OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creagrutus caucanus

Creagrutus caucanus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cauca.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1913. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part II. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 131). Indiana University Studies Núm. 18: 1-32.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A.S. i R.P. Vari 1994. Systematics of the Trans-Andean species of Creagrutus (Ostariophysi: Characiformes: Characidae). Smith. Contrib. Zool. (551):31 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Sena i Oise

Sena i Oise o Seine-et-Oise (francès) fou departament francès, avui desaparegut, que era identificat amb el codi 78. Fou un dels 83 departaments creats durant la Revolució Francesa el 4 de març de 1790, en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789, a partir d'una part de la província de l'Illa de França.
Fou suprimit l'1 de gener de 1968, com el departament del Sena, al qual voltava completament, quan es va aplicar la llei del 10 de juliol de 1964 que redefinia tota la regió parisenca. En aquesta reforma van aparèixer els departaments de l'Essonne, la Val-d'Oise i de les Yvelines. Alguns municipis van passar al departament dels Alts del Sena (9 en total: Chaville, Garches, Marnes-la-Coquette, Meudon, Rueil-Malmaison, Saint-Cloud, Sèvres, Vaucresson i Ville-d'Avray) al departament de Sena Saint-Denis (16 municipis: Aulnay-sous-Bois, Le Blanc-Mesnil, Clichy-sous-Bois, Coubron, Gagny, Gournay-sur-Marne, Livry-Gargan, Montfermeil, Neuilly-Plaisance, Neuilly-sur-Marne, Noisy-le-Grand, Le Raincy, Sevran, Tremblay-en-France, Vaujours, Villepinte) i 18 més al departament de la Val-de-Marne.
La prefectura del departament era Versalles, i tenia com a subprefectures Corbeil (que es va convertir en Corbeil-Essonnes, i es va transferir a Évry el 1966), Étampes (fins al 1926), Mantes (que va esdevenir Mantes-la-Jolie) (excepte entre 1926 i 1943), Pontoise, Rambouillet (a partir de 1812), i, després de 1962, Montmorency, Palaiseau, Le Raincy i Saint-Germain-en-Laye. El 1966 s'hi van afegir dos altres districtes per tal de preparar els nous departaments, Argenteuil i Étampes. D'aquesta manera, en el moment de la supressió, el departament comptava amb 11 districtes, 68 cantons i 688 municipis (actualment en els mateixos límits hi ha 686 municipis).
La població el 1962, data de l'últim cens, era de 2.298.931 habitants, avui dia passen dels 4,5 milions d'habitants. La superfície era aproximadament de 5.600 km².
Estava envoltat pels departaments de l'Oise al nord, del Sena i Marne a l'est, del Loiret al sud, d'Eure-et-Loir i de l'Eure a l'oest. A més, el departament del Sena, que comprenia París i el seu cinturó, estava completament rodejat d'aquest departament.
# Senada

Senada (àrab زنادة) és una comuna rural de la província d'Al Hoceima de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.176 persones.

## Història

El 20 de novembre de 1577 el rei deposat Mahàmmad (II) al-Maslukh es va refugiar a l'alcassaba de Senada per protegir-se de l'exèrcit del seu oncle Abd-al-Màlik al-Ghazi que va ocupar el tron del Marroc amb suport de l'Imperi Otomà. Un dia després va enviar una carta al governador del penyal de Vélez de la Gomera Juan de Molina perquè informés al rei Felip II d'Espanya de la seva situació de reclusió a l'alcassaba. Tres dies després, el 23 de novembre de 1577, va enviar una altra carta demanant-li ajuda per recuperar el seu tron. La petició va fer efecte, i el consell de guerra espanyol es va reunir en Madrid el 13 de desembre de 1577. Es va decidir donar-li permís per refugiar-se en el penyal amb la seva família.
Com en aquella època només els portuguesos tenien dret a entrar en terra marroquina, el rei Felip II d'Espanya va avisar el seu ambaixador a Lisboa per informar al rei Sebastià I de Portugal de l'arribada de Mahàmmad (II) al-Maslukh al penyal de Vélez de la Gomera. El 20 de gener de 1578 van arribar al penyal sis vaixells carregats de material militar enviats pel rei Sebastià. A l'alcassaba de Senada es van trobar Mahàmmad (II) al-Maslukh i el comandant portuguès Bastiao Gonzalvez. El rei Sebastià estava disposat a ajudar-lo a recuperar el seu tron.
El 14 de febrer de 1578 Mahàmmad (II) al-Maslukh va reunir les seves tropes en una platja prop del penyal de Vélez de la Gomera sota protecció de canons espanyols fins que va rebre l'ordre del rei portuguès per navegar cap a Ceuta el 26 de març de 1578.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* 1 2 3 Association Rif pour le Développement du Tourisme Rural. «Visión histórica de la Kasba de Snada». parquenacionalalhucemas.com. Arxivat de l'original el 2008-02-06. [Consulta: 19 desembre 2016].}
# Scorpaenopsis furneauxi

Scorpaenopsis furneauxi és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 9,6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls de corall i de clima subtropical (20°S-22°S) que viu fins als 10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des de la costa nord-est de Queensland fins a Pine Peak Island, l'est del mar d'Arafura i l'estret de Torres.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Heckel J. J., 1837. Ichthyologische Beiträge zu den Familien der Cottoiden, Scorpaenoiden, Gobioiden und Cyprinoiden. Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2. 143-164.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Whitley, G. P., 1959. More ichthyological snippets. Proc. R. Zool. Soc. N. S. W. v. for 1957-58: 11-26.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E i W.N. Eschmeyer, 2001. Revision of the Indo-Pacific scorpionfish genus Scopaenopsis, with descriptions of eight new species. Indo-Pacific Fishes (34):79 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Smederevo

Smederevo (Serbi: Смедерево pronunciat [smê̞de̞re̞v̞ɔ̝], turc otomà i modern Semendire, clàssica Vinceia, grec i romanès Semendria, català Semèndria, hongarès Szendrő o Vég-Szendrő) és una ciutat i municipalitat de Sèrbia, capital del districte de Podunavlje, situada a la riba dreta del Danubi a uns 40 més avall de la capital Belgrad. La seva població el 2002 era de 77.808 habitants i la de la municipalitat, que abraça també el territori a l'entorn arribava fins als 109.809 habitants.
# Servei d'Investigació Prehistòrica

El Servei d'Investigació Prehistòrica és una institució dedicada a la recerca arqueològica vinculada a la Diputació de València. Es va fundar en 1927, com una institució científica dedicada a investigar, conservar i difondre el patrimoni arqueològic valencià. Actualment està vinculat al Museu de Prehistòria de València.
La seua creació va estar vinculada a la tasca de l'arqueòleg aficionat alcoià Fernando Ponsell Cortés, que va oferir-li a la Diputació de València la col·lecció recopilada en les investigacions realitzades a jaciments de les comarques centrals. Va ser Isidre Ballester Tormo qui va aconsellar l'adquisició d'esta col·lecció, condicionada a la creació d'una institució que servira per a propulsar els estudis referents a la matèria, així com un Museu on exposar les troballes. Tot i estar vinculat a la Diputació de València, ja des de la seua creació tenia vocació d'abastar tot el territori valencià.
A iniciativa també de Ballester, es va crear el Museu de Prehistòria de València. El museu va ser anomenat de Prehistòria i no d'Arqueologia en un intent d'aminorar el camp d'actuació del mateix a causa de l'aleshores baix pressupost.
En els orígens es pot trobar el Centre de Cultura Valenciana, creat en 1915 i que va mostrar gran interès per temes arqueològics. Seria en 1928 quan es crearia la secció d'arqueologia del CCV, presidida per Nicolau-Primitiu. També en estes dates es crearia el Laboratori d'Arqueologia de la Universitat de València.
Durant la Guerra Civil Espanyola i els primers anys de la postguerra la investigació arqueològica valenciana s'interromp, si bé ja hi havia hagut una retallada de pressupost en 1933. En 1950, Domingo Fletcher assumeix la direcció de l'ens.

## Referències

* 1 2 Flecther i Pla 1977, p. 9
* ↑ Flecther i Pla 1977, p. 9
* ↑ Enguix i Hernández 2006, p. 17
* 1 2 de Pedro 2006, p. 55
* 1 2 Enguix i Hernández 2006, p. 21
* ↑ Enguix i Hernández 2006, p. 24
* ↑ Enguix i Hernández 2006, p. 29
* ↑ Enguix i Hernández 2006, p. 31-32
* ↑ de Pedro 2006, p. 66

## Bibliografia

* Domingo Fletcher; Enric Pla «Cincuenta años de actividades del Servicio de Investigación Prehistórica». Serie de trabajos varios, 57, 1977, pàg. 212.
* Hernández Pérez, Mauro; Enguix Alemany, Rosa. «El Servei d'Investigació Prehistòrica i l'Arqueologia Valenciana». A: Arqueologia en blanc i negre: la labor del SIP 1927-1950. València: Museu de Prehistòria de València, 2006, p. 17-32. ISBN 978-84-7795-439-2.
* de Pedro Michó, Maria Jesús. «Isidro Ballester Tormo i la creació del Servei d'Investigació Prehistòrica». A: Arqueologia en blanc i negre: la labor del SIP 1927-1950. València: Museu de Prehistòria de València, 2006, p. 47-66. ISBN 978-84-7795-439-2.
# Servei d'Ocupació de Catalunya

El Servei d'Ocupació de Catalunya (SOC) és un organisme autònom de caràcter administratiu de la Generalitat de Catalunya adscrit al Departament d'Empresa i Ocupació.
Va ser creat d'acord amb la Llei 17/2002 d'ordenació del sistema de treball i de creació del Servei d'Ocupació de Catalunya (SOC) el 5 de juliol.
El SOC emmarca la seva actuació en l'Estratègia Europea sobre Treball i en els plans nacionals sobre treball de l'Estat.
Dona servei a persones, empreses i territoris en els àmbits que afecten al treball i al desenvolupament local i té per objectiu promoure el treball de qualitat, en condicions d'igualtat, per contribuir a la cohesió social i al desenvolupament competitiu de l'empresa catalana.

## Funcions Principals

* Oferir els seus serveis a les persones que busquen feina, tant si estan en actiu com en situació d'atur i a les empreses.
* Oferir un marc d'igualtat d'oportunitat laborals per a tothom
* Fomentar l'esperit emprenador i donar suport a la petita i mitjana empresa
* Aconseguir un nivell alt d'ocupació amb la promoció i creació de treball

## Organització interna

El SOC té dos nivells d'actuació:
* Orgànic: El Consell de Direcció que és un òrgan de govern.
* Oficines de Treball:
** Els Serveis Territorials, que són la representació institucional del SOC en el territori.
** Les oficines de Treball de la Generalitat, que són el punt de referència en el territori.
** Els Centres d'Innovació i Formació Ocupacional (CIFO), que són centres de referència de formació professional.

### Oficines de treball

El SOC disposa d'una xarxa d'oficines de treball i punts d'autoservei (PAS) per atendre prop del domicili i on es poden realitzar:
* Imprimir certificats i informes
* Cercar cursos
* Informació i sol·licituds de prestacions
* Renovar l'atur
* Cercar ofertes de feina
* Canviar dades personals
* Canviar la situació administrativa
* Demanar recordatori de la paraula de pas / PIN
* Canviar la paraula de PAS / PIN

## Referències

* Servei d'Ocupació de Catalunya
# Segona circumscripció dels Pirineus Orientals

La segona circumscripció dels Pirineus Orientals és una de les 4 circumscripcions electorals per a l'Assemblea Nacional Francesa que componen el departament dels Pirineus Orientals (66) situat a la regió d'Occitània.

## Composició

El segon districte dels Pirineus Orientals és limitada per les fronteres electorals de la llei núm 86-1197 de 24 de novembre de 1986, que inclou:
* cantó de la Costa Radiant,
* cantó de la Tor de França,
* cantó de Perpinyà-1,
* cantó de Ribesaltes,
* cantó de Sant Llorenç de la Salanca,
* cantó de Sant Pau de Fenollet,
* cantó de Sant Esteve del Monestir,
* cantó de Sornià.

## Diputats elegits

Llista dels diputats elegits :
| Període | Identitat | Partit |
| 1988-1993 | Pierre Estève | PS |
| 1993-1997 | André Bascou | RPR |
| 1997-2002 | Jean Codognès | PS |
| 2002-2007 | Arlette Franco | UMP |
| 2007-2010 | Arlette Franco | UMP |
| 2010-2017 | Fernand Siré | UMP |
| 2017- | Louis Aliot | FN |
| les dades anteriors no són pas conegudes |||

## Enllaços externs

* Mapa de les circumscripcions legislatives de França
* Resultats Arxivat 2011-12-20 a Wayback Machine. a les eleccions legislatives franceses de 2007
# Seu vacant

Seu vacant (en llatí sedes vacans, habitualment emprat l'ablatiu sede vacante, en català 'mentre la seu és vacant') és una expressió llatina que significa en dret canònic de l'Església Catòlica que la seu d'una diòcesi no està ocupada. És la conseqüència de la mort, la destitució o el trasllat d'un bisbe. Quan es tracta de la mort del bisbe de Roma, el papa, el Col·legi Cardenalici només pot organitzar els afers corrents: «Sede romana vacante aut prorsus impedita, nihil innovetur in Ecclesiae universae regimine» o en català: «Quan la seu de Roma és vacant o totalment impedida, res no serà canviat en el govern de l'Església universal». Els decrets decidits durant la vacança han de ser confirmats després, quan un successor ha estat nominat.
Quan es tracta d'una seu episcopal ordinària, s'apliquen els cànons 416 a 430. La seu és vacant quan el bisbe diocesà ha mort, quan ha renunciat i el papa ho ha acceptat, quan ha estat traslladat o quan ha estat destituït. Fins que un successor sigui nomenat, el coadjutor o el vicari s'ocupen dels afers corrents.

## Sedisvacantisme

El sedisvacantisme és un moviment de catòlics tradicionalistes que pretenen que des de la mort de Pius XII el 1958 no hi ha hagut cap successor digne al capdavant de l'Església catòlica.

## Referències

* ↑ «Seu vacant». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ De Sanctae Romanae Ecclesiae cardinalibus, Codex Iuris Canonici, cànon 335, consulta el 4 de març de 2012 (en català: Sobre els cardenals de la Santa Església Romana)
* ↑ Capítol III: De sede impedita et de sede vacante, Art. 2: De sede vacante, Codex Iuris Canonici (en català: Sobre la seu impedida i la seu vacant, art. 2: Sobre la seu vacant)
* ↑ Codex Iuris Canonici, canon 416

## Vegeu també

* Renúncia papal
# Sent Martin e Favarelhas

Sent Martin Chasteu (en francès Saint-Martin-Château) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 135 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Bourganeuf - Royère-de-Vassivière.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1134 | 1229 | 1110 | 1100 | 1196 | 1230 | 1210 | 1294 | 1311 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1273 | 1176 | 1322 | 1300 | 1235 | 1279 | 1250 | 1289 | 1290 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1228 | 1158 | 1118 | 930 | 812 | 695 | 667 | 572 | 485 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 373 | 323 | 259 | 219 | 152 | 135 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2001-2008 | Georges Barlet |
| 2008-2014 | Jean-Paul Monnier |
| 2014- | Nicolas Derieux |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net.
# Sot del Noi

El Sot del Noi és un torrent i un sot, o vall estreta i feréstega, del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
És en el sector nord-est del terme, a ponent del Rossinyoler, al nord-oest de la masia del Serrà i al sud-est del Racó de la Creu. Es troba al nord de la Costa del Barbot i del Morro del Xai. És afluent per l'esquerra del torrent del Barbot, torrent que forma, juntament amb el Racó de la Creu.

## Enllaços externs

* El Sot del Noi en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sot del Peret

El Sot del Peret és un sot del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
És a la zona central-oriental del terme de Castellcir, en el vessant nord del Serrat Rodó, al nord-oest de l'Era d'en Coll i a l'esquerra del torrent de Centelles.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim complex d'origen modern i de caràcter descriptiu, generat ja en català: és el sot on es trobava el tros que conreava el Peret, de Castellcir.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.

## Enllaços externs

* El Sot del Peret en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# Element unitari de càrrega

Un element unitari de càrrega (ULD, sigles angleses de unit load device) és un palet o contenidor utilitzat per carregar equipatges, mercaderies i correu a avions de fuselatge ample i alguns avions de fuselatge estret. Permet empaquetar una gran quantitat de mercaderies en una mateixa unitat. Com que redueix la quantitat total d'unitats per carregar, permet estalviar temps i feina al personal de terra i ajuda a evitar els retards. Cada ULD té el seu propi manifest per poder fer seguiment del seu contingut.
La IATA publica els reglaments que regeixen l'ús dels ULD i indica que n'hi ha uns 900.000 en servei, amb un valor total superior a 1.000 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ «ULD Regulations». IATA.
# BMW Z3

El BMW Z3 és un automòbil esportiu produït pel fabricant alemany BMW entre els anys 1996 i 2002. Alguns dels seus rivals principals són els alemanys Audi TT, Mercedes-Benz/ Classe SLK, Porsche Boxster i Porsche Cayman, i els japonesos Mazda MX-5 i Nissan 350Z. És el primer model de BMW muntat als Estats Units, més precisament a Spartanburg, a Carolina del Sud. El Z3 va ser substituït pel BMW Z4 a finals de 2002 en el Saló de l'Automòbil de París.

## Referències

* ↑ «BMW Z3 - información, precios, alternativas - AutoScout24». [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Amaya, Álvaro Prieto. «Van nada menos que 6 millones de BMW fabricados en Spartanburg: cuna de los Z y X» (en castellà). [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «Compra tu BMW Serie Z en AutoScout24». [Consulta: 27 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Lloc oficial de BMW a Europa
# Blois (desambiguació)

«Blois» té aquests significats:
* Blois, comuna al departament de Loir i Cher (regió del Centre-Vall del Loira, França)
* Blois-sur-Seille, municipi al departament del Jura (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Bisbat de Blois, seu de l'Església Catòlica a França, sufragània de l'arquebisbat de Tours
* Cantó de Blois-1, cantó al districte de Blois del departament de Loir i Cher (França)
* Cantó de Blois-2, cantó al districte de Blois del departament de Loir i Cher (França)
* Cantó de Blois-3, cantó al districte de Blois del departament de Loir i Cher (França)
* Cantó de Blois-4, cantó al districte de Blois del departament de Loir i Cher (França)
* Cantó de Blois-5, cantó al districte de Blois del departament de Loir i Cher (França)
* Casa de Blois, llinatge sorgit de la noblesa franca
* Castell de Blois, edifici al departament de Loir-et-Cher
* Comtat de Blois, jurisdicció feudal de França originada vers el 900
* Districte de Blois, districte del departament francès del Loir i Cher (regió del Centre-Vall del Loira, França)
* Tractat de Blois, diversos acords
* Vescomtat de Blois, jurisdicció feudal de França centrada a Blois sorgida el segle IX
# Saint-Pierre-Quiberon

Saint-Pierre-Quiberon (en bretó Sant-Pêr-Kiberen) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.204 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.924 | 2.012 | 1.984 | 2.026 | 2.184 | 2.165 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1977 | Jean-Gwenaël Le Porz | |
| 1977-1980 | Henri Tilly | |
| 1980-2001 | Jean-Michel Kervadec | |
| 2001- | Geneviève Marchand | PS |