OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santuari de Pandíon

El Santuari de Pandion era un recinte sagrat a l'aire lliure situat al final de la via sacra a l'Acròpoli d'Atenes, just a l'extrem sud-oriental, vora la muralla, dedicat a Pandíon, llegendari rei d'Atenes, i a les festes que se celebraven en honor seu. En aquest lloc se li havia edificat un heròon per commemorar o retre culte a l'heroi, erigit com un cenotafi. Segons Pausànias, en aquest santuari li rendien culte també els megarencs, ja que Pandíon estava enterrat a Mègara.
El primer santuari data probablement del primer període clàssic, però el van construir de nou pels volts del 430 aC. Consistia en un recinte rectangular a l'aire lliure, de 40 m x 17.5 m, dividit en dues seccions per un mur: el santuari pròpiament dit a l'oest i un ergastèrion o taller a l'est, usat probablement pels diversos artesans que treballaven a l'Acròpoli. S'hi accedia a través d'un propileu situat al costat oest i s'hi aixecava una estàtua de l'heroi atenenc.
Se'n van trobar els fonaments durant les excavacions per a la construcció del Museu de l'Acròpoli (1865-1874), edifici que es va aixecar a l'extrem oriental de l'acròpoli. Actualment està tancat i el nou edifici, inaugurat el 2009, es troba a la ciutat baixa.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 41,6
* ↑ Neils, Jenifer (ed.). Worshipping Athena: Panathenaia and Parthenon. Wisconsin: University of Wisconsin Press, 1997, p. 40-41. ISBN 9780299151140.

## Enllaços externs

* Santuari de Pandíon, dins Maquettes Historiques, amb la maqueta del santuari (francès)
* Santuari de Pandíon, dins Project Athinai (anglès)
* Acròpolis d'Atenes: Patrimoni de la Humanitat
1 Partenó - 2 Antic temple d'Atena - 3 Erectèon - 4 Estàtua d'Atena Pròmacos - 5 Propileu - 6 Temple de Nice Àptera - 7 Eleusínion - 8 Santuari d'Àrtemis Braurònia - 9 Calcoteca - 10 Pandrosèon - 11 Casa de les Arrèfores - 12 Altar d'Atena - 13 Santuari de Zeus Polieu - 14 Santuari de Pandíon - 15 Odèon d'Herodes Àtic - 16 Estoa d'Èumenes - 17 Santuari d'Asclepi - 18 Teatre de Dionís - 19 Odèon de Pèricles - 20 Tèmenos de Dionís :
# Municipi de Västerås

Västerås Municipi (Västerås kommun) és un municipi del Comtat de Västmanland, a la part cental de Suècia. La ciutat més gran és Västerås.

## Localitats

D'acord amb dades del 2018, es mostra la població que hi hi havia a les 17 localitats del municipi:
| Municipi | Població |
| Västerås | 122.953 |
| Skultuna | 3.342 |
| Hökåsen | 3.023 |
| Irsta | 2.833 |
| Kvicksund | 2.208 |
| Tillberga | 2.164 |
| Barkarö | 1.546 |
| Enhagen-Ekbacken | 1.091 |
| Dingtuna | 1.032 |
| Tidö-Lindö | 710 |
| Malmen | 552 |
| Örtagården | 471 |
| Tortuna | 418 |
| Harkie | 284 |
| Munga | 272 |
| Lycksta | 240 |
| Kärsta och Bredsdal | 221 |

## Referències

* ↑ «Folkmängd per tätort efter region och vart 5:e år» (en suec). Statistics Sweden. [Consulta: 28 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Västerås Municipi - Pàgina oficial (en suec)
# José Antonio Etxebarrieta Ortiz

José Antonio Etxebarrieta Ortiz (Bilbao, 1940 - 1973) fou un advocat basc i dirigent d'ETA, germà de Txabi Etxebarrieta. Militant d'EGI, el 1958 fou detingut per primer cop quan repartia octavetes a Begoña i empresonat dos mesos a Larrinaga. Un cop alliberat, marxà a París, on va tenir durs enfrontaments amb la direcció del Partit Nacionalista Basc, cosa que el va dur a contactar amb ETA.
L'estiu de 1963 va caure greument malalt i li fou diagnosticada una "mielitis de columna", una rara malaltia provocada per la inflamació de la medul·la espinal. Durant tres anys va estar completament paralitzat, passant grans temporades ingressat en un sanatori, on rebia freqüents visites del seu germà Txabi. Durant la convalescència va llegir clàssics marxistes, especialment Nikolai Lenin. El 1966 va començar a caminar ajudant-se amb crosses i va preparar per a la V Assemblea l'Informe Txatarra, que es va convertir en la base argumental per a expulsar d'ETA al sector que després es transformaria en el Moviment Comunista d'Euskadi (EMK).
Dins d'ETA s'encarregà de la redacció de la publicació Zutik. Amb motiu del procés de Burgos va encarregar-se de la defensa de Xabier Izko de la Iglesia, acusat de ser l'autor material de la mort de Melitón Manzanas. En 48 hores va redactar els 80 folis d'al·legacions contra l'acusació que pesava sobre Izko. Posteriorment col·laboraria amb Gisèlle Halimi en l'elaboració del famós llibre sobre el procés.
El març de 1973, va tenir un sobtat agreujament de la seva malaltia. A pesar d'això va participar en la defensa de militants bascos davant un consell de Guerra. Va morir el 3 d'abril de 1973.

## Enllaços externs

* Biografies dels germans Etxebarrieta Arxivat 2008-07-20 a Wayback Machine.
# Mim d'Española

El mim d'Española (Mimus macdonaldi) és un ocell de la família dels mímids (Mimidae). Habita camp obert de l'illa Española i petites illes properes, a les Galápagos.

## Referències

* ↑ «Mim d'Española». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Vignole Borbera

Vignole Borbera, (Vigneule Borbaja en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Arquata Scrivia, Borghetto di Borbera, Grondona, Serravalle Scrivia i Stazzano.
Pertanyen al municipi les frazioni de Precipiano, Variano Inferiore i Variano Superiore .

## Fills il·lustres

* Mansueto Gaudio (1873-1941), cantant d'òpera de la corda de baix.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
* Façana de l'església
* Panorama
* Castell
# Eduardo Quintela Bóveda

Eduardo Quintela Boveda (San Cristovo de Cea, 5 de juliol de 1891 - Barcelona, agost de 1968) fou un policia i repressor espanyol.
Inspector del Cos General de Policia des de 1917, durant la Segona República Espanyola va treballar per a Miquel Badia Capell. Durant la guerra civil espanyola era comissari cap de la Secció de Serveis Especials a Valladolid, on fou felicitat públicament el 1937 per la seva tasca en consolidar la pau pública.
En acabar la guerra civil fou destinat a Barcelona, on va treballar amb Pedro Polo Borreguero i amb qui va detenir l'assassí de Miquel Badia i Capell, Justo Bueno Pérez. El 1939 va assolir un gran èxit en detenir els membres de CNT Eliseu Melis Díaz i Antoni Seba Amorós, que actuaran de confidents per a ell fins que Melis fou assassinat el 1947 per membres de la CNT. El 1941 fou nomenat cap de la Brigada d'Investigació social, però el 1945 es va dividir en Brigada Político Social i Servicios Especiales. Fou nomenat cap de la Brigada Político-Social a Barcelona el 1945. El 2 de març de 1949 el grup Los Maños liderat per Quico Sabater i Wenceslao Jiménez Orive va intentar un atemptat contra ell als carrers Mallorca i Provença de Barcelona, però no anava al cotxe i en comptes mataren els falangistes Manuel Piñol Ballester i José Tella Bavoy, cap d'esports de la mateixa organització, i el xòfer Antonio Norte Juárez. Es va proposar l'objectiu d'acabar amb el maquis llibertari a Barcelona mitjançant un bon sistema de delators i infiltrats que facilitaren la caiguda de dirigents com Josep Lluís i Facerias, metrallat al barri de Sant Andreu del Palomar el 30 d'agost de 1957.
Tot i jubilat a Galícia, el 1960 baixà amb el seu gos "bloodhound" per participar en la captura de Quico Sabaté.

## Referències

* ↑ Ferran Sánchez Agustí El maquis anarquista,
* ↑ Necrològica a La Vanguardia, 10 d'agost de 1968
* ↑ POLICIA DEL ALZAMIENTO NACIONAL, 1937-1939, SEGÚN JULIO DE ANTON
* ↑ La maldición de los hermanos Badia
* ↑ Assassinat d'Eliseu Melis (12-07-1947) a estelnegre.org
* ↑ «La represión contra el Movimiento Libertario Español (1939 - 1995)». Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: 16 novembre 2014].
* ↑ Atemptat contra Eduardo Quintela Bóveda a antropologia.cat
* ↑ Francesc Sabaté i Llopart "Quico". La leyenda de un maquis
# Làcares

Làcares és el nom dels següents personatges:
* Làcares d'Atenes, demagog atenenc del segle iii aC
* Làcares, retòric atenenc del segle V
# José Antonio Fernández Prieto

* Si cerqueu altres usos, vegeu José Antonio Fernández.
José Antonio Fernández Prieto (Mieres, 1950-Oviedo, 7 de novembre de 2019) va ser un botànic, ecòleg, pteridòleg, fitogeògraf espanyol, que va treballar com a catedràtic a la Unitat de Botànic del Departament de Biologia d'Organismes i Sistemes de la Universitat d'Oviedo.
Va ser director de l'INDUROT (Institut de Recursos Naturals i Ordenació del Territori) de la Universitat d'Oviedo entre 1997 i 2001. Va ocupar el carrec de Director Científic del Jardí Botànic de Gijón des de la seva creació fins al 2007. Va morir sobtadament el 7 de novembre de 2019 als seixanta-nou anys al seu domicili.

## Algunes publicacions

* J.A. Fernández Prieto (1978). Notas sobre la flora astur-leonesa. Rev. Fac. Cienc. Oviedo 17-19:303-308.
* Díaz, TE y J.A. Fernández Prieto (1994). La vegetación de Asturias. Itinera Geobot. 8: 243-528
* B. Jiménez-Alfaro, G. A. Bueno Sánchez y J. A. Fernández Prieto (2005). Ecología y conservación de Centaurium somedanum M. Laínz (Gentianaceae), planta endémica de la Cordillera Cantábrica (España). Pirineos 160.

### Llibres

* 1996. La Reserva Integral de Muniellos: flora y vegetación. Volumen 1 de Cuadernos de medio ambiente: Naturaleza. Ed. Principado de Asturias, Consejería de Agricultura. 206 pp. ISBN 8478474099, coedición junto, Álvaro Bueno Sánchez.
* 1997. Flora y vegetación de la ría de Villaviciosa. Volumen 2 de Cuadernos de medio ambiente: Naturaleza. Ed. Principado de Asturias, Consejería de Agricultura. 183 pp. ISBN 847847451X, coedición junto Álvaro Bueno Sánchez.
* Tomás Emilio Díaz González, José Antonio Fernández Prieto, Antonio Vázquez. 2002. Paisaje vegetal del noroeste ibérico: el litoral y orquídeas silvestres del territorio. Colección Mayor. Ed. Trea. 302 pp.
* 2002. Curso de botánica. Volumen 1 de Trea ciencias. Ed. Trea. 574 pp. ISBN 8497041135, coedición con Tomás Emilio Díaz González y María del Carmen Fernández-Carvajal Álvarez.

## Honors

* Membre corresponent del Reial Institut d'Estudis Asturians (RIDEA) des de 2010.
* Premi "Juan Uría" (XXIII Ed.), concedit per la Conselleria de Cultura del Govern de Principat d'Astúries, pel treball d'investigació denominat «La expedición botánica a Asturias de Michel Charles Durieu de Maisonneuve en 1835».
* Li ha estat dedicada l'espècie híbrida Ranunculus × prietoi Cires, in Pl. Biosystems 146(Suppl.): 204 (2-VIII-2012) [= Ranunculus amplexicaulis L. × Ranunculus gramineus L.]

## Referències

* 1 2 «Fallece a los 69 años el catedrático de Botánica José Antonio Fernández Prieto» (en castellà), 08-11-2019. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ http://www.lne.es/sociedad-cultura/2011/11/08/botanica-oligarquia-temas-galardonados-juan-uria/1153582.html
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
«Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Enllaços externs

* Jardí Botànic de Gijón
# Mina Ahadi

Mina Ahadi (1956) és un activista política iranianoaustríaca. Com a activista política comunista, és membre del Comitè Central i del Politburó del Partit Obrer-Comunista de l'Iran.
Mina Ahadi s'oposa a les lleis basades en la fe i promou els drets de la ciutadania i una llei secular. Ahadi també és la figura principal del Comitè Internacional contra els Afusellaments i del Comitè Internacional contra la Lapidació. També és la principal fundadora del Consell central alemany d'ex-musulmans. El Consell Central d'Ex-Musulmans pretén trencar el tabú que comporta la renúncia a l'Islam i oposar-se a les lleis d'apostasia i a l'Islam.

## Biografia

El marit d'Ahadi, que també era activista polític, va ser executat a l'Iran el dia de l'aniversari de la parella. La seva execució es va convertir en la seva motivació per lluitar contra la pena capital.
Viu i treballa a Alemanya i va ajudar a aconseguir la llibertat de Nazanin Fatehi a l'Iran. A causa de les amenaces de mort contra ella, viu sota protecció policial des del moment de la seva aparició pública com a presidenta del Consell Central d'Exmusulmans. Des d'octubre de 2018 és "ambaixadora" oficial de l'associació registrada intaktiv e. V. que treballa contra la circumcisió dels nens.
El 20 d'octubre de 2007, va ser guardonada amb el premi Secularist of the Year de la National Secular Society del Regne Unit. Ahadi té dues filles.

## Referències

* ↑ «Intaktiv-Botschafter-/Innen».
* ↑ «Neue Botschafterinnen für genitale Selbstbestimmung: Mina Ahadi und Ann-Marlene Henning».
# Viktors Morozs

Viktors Morozs (nascut el 30 de juliol de 1980) és un futbolista letó que juga com a migcampista, actualment al club Skonto Rīga de la lliga letona de futbol. També és internacional amb Letònia.

## Palmarès
### Skonto FC

* Lliga letona (5): 2000, 2001, 2002, 2003, 2004
* Copa letona (3): 2000, 2001, 2002

## Enllaços externs

* Fitxa a Soccerway
* Fitxa a Footballdatabase.eu
* Viktors Morozs a National-Football-Teams.com (anglès)
# Sugarcult

Sugarcult és un grup de pop punk fundat el 1997, originari de Santa Barbara (Califòrnia). El nom Sugarcult prové d'un grup de lesbianes que vivien al davant del cantant, Tim Pagnotta.
La banda està composta per:
* Tim Pagnotta: Veu, guitarra rítmica
* Kenny Livingston: Bateria
* Airin Older: Baix, segones veus
* Marko 72: Guitarra elèctrica
Tim va conèixer l'exbateria Ben Davis en un pati entre hores del col·legi: Ben (que llavors tocava el baix) i Tim tocaven junts per fer passar el temps, fins que el Tim va invitar Airin Older, un noi de la seva classe, a tocar amb ells, i va acceptar. Ben va canviar-se per la bateria i Airin es va dedicar al baix. Marko 72 també es va integrar en el grup amb la seva guitarra després de conèixer el Tim en un concert.
Després que Sugarcult posés el disc Start Static a la venda, la gent va adonar-se de què el Ben faltava molt en el grup. I al final va deixar el grup oficialment el 2003. L'actual bateria Kenny Livingston el va substituir.

## Discografia

* Eleven (1999)
* Wrap Me Up In Plastic (2000)
* Start Static (2001)
* Palm Trees and Power Lines (2004)
* Back To The Disaster (2006)
* Lights Out (2006)

## Singles

* "Stuck In America" (Sept./Oct. 2001)
* "Bouncing Off the Walls" (Marzo 2002)
* "Pretty Girl (The Way)" (Septiembre 2002)
* "Memory" (Abril 2004)
* "She's the Blade" (Septiembre 2004)
* "Do It Alone" (Octubre 2006)

### Components

* Tim Pagnotta - Vocalista/Guitarra
* Marko 72 - Guitarra
* Kenny Livingston - Batería
* Airin Older - Bajo

### Exmembres

* Ben Davis - Batería

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Pàgina web no oficial
* Fearless Records
* Pure Volume Arxivat 2010-12-28 a Wayback Machine.
Categoría:Grupos de punk pop Categoría:Grups de música dels Estats Units
# Tintorell

El Tintorell (Daphne mezereum) és una planta silvestre, o conreada en jardineria, de la família de les timeleàcies (Thymelaeaceae).
És un arbust caducifoli de fins a 1,5 m d'alt, amb les branques rectes i totes les fulles a la part superior. Les fulles són d'uns 3 a 8 cm, blanes, lanceolades i d'1 a 2,5 cm d'ample.
La floració té lloc entre els mesos de febrer i maig. Les flors són rosades i molt oloroses, amb la corol·la tubular oberta a la part superior en 4 lòbuls.
El fruit és una baia vermella tòxica pels humans però no pels ocells que la dispersen.
La podem trobar a la majoria d'Europa i oest d'Àsia, en boscos caducifolis i a bardisses humides, i habitualment en sòls calcaris.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 115-116. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net - Daphne mezereum L.». Arxivat de l'original el 2016-08-01. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «The poison garden website» (en anglès). [Consulta: 29 desembre 2015].
# San Donato Val di Comino

San Donato Val di Comino és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 110 km a l'est de Roma i a uns 40 km a l'est de Frosinone.
San Donato Val di Comino limita amb els municipis d'Alvito, Gallinaro, Opi, Pescasseroli i Settefrati.
A 1 de gener de 2019 tenia 2.004 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# New York Mills

* Per a altres significats, vegeu «New York Mills (Minnesota)».
New York Mills és una vila al Comtat d'Oneida (Nova York). Segons el cens del 2000 tenia 3.191 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New York Mills tenia 3.191 habitants, 1.550 habitatges, i 806 famílies. La densitat de població era de 1.080,7 habitants/km².
Dels 1.550 habitatges en un 21,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,9% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 48% no eren unitats familiars. En el 41,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,6% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 24% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.993 $ i la renda mediana per família de 39.779 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 29.844 $. La renda per capita de la població era de 19.793 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New York Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New York Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lucy Salani

Lucy Salani (Fossano, 12 d'agost de 1924 - Bolonya, 21 de març de 2023) va ser una activista italiana, coneguda com l'única persona trans italiana supervivent d'un camp de concentració nazi.
Va néixer al municipi piemontès de Fossano el 1924 com a Luciano Salani i es va criar a Bolonya com a home homosexual. Com que era d'ideologia antifeixista, va desertar tant de l'exèrcit italià com del nazi i va ser consegüentment deportada a Dachau el 1944. S'hi va estar sis mesos, fins a l'alliberament del camp per part dels Estats Units el 1945. Més tard, va viure a Itàlia i va viure entre Torí i Roma per a finalment tornar a Bolonya als anys vuitanta, on va morir.
És considerada per l'organització Movimento Identità Trans com l'única persona transgènere italiana que ha sobreviscut a les persecucions feixistes i nazis.

## Difusió

La seva figura ha estat difosa gràcies a la biografia Il mio nome è Lucy. L’Italia del XX secolo nei ricordi di una transessuale de Gabriella Romano, que també va dedicar-li el documentari Essere Lucy el 2011. Altres incursions en la pantalla gran de Salani inclouen l'entrevista que li va fer Gianni Amelio a Felice chi è diverso el 2014 i l'aparició al camp de Dachaus a C'è un soffio di vita soltanto, dirigit per Daniele Coluccini i Matteo Botrugno el 2021.

## Referències

* 1 2 di Leonardo, Noemi. «Addio a Lucy Salani, unica transessuale sopravvissuta al lager di Dachau». BolognaToday, 22-03-2023. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «E' morta Lucy Salani» (en italià). RaiNews. Rai - Radiotelevisione Italiana, 22-03-2023. [Consulta: 23 abril 2023].
* 1 2 Q., F. «È morta Lucy Salani, l’unica donna transessuale italiana sopravvissuta ai campi di concentramento nazisti» (en italià). il Fatto Quotidiano, 22-03-2023. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Coviello, Monica. «Addio a Lucy Salani, l’unica trans sopravvissuta ai campi di concentramento» (en italià). Vanity Fair, 22-03-2023. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Sirianni, Simona. «Addio a Lucy Salani, unica donna trans sopravvissuta ai lager» (en italià). iO Donna, 23-03-2023. [Consulta: 23 abril 2023].

## Bibliografia

* Romano, Gabriella. Il mio nome è Lucy. L'Italia del XX secolo nei ricordi di una transessuale (en italià). Donzelli Editore, 2009, p. 29-33. ISBN 978-8-8603-6362-6.
* Romano, Gabriella. Essere Lucy (en italià). Manifesto Libri, 2012. ISBN 978-8-8728-5564-5.
# José Álvarez Mariño

José Álvarez Mariño (Madrid, 21 de setembre de 1836 - ?) fou un polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant el sexenni democràtic i durant la restauració borbònica.

## Biografia

Durant el sexenni democràtic es va adscriure dins el grup dels monàrquics liberals, amb els quals fou regidor i tinent d'alcalde de Madrid i elegit diputat per Vilademuls a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872. El 1874 fou nomenat Inspector del Patrimoni al Ministeri de Gràcia i Justícia.
Fou cap del Círculo Constitucional de Madrid i diputat pel Partit Constitucional a les eleccions generals espanyoles de 1876, però posteriorment ingressà al Partit Liberal Conservador a les eleccions generals espanyoles de 1879, 1881, 1884 i 1886, i pel partit de Francisco Romero Robledo a les de 1891. Des del seu escó s'interessà pels interessos econòmics dels empresaris catalans i fou membre de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre (IACSI).
Alhora, fou també tinent d'alcalde de Madrid, membre del Consejo Penitenciario (1887) i vocal de la junta encarregada de la construcció de la Presó Model de Madrid. El 1892 fou nomenat director de la Caixa d'Estalvis de Madrid, el 1895 vicepresident del Consejo de Aduanas i Aranceles, i el 1896 vocal de la Junta de Propaganda i organització del Congrés Internacional d'Higiene i Demografia.

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine. p.576
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Mina (la Meca)

Mina o Minà (àrab: مِنى, Minà) és una vall situada uns pocs quilòmetres a l'est de la Meca, en direcció a Arafat, a l'Aràbia Saudita.
És notable perquè la tradició diu que allí s'acaba el hajj o peregrinació obligatòria. Segons el costum, els pelegrins surten de la Meca el dia 8 de dhu-l-hijja de bon matí i fan a Mina la pregària de migdia; hi resten fins a la sortida del sol del dia 9 i llavors han d'anar cap a Arafat. Aquesta tradició té origen preislàmic.

## Referències

* Enciclopèdia de l'islam, VII, 65-66
Viccionari
# Viktoriya Zeynep Güneş

Viktoriya Zeynep Güneş, (Poltava, 19 de juny de 1998) nascuda com a Viktoriya Solntseva, és una nedadora turca amb diversos rècords d'Ucraïna i de Turquia. Té el record mundial femení junior amb 2:19.64 en 200m breaststroke (estil braça) des del 2015.

## Referències

* ↑ http://tyf.gov.tr/Duyuru/zeynep-gunes-dunya-gencler-sampiyonasinda-dorduncu-altin-madalyasini-kazandi_11160 Arxivat 2015-09-05 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Merve Terzioğlu

## Enllaços externs

* Entrevista amb Güneş: "Turquia me coneixera més que a Hürrem" Arxivat 2015-09-01 a Wayback Machine. (Hürrem Sultan) (turc)