OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obús remolcat

Un obús remolcat és una peça d'artilleria dissenyada per moure's com una càrrega remolcada darrere d'un vehicle tractor d'artilleria. L'artilleria remolcada són obusos amb rodes, que poden transportar-se per aire per donar suport a la infanteria aliada, i són remolcats darrere de vehicles tractors d'artilleria, semiorugues, o camions militars. Els obusos remolcats ofereixen una escassa protecció a les seves tripulacions, i disparar els pesats projectils a una cadència de tir ràpida requereix un gran esforç per part de la dotació de l'obús. Cal fer algun ajustament de l'arma, per col·locar-la en posició de tret. Actualment aquestes peces d'artilleria estan sent reemplaçades per l'artilleria autopropulsada, no obstant alguns exèrcits encara les utilitzen al seu arsenal.

## Història

L'obús va aparèixer a la primera meitat del segle xix, però va ser durant la Primera Guerra Mundial quan va aconseguir gran importància com la principal peça d'artilleria pesada, en permetre atacar des de dalt les fortificacions semienterrades que eren gairebé invulnerables per als canons de campanya tradicionals. La velocitat dels projectils disparats per un obús era, al passat inferior a la aconseguida per un canó del mateix calibre en tir directe. Però actualment, gràcies als avenços en matèria de propel·lents, agregant càrregues de propulsió addicionals, s'assoleix una velocitat inicial del projectil més gran i més abast. Actualment la majoria de les peces artilleres modernes són canons obusos, permetent actuar tant en tir directe com indirecte. A la Segona Guerra Mundial, l'obús remolcat de 105 mm M2A1 va ser probablement l'arma d'artilleria més eficaç de l'Exèrcit dels Estats Units.

## Obusos remolcats per país
### Alemanya

* 10,5 cm leichte Feldhaubitze 16
* 10.5 cm leFH 18
* 21 cm Mörser 10
* 21 cm Mörser 16

### Canadà

* Obús GC-45

### Espanya

* Santa Bàrbara Sistemes 155/52

### Estats Units

* Canó Atòmic M65
* Obús M101
* Obús M102
* Obús M114 155 mm
* Obús M115
* Obús M119
* Obús M198

### França

* Obús de muntanya 105/11 model 1919 Schneider
* Canó curt Schneider Model 1934 105 mm
* Canó curt Model 1935 B 105 mm
* Obús de 155 mm model 1917 Schneider
* Obús de 155 mm Model 50
* TRF1

### Israel

* Soltam M-71

### Itàlia

* OTO Melara Model 56

### Japó

* Obús Tipus 96 150 mm

### Regne Unit

* Canó lleuger L118
* FH-70
* Obús M777

### Rússia

* Obús 2A65 de 152 mm

### Sud-àfrica

* Obús Denel G5

### Unió Soviètica

* Obús de 203 mm M1931 (B-4)

## Referències

* ↑ «Towed artillery» (en anglès).
# Bernard Rogers

Bernard Rogers (Nova York, 4 de febrer, 1893 - Rochester/New York, 24 de maig, 1968), va ser un compositor nord-americà. La seva obra més coneguda és La Passió, un oratori escrit el 1942.

## Vida i carrera

Rogers va néixer a Nova York. Va estudiar amb Arthur Farwell, Ernest Bloch, Percy Goetschius i Nadia Boulanger. Va ensenyar a l'Cleveland Institute of Music, a The Hartt School i a l'Eastman School of Music. Entre els seus alumnes hi havia Stephen Albert, Dominick Argento, Jacob Avshalomov, William Bergsma, David Borden, Will Gay Bottje, David Diamond, Walter Hartley, Ronald Lo Presti, Ulysses Kay, Louis Mennini, John La Montaine, W. Francis McBeth, Ron Nelson, Burrill Phillips, Gardner Read, H. Owen Reed, Margaret Vardell Sandresky, Robert Ward, John Weinzweig, Norma Wendelburg, Richard Lane , Clifton Williams i Laurence Rosenthal entre d'altres.
Es va incorporar a la facultat d'Eastman el 1929. Va compondre cinc òperes, cinc simfonies, altres obres per a orquestra, música de cambra, tres cantates, música coral i Lieder. La seva òpera en un acte The Warrior, per a la qual Norman Corwin va escriure el llibret, va rebre la seva estrena a la Metropolitan Opera l'11 de gener de 1947.
Va ser patró nacional de Delta Omicron, una fraternitat musical professional internacional. Rogers es va retirar d'Eastman el 1967. Va morir a Rochester el 24 de maig de 1968, dos dies després d'un atac de cor.

## Alumnes destacats

Per als estudiants notables de Rogers, vegeu Llista d'estudiants de música per professor: R a S § Bernard Rogers. Al seu arxiu de la Viquipèdia anglesa.

## Referències

* ↑ Ewen 1982, p. 539.
* ↑ Cohen, Aaron I. (1987). International encyclopedia of women composers. 2: Sai - Zyb, Appendices (2. ed., revised and enl ed.). New York: Books & Music. p. 615. ISBN 978-0-9617485-1-7.
* ↑ (5 May 1967). Bernard Rogers Plans to Retire, Democrat and Chronicle, p. 15 (paywall)
* 1 2 (25 May 1968). Bernard Rogers, Composer, Is Dead; Eastman Teacher Wrote Operas and Symphonies, The New York Times, p. 35 (paywall)
* ↑ Delta Omicron Archived January 27, 2010, at the Wayback Machine
* ↑ (25 February 1993). Eastman Wind Ensemble remembers Bernard Rogers, The Greece Post (Greece, New York), p. 23
* ↑ (25 May 1968). Bernard Rogers Dies, Composer, Teacher, Democrat and Chronicle, p. 14 (paywall)

## Fonts

* Ewen, David (1982). American Composers. New York: G. P. Putnam's Sons. ISBN 978-0-399-12626-0
# Not I

Not I és una obra d'art feta per Samuel Beckett el 1972 i que actualment forma part de la col·lecció permanent del MACBA. Es tracta d'un monòleg dramàtic de tretze minuts escrit el 1972 i representat per primera vegada al Forum Theater del Lincoln Center de Nova York aquell mateix any. El 1975 Samuel Beckett va fer-ne una versió televisiva enregistrada per la BBC amb interpretació de Billie Whitelaw i direcció de Bill Morton. A Not I, una boca humana, en primer pla, penja en la foscor il·luminada per un únic raig de llum. Recita un monòleg fragmentat de frases sincopades sobre un subjecte amb un passat dolorós. Tot i que la veu és femenina (la intèrpret és una actriu), el text no deixa clar si es tracta d'un home o una dona. El títol prové de la repetició insistent de la veu: tot el que estic explicant no em va passar a mi.

## Història

L'adaptació de l'obra teatral al format televisiu va tenir un efecte decisiu en l'obra. Si en la versió teatral, un segon personatge (una figura de sexe indeterminat) actuava com a receptor, en l'adaptació televisiva Beckett va suprimir-lo per motius tècnics. Si a l'escenari, la visió de l'espectador era una dona en un monòleg, a la pantalla només és una boca, un element que passa a ser autònom i del qual se n'accentua la condició d'òrgan físic. Els llavis de l'actriu conserven el seu estat primigeni, però alhora es converteixen també en esfínter i vagina. El ritme del monòleg és molt ràpid, amb interrupcions desesperades de rialles i crits: una boca incandescent que parla de si mateixa en tercera persona mentre nega reiteradament la seva identitat.
Tot i que el cinema és un dels àmbits menys coneguts de Beckett, les indagacions fílmiques no són un fet marginal en la seva producció i han influït en artistes visuals contemporanis, com ara Bruce Nauman i Sol LeWitt. Des de mitjans dels seixanta, Beckett es va interessar per l'ús de la ràdio i la televisió. Durant més de dues dècades, va escriure i realitzar una pel·lícula (Film, 1964), set produccions televisives i va adaptar al cinema la seva peça teatral Not I. La seva va ser una recerca formal per aconseguir el que també havia buscat la seva dramatúrgia: “l'estranyesa i la bellesa de la imatge pura.”.

## Referències

* ↑ «Col·lecció MACBA.Samuel Beckett. Not I)». MACBA, 2011. Arxivat de l'original el 2012-03-12. [Consulta: 4 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra al web del MACBA Arxivat 2012-03-12 a Wayback Machine.
Viccionari
# Nord-Odal

Nord-Odal és un municipi situat al comtat d'Innlandet, Noruega. Té 5.131 habitants (2016) i la seva superfície és de 508 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Sand. Forma part del districte tradicional d'Odal.

## Informació general

El municipi de Nord-Odal fou establert l'1 de gener de 1838.

### Nom

L'últim element és l'antic nom del districte d'Odal (en nòrdic antic: Ódalr). El primer element d'aquesta és ó, una forma d'á que significa "riu" (en aquest cas el riu Glomma). L'últim element és darl que significa "vall".
El primer element de Nord- (que significa el mateix que en català) es va afegir el 1819, quan la parròquia d'Odal es va dividir en dues.

### Escut d'armes

L'escut d'armes és modern. Se'ls hi va concedir el 10 de gener de 1992. L'escut mostra dues eines negres sobre un fons d'or. L'escut representa la tradició de la silvicultura i l'explotació forestal del municipi.

## Geografia

Nord-Odal està situat a la riba del llac Storsjøen, limitant al nord amb el municipi de Stange, a l'est amb Åsnes i Grue, al sud amb Sør-Odal i Nes, i a l'oest amb Eidsvoll.

## Fills il·lustres

* Jan Werner Danielsen, cantant.
* Sigurd Hoel, escriptor.
* Lasse Sætre, guanyadora de la medalla de bronze dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Escut de Nord-Odal» (en noruec). Arxivat de l'original el 2008-06-16.
# Novonikolàievka (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Novonikolàievka».
Novonikolàievka - Новониколаевка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 131 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Novonikolsk

Novonikolsk (en rus: Новонико́льск) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, pertany al districte rural d'Ussuriski. El 2010 tenia 4.449 habitants.

## Referències

* ↑ Историко-экономическое описание Приморской области, 1910.
# Numana

Numana és una ciutat d'Itàlia a la regió de les Marques, província d'Ancona, amb uns 4.000 habitants. El comú té una superfície de 10,74 km².

## Història

Numana (llatí Numana, grec Noumana) fou una ciutat del Picè a la costa, a uns 12 km al sud d'Ancona al promontori anomenat Mons Cumerus.
Se suposa que fou una colònia dels siracusans establerta en temps de Dionís el vell de Siracusa. Va passar a Roma vers el 269 aC. No apareix a la història i només és esmentada per Silus Italicus entre les ciutats de Picè durant la Segona Guerra Púnica, en què fou fidel a Roma. Per les inscripcions se sap que fou municipi (categoria que segurament va assolir el 90 aC) i estava associada a Aesis i Auximum. August va enviar colònies de veterans a la regió i va esclatar una revolta dirigida per Lucius Antonius i August va haver de sotmetre la regió del Picè.
Al segle iv fou seu d'un bisbe. El 558 fou destruïda parcialment per un terratrèmol. Va quedar dins al territori romà d'Orient (Exarcat de Ravenna, districte de Pentàpolis). Conquerida pels longobards i seriosament destruïda, va passar després (774) als francs i cedida a l'església.
En aquesta època el seu nom apareix com Umana o Humana.
Al segle xiii va participar en les lluites entre Ancona, Osimo, Castelfidardo i Recanati, aliada a uns o altres. El 1298 fou altre cop destruïda per un terratrèmol.
El segle xiv fou saquejada tres vegades: la primera per les tropes del Papa, contra el que s'havia revoltat l'any anterior però al que després s'havia sotmès, com a càstig per la revolta. La segona pel cardenal Albornoz, sota direcció del capità mercenari Fra Morreale. I la tercera per Migliajo, al servei del vicari pontifici de les Marques, en càstig per l'endarreriment en el pagament del tribut.
Durant aquest segle i el següent va estar contínuament enfrontada amb Sirolo, pels límits, per la sal, per un crucifix i per altre coses poc importants. Prop del 1500 era una ciutat mig en ruïnes i al segle següent el bisbat d'Ancona va incorporar el bisbat d'Umana al seu propi bisbat i va començar a usar el títol de compte de Numana i el de bisbe d'Ancona i Numana.
La recuperació va començar al segle xviii. El 1778 es va construir un palau episcopal quan ja la població començava a reviscolar, i es recuperava l'agricultura, la pesca i el tràfic marítim; però tenia encara només uns 300 habitants.
Va seguir la història d'Ancona durant el període napoleònic i el 1815 va quedar dins els Estats Pontificis com a part del comú de Sirolo, però constituït altre cop en comú separat el 1817.
El 1860 va quedar unida al Regne de Sardenya, després Regne d'Itàlia. Durant tot el segle xix hi va haver una forta emigració a l'Argentina.
El 1928 fou altre cop unida a Sirolo però amb el nom de Numana i el 1947 es va produir la separació.
# Bhiloria

«Bhiloria» té aquests significats:
# Bhileng (Mon)

Bhileng o Bilin és una ciutat de la costa a l'Estat Mon, Myanmar, capçalera de la municipalitat del mateix nom. La població es calcula que ronda els 10.000 habitants.

## Història

El 1824 es va establir a Bilin, a la desembocadura del riu, el birmà Uzana, fins aleshores governador de Martaban, amb algun soldats birmans, durant la retirada davant els britànics, i va rebre confirmació del govern del rei. Fou assassinat el 1830 i l'extensió del govern es va reduir. El 1852 la vila es va rendir als britànics; el 1853 es va revoltar allí un príncep (thugyi) xan que fou derrotat; posteriorment fou objecte de diversos atacs per bandits i bandes de lladres i per dues vegades fou cremada peo sempre reconstruïda.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Nubt

«Nubt» té aquests significats:
* Nom egipci antic de la ciutat de Naqada, que fou la clàssica Ombos al nomós V
* Nom egipci antic de la ciutat de Kom Ombo, que fou la clàssica Ombos al nomós I.
# Niederhergheim

Niederhergheim (en alsacià Neederherge) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2004 tenia 965 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 690 | 717 | 802 | 801 | 852 | 921 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gilbert Moser | |
# Niederhausbergen

Niederhausbergen (en alsacià Níderhüsbarje) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.380 habitants.
Forma part del cantó de Hœnheim, del districte d'Estrasburg i de la Strasbourg Eurométropole.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 537 | 666 | 753 | 790 | 1.212 | 1.380 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1989-1995 | Jean Meyer |
| 1995-2008 | Dominique Stephan |
| 2008- | Jean-Luc Herzog |
# Nòric Ripense

Nòric Ripense (Noricum Ripense) fou una província de l'Imperi Romà, creada vers el 294 en la reorganització de Dioclecià. Limitava al nord amb el Danubi, a l'oest amb Rècia (Vindelícia); a l'est amb Panònia; i al sud amb el Nòric Mediterrani. El seu nom inicial fou Nòric Segon (Noricum Secundus).

## Bibliografia

* I. Bóna: Die Hunnen in Noricum und Pannonien – Ihre Geschichte im Rahmen der Völkerwanderung; Severin zwischen Römerzeit und Völkerwanderung. 1982, pàgs. 179–200.
* R. Bratoz: Severinus von Noricum und seine Zeit – Geschichtliche Anmerkungen, 1983.
* Helmut Castritius: Die Grenzverteidigung in Raetien und Noricum im 5. Jahrhundert n. Chr. – Ein Beitrag zum Ende der Antike; Die Bayern und ihre Nachbarn, 1985, pàgs. 17–28.
# Oda Nobuhide

    En aquest nom japonès, el cognom és Oda.
Oda Nobuhide (织 田信秀, 1510 - 8 d'abril de 1551) va ser un dàimio i magistrat del sud de la província d'Owari durant el període Sengoku de la història del Japó. Va ser pare d'Oda Nobunaga.

## Govern del clan

Com a cap del clan Oda, Nobuhide es va involucrar en diverses batalles en què confrontar al nord a Saito Dosan, dàimio de la província de Mino, a l'est a Imagawa Yoshimoto, dàimio de les províncies de Mikawa, Suruga i Totomi, però mai va ser capaç d'unificar la província d'Owari. Les disputes internes dins del seu mateix clan mai van permetre que tingués una victòria completa. En 1549, Nobuhide va fer les paus amb Saito Dosan arreglant el matrimoni entre el seu fill Nobunaga i la filla de Saito, Nōhime. Recolzat per Dosan, Nobuhide es va concentrar a encarar Imagawa. En un dels seus moments més importants, va poder capturar Matsudaira Motoyasu com a ostatge, de manera que va poder guanyar algunes terres a Mikawa.

## Família

Es va casar amb Tsuchida gaudeixin, que li va donar quatre dels seus fills: Nobunaga, Nobuyuki, Nobukane i Oda Hidetaka. Llista completa dels seus fills:
   * Oda Nobuhiro (fill gran il·legítim)
   * Oda Nobunaga
   * Oda Nobuyuki
   * Oda Nobukane
   * Oda Nobuharu
   * Oda Nobutoki
   * Oda Nobuoki
   * Oda Hidetaka
   * Oda Hidenari
   * Oda Nobuteru
   * Oda Nagamasu
   * Oda Nagatoshi

## Referències

* Titsingh, Isaac, ed. (1834). [Siyun-sai Rin-siyo/Hayashi Gahō, 1652], Nipon o daï itsi ran; ou, Annales des empereurs du Japon, tr. par M. Isaac Titsingh avec l'aide de plusieurs interprètes attachés au comptoir hollandais de Nangasaki; ouvrage re., complété et cor. sur l'original japonais-chinois, accompagné de notes et précédé d'un Aperçu d'histoire mythologique du Japon, par M. J. Julius Klaproth Paris: Royal Asiatic Society. «Enllaç». (francès)
# Observatori astronòmic

Un observatori astronòmic o simplement un observatori és un emplaçament dedicat a l'observació del firmament des de la Terra.

## Els observatoris més antics del món (segons la NASA)

* Abu Simbel, Egipte
* Stonehenge, Regne Unit
* Angkor Wat, Cambodja
* Kokino, Macedònia del Nord
* Goeck, Alemanya
En els observatoris antics les observacions es feien a ull nu; a partir de l'edat mitjana es va introduir l'ús del sextant i, a partir de Galileu, el telescopi.

## Els observatoris astronòmics actuals

En l'actualitat, el problema de la contaminació lumínica ha fet portar els observatoris a llocs remots i a gran altitud com és el cas de Mauna Kea a Hawaii o el Roque de los Muchachos a les Illes Canàries. La majoria dels telescopis estan situats en l'hemisferi nord, tot i això hi ha observatoris importants a Sud-àfrica i Xile. D'altra banda, els telescopis espacials com el Hubble permeten obtenir imatges que no són possibles des de la Terra ni en les millors condicions.

## Als Països Catalans

Els primers observatoris dels Països Catalans van ser fundats a principi del segle xx. Tanmateix, la tradició observacional catalana s'endinsa molt més enllà. Les primeres notícies corresponen al segle xiv, a la cort de Pere el Cerimoniós. El rei va encarregar als astrònoms Pere Gilbert i Dalmau Sesplanes l'elaboració d'uns taules astronòmiques. Cap al 1381, Jacob Corsuno, de Sevilla, va completar el treball. Els astrònoms reials disposaven d'una instal·lació per portar a terme les observacions, probablement al Palau Reial de Barcelona, però no en coneixem gaires detalls. Sota l'empara del mateix rei Pere, Jacob ben David Bonjorn, de Perpinyà, va preparar unes taules sobre el moviment de la Lluna cap al 1361. La confecció d'aquestes taules mostra la voluntat del rei de promoure la ciència, probablement en la mateixa línia que ho havia fet el rei de Castella Alfons X el Savi. A l'edat mitjana, una de les aplicacions de l'astronomia era l'astrologia, tot i que l'església en perseguia algunes variants. Però, al mateix temps, l'astronomia era també el fonament del calendari i del coneixement i previsió de fenòmens extraordinaris, com els eclipsis de Sol i de Lluna.

## Vegeu també

* Observatori espacial
* Astronomia de raigs gamma
* Telescopi de Txerenkov
* Telescopi
* Llista de codis d'observatoris

## Enllaços externs

* Ocean Observatory Information, Woods Hole Oceanographic Institution
* Climate Change Observing Systems Information from the Ocean & Climate Change Institute, Woods Hole Oceanographic Institution
* Milkyweb Astronomical Observatory Guide Base de dades d'observatoris astronòmics des de 2001
* Coastal Observatory Information from the Coastal Ocean Institute, Woods Hole Oceanographic Institution
* Map: Planetaria and Observatories
# O Canto do Mar

O Canto do Mar és una pel·lícula dramàtica brasilera de 1952 dirigida per Alberto Cavalcanti i protagonitzada per Luiz Andrade. Va ser inscrit al 7è Festival Internacional de Cinema de Canes. El seu estil realista poètic incorpora elements de documental i melodrama. La pel·lícula mostra la migració de famílies lluny de la sequera al nord-est del Brasil i la seva lluita per la supervivència.

## Argument

En una costa nord-est, lloc de transició entre els migrants de les terres rurals que es dirigeixen al sud del Brasil a la recerca de millors condicions de vida, una família pateix la pobresa. La mare es fa responsable de la família, ja que el pare està boig i aïllat de tothom. El fill i la filla, descontents amb la situació i les dificultats, somien amb marxar, però s'enfronten a diverses dificultats

## Repartiment

* Luiz Andrade
* Glauce Bandeira
* Fernando Becker
* Débora Borba
* Margarida Cardoso
* Ernani Dantas
* Alfredo de Oliveira
* Aurora Duarte
* Cacilda Lanuza
* Antônio Martinelli
* Miriam Nunes
* Ruy Saraiva
* Alberto Vilar
* Maria do Carmo Xavier

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Song of the Sea». festival-cannes.com. [Consulta: 24 gener 2009].
* ↑ Aitken, Ian. The Concise Routledge Encyclopedia of the Documentary Film. Routledge, 4 January 2013. ISBN 9781136512063.
* ↑ Bayman, Louis; Pinazza, Natália. Directory of World Cinema: Brazil. Intellect Books, 2 March 2013. ISBN 9781783200092.

## Enllaços externs

* O Canto do Mar a YouTube
# Oquillas

Oquillas és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 79 | 81 | 74 | 74 |
# Nothobranchius vosseleri

Nothobranchius vosseleri és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: est de Tanzània.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Ahl, E. 1924. Neue afrikanische Zahnkarpfen aus dem Zoologischen Museum Berlin. Zool. Anz. v. 61: 135-145.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.