encara que no era la més important de dret) no podia ocupar-se dues vegades, segons la Lex Martia de magistratibus. Encara que aquestes disposicions van ser infringides en alguna ocasió, en general es van respectar.
Els tribuns de la plebs, que quan es va crear el càrrec no eren magistrats curuls, van tenir aquesta consideració des de poc després de la seva creació. Més tard van obtenir el dret d'assistir a les reunions del Senat sense vot i, posteriorment, el dret de convocar-lo i presentar mocions i fer votar senatusconsultum, segons la llei Atinia de tribunis.

## Referències

* ↑ Schäfer, Thomas. Imperii insignia: Sella curulis und Fasces: zur Repräsentation römischer Magistrate. Mainz: Zabern, 1989, p. 122-123. ISBN 9783805310352.
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 122 [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 63 [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 112-113 [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Im prenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 20 [Consulta: 13 abril 2022].
# Magistratura de Treball

La Magistratura de Treball va ser un organisme judicial espanyol, encarregat de resoldre els conflictes de caràcter laboral.

## Història

Les magistratures del treball van ser creades el 13 de maig de 1938 per un decret del Ministeri d'Organització i Acció Sindical, a la zona franquista. La seva creació ja es preveia al Fuero del Trabajo, que havia estat promulgat al març d'aquest mateix any. Aquest nou organisme, que suposava que els conflictes laborals quedessin exclusivament en mans de l'Estat, va substituir als antics jurats mixtes que havien existit durant la Segona República.
Els magistrats del treball constituïen un cos propi, al qual podien accedir funcionaris procedents de la carrera judicial o fiscal.
Van continuar existint fins a 1989, quan van ser substituïts pels Jutjats socials.

## Referències

* ↑ Soto Carmona, 1989, p. 380.
* ↑ Sabín Rodríguez, 1997, p. 47.
* ↑ Muñoz Abeledo, 2010, p. 152.
* ↑ Seidman, 2011, p. 149.
* ↑ Gómez Casas, 2006, p. 365.

## Bibliografia

* Gómez Casas, Juan. Historia del anarcosindicalismo español. Epílogo hasta nuestros días. LaMalatesta Editorial, 2006.
* Muñoz Abeledo, Luisa. Género, trabajo y niveles de vida en la industria conservera de Galicia, 1870-1970. Barcelona: Icària Editorial, 2010.
* Sabín Rodríguez, José Manuel. La dictadura franquista (1936-1975). Madrid: Akal, 1997.
* Seidman, Michael. The Victorious Counterrevolution: The Nationalist Effort in the Spanish Civil War. The University of Wisconsin Press, 2011. ISBN 978-0-299-24964-9.
* Soto Carmona, Álvaro. El Trabajo industrial en la España contemporánea, 1874-1936. Barcelona: Editorial Anthropos, 1989.
# Manuel Álvarez-Castrillón y Bustelo

Manuel Álvarez-Castrillón y Bustelo (Luarca, Astúries, 10 d'abril de 1886 - Barcelona, 19 d'octubre de 1957) fou un meteoròleg i professor universitari.
Cursà estudis a la Facultat de Ciències de la Universitat d'Oviedo, completant els seus estudis a Barcelona, amb les llicenciatures de Ciències Exactes el 1908, i Ciències físiques el 1931, i graduant-se com a Doctor en Ciències Exactes a Madrid el 1934. La seva labor científica abastà camps com els de la meteorologia, la sismologia, l'estadística o l'òptica atmosfèrica. Fou cap del ”Centro de Telégrafos de Barcelona”. Exercí com a professor de Matemàtiques especials per a químics, Mecànica racional i celest, Complements d'àlgebra i geometria, Cosmografia i física del globus, Astronomia esfèrica i geodèsia, Càlcul infinitesimal i Geofísica, a la Universitat de Barcelona. També fou meteoròleg de l'Observatori Fabra (1921).
El 1929 fou elegit membre numerari i el 1930 ingressà com a tal a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB), on ocupà el càrrec de director de secció, i més endavant en fou el president entre l'agost de 1938 i l'abril de 1939.
Durant l'època franquista fou represaliat, juntament amb molts altres professors de la Universitat de Barcelona republicana, i fou expulsat de la Facultat de Ciències.

## Referències

* 1 2 «Manuel Álvarez-Castrillón y Bustelo». Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB). [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «Professorat represaliat de la Universitat de Barcelona republicana. [Llistat extret del llibre "La repressió franquista a la Universitat Catalana", de Jaume Claret Miranda. Vic: Eumo Editorial, 2003]». Dipòsit Digital de la UAB. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ Gracia Alonso, Francisco; Fullola Pericot, Josep Maria. 58 anys i 7 dies: correspondència de Pere Bosch Gimpera a Lluís Pericot (1919-1974). Edicions Universitat Barcelona, 2002, pàg. 74. ISBN 978-84-923961-2-2 [Consulta: 21 gener 2021].
# Aire (escacs)

* Aquest article tracta sobre escacs. Vegeu-ne altres significats a «Aire (desambiguació)».
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
En escacs, l'aire (conegut en la literatura escaquística anglesa com a Luft, terme alemany per 'aire'), és un concepte usat pels comentaristes per definir l'espai fet per un moviment de peó de l'enroc per tal de crear una o diverses caselles d'escapament pel rei, molt especialment quan es tracta d'evitar el mat de la primera fila. En general, un moviment d'aquesta mena és comentat dient que hom «dona al rei una mica d'aire». En alemany, l'espai creat és anomenat Luftloch (literalment, 'forat d'aire').
A la dreta n'hi ha un exemple simplificat. Les negres estan amenaçant escac i mat amb la simple 1...Te1# i les blanques ho han d'evitar. El procediment adequat consisteix a donar aire al rei tot movent un peó, ja sigui de la columna g o de la columna h : 1.g3, 1.g4, 1.h3 o 1.h4 eviten totes elles un immediat mat. Després de qualsevol d'aquests moviments, 1...Te1+ serà contestada simplement amb 2.Rg2 o 2.Rh2 posant el rei en seguretat a la segona fila.
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Normalment és millor moure el peó-h (o el peó-a si el rei és enrocat al flanc de dama) perquè moure el peó-f pot afeblir la posició del rei, i moure el peó-g crea holes a f3 i a h3 (o a f6 i a h6 per les negres al flanc de rei). Al diagrama, les negres tenen aire, però una posició feble, degut als holes a a6 i c6; les blanques tenen aire, i una posició segura del rei, sense holes (Evans 1958:52–53).

## Vegeu també

* Casella d'escapament
* Estructura de peons

## Bibliografia

* Evans, Larry. New Ideas in Chess. Pitman (1984 edició de Dover), 1958. ISBN 0-486-28305-4.
Viccionari
# Aire (desambiguació)

«Aire» té aquests significats:
* Aire, una mescla de gasos constitutiva de les capes baixes de l'atmosfera terrestre.
* Aire, un dels elements de l'antiguitat.
* Aire, en Dret, regulació de l'espai aeri.
* Aire, composició musical.
* Aire, concepte estratègic en escacs.
* Aire, tipus de moviment del cavall.
* Aire, comuna francesa a les Ardenes.
* Riu Aire, riu de França.
* Riu Aire, riu d'Anglaterra.
* Riu Aire, riu de l'estat de Victoria, a Austràlia.
* Aire, estil folclòric sud-americà.
* Aire, cançó del grup de música pop Mecano, cara B del senzill "Busco algo barato", àlbum "Ya viene el Sol" (1984)
* Forces aèries, una branca de l'exèrcit.
* Aire condicionat, procés de tractament de l'aire ambient dels locals habitats.
* Aire comprimit, tecnologia que fa ús d'aire que ha estat sotmès a pressió.
Viccionari
# Manuel Varela Radío

Manuel Varela Radío (Pontevedra, 1873 - Madrid, 1962) fou un metge i polític gallec, fill de Teodoro Varela de la Iglesia. El seu pare i el seu oncle foren professors d'institut expedientats per llurs idees liberals. Es llicencià en medicina a la Universitat de Santiago de Compostel·la, amplià estudis a Madrid, on va conèixer Francisco Giner de los Ríos, i a Alemanya, on s'especialitzà en ginecologia i obstetrícia. El 1911 va obtenir una nova beca de la Junta per a l'Ampliació d'Estudis per a estudiar a Alemanya, d'on va importar algunes tècniques que el van fer pare de la ginecologia moderna a Espanya. Un dels seus deixebles fou Roberto Novoa Santos i Alejandro Otero Fernández.
El 1919 fou nomenat catedràtic de la Universitat Central de Madrid, on va afavorir l'ingrés d'estudiants gallecs a la Residencia de Estudiantes i assolí gran popularitat com a professor i organitzador de conferències. A les eleccions generals espanyoles de 1931 fou elegit diputat per Pontevedra com a independent dins l'ORGA. L'octubre de 1936, tement per la seva vida, va exiliar-se a Zúric (Suïssa). Va tornar de l'exili el 1941, després de pactar amb les autoritats franquistes. Tot i això, fou jutjat pel Tribunal de Responsabilidades Políticas i apartat de la seva professió fins al 1945, poc abans de jubilar-se.

## Enllaços externs

* Biografia
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Marc Cocceu Nerva

Marc Cocceu Nerva és el nom dels següents personatges:
* Marc Cocceu Nerva I, cònsol el 36 aC.
* Marc Cocceu Nerva II, cònsol l'any 22.
* Marc Cocceu Nerva, jurista romà suposadament fill de l'amic de Tiberi.
* Marc Cocceu Nerva, emperador romà
# Akbar Khan Zand

Akbar Khan Zand (? - 1782) fou un príncep persa, fill de Zaki Khan Zand cap del llinatge budaq del zand.
Considerat ambiciós i violent va tenir un paper important en les lluites pel poder que van seguir a la mort de Karim Khan Zand el 1779. Zaki Khan Zand va agafar de fet el poder (1779) i va proclamar xas conjunts als dos fills de Karim, Abu l-Fath Khan Zand (també apareix esmentat com Fath Ali Khan Zand) i Muhammad Ali Khan Zand. A Bàssora es va proclamar xa el germà de Karim, Sadik Khan Zand, que es va dirigir a Shiraz. Llavors Zaki Khan va empresonar a Abu l-Fath per sospitar que tenia simpaties per l'oncle rebel i va proclamar a Muhammad com a únic sobirà. Revoltats els qajars a Astarabad sota Agha Muhammad Khan, Zaki va enviar un exèrcit contra aquest dirigit pel seu nebot Ali Murad Khan Zand, però aquest es va revoltar. Zaki va deixar al seu propi fill al front del govern a Xiraz, i es va dirigir personalment contra el rebel, però fou assassinat pel camí en una revolta popular. Abu l-Fath fou alliberat i restaurat al tron a Shiraz el 19 de juny de 1779 però amb la condició de compatir les decisions amb Sadik Khan. Akbar fou empresonat. Una vegada Abu l-Fath va poder dirigir els afers va demostrar que era incompetent i distret. Sadik Khan amb el suport d'alguns nobles el va deposar el 22 d'agost de 1779. No se sap segur si el va fer cegar en aquell moment o el 1782.
Akbar es va poder escapar de la presó (1780) i es va unir a Ali Murad Khan que l'estiu del 1781 va assetjar Shiraz; el 2 de març de 1782 Akbar es va apoderar de la porta de Bāḡ-e Šāh i va entrar a la ciutat amb els seus homes. Sadik Khan es va refugiar amb la seva família a la ciutadella i al cap de dos dies Akbar li va oferir un salconduit i es va rendir; Akbar no va respectar el seu compromís i per ordre d'Ali Murad va fer cegar Sadik (i després el va matar) i als seus fills excepte Djafar (després Djafar Khan Zand 1785-1789) amb el qual es va entendre. També es diu que va fer cegar als fills vius de Karim Khan, Abu l-Fath Khan i Muhammad Ali Khan Zand però segons almenys dos historiadors, aquests ja foren cegats per Sadik Khan quan va accedir al poder en solitari el 22 d'agost de 1779. Ali Murad va pujar al tron però no confiava en el seu lloctinent Akbar i va encoratjar Djafar Khan a venjar al seu pare i germans, matant a Akbar. Djafar ho va fer (1782).
Akbar va deixar alguns fills: Rustam Khan Zand resistia als qadjars en temps de Fath Ali Shah (1797/1798) i es va apoderar d'Isfahan però al cap de poc fou capturat, cegat i empresonat.

## Bibliografia

* Malcolm, The History of Persia, Londres, 1815, II, p. 166.