OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kalanchoe schizophylla

Kalanchoe schizophylla és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, que pertany a la família Crassulaceae.

## Descripció

És una planta perenne enfiladissa, totalment glabra, de vegades epífita.
Les tiges són teretes, esveltes, una mica llenyoses a la base, enfiladisses, de 3 a 8 m.
Les fulles són peciolades, pinnades, pecíol estret, amplexicaule, de 3 a 5 mm, de forma variable de la làmina, base llarga atenuada, segments en 6 a 8 parells, lineals, subsencers, obtusos a la punta, recurvats, de 8 a 15 cm.
Les inflorescències en panícules molt grans, de poques flors, que produeixen propàguls, pedicels prims, flexuosos, de 4 a 8 mm.
Les flors són pèndules; calze campanulat, de color verd, tub d'1,5 a 2 mm; sèpals deltoides, cuspidats aguts, de 3 a 3,5 mm de llarg i de 2,7 a 3 mm d'ample; corol·la urceolada a campanulada, de color vermell brillant a violeta; tub ± 4 angulars, de 13 a 17 mm; pètals oblongs-ovats, emarginats, d'1,5 a 4 mm de llarg i d'uns 2 mm d'ample; estams força sobresortints.
Aquesta és una de les poques espècies enfiladisses del gènere, juntament amb K. beauverdii. Les fulles variables són molt decoratives i les plantes es conreen fàcilment.

## Distribució

Planta endèmica del centre de Madagascar. Creix en llocs humits dels boscos.

## Taxonomia

Kalanchoe schizophylla va ser descrita per Henri Ernest Baillon (Baill.) i publicada al Bulletin Mensuel de la Société Linnéenne de Paris. 469. 1885.

#### Etimologia

Kalanchoe és un nom genèric que deriva de la paraula cantonesa kalan chauhuy, 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
schizophylla: epítet llatí que significa 'fulles dividides'.

#### Sinonímia

* Kitchingia schizophylla Baker (1884) / Bryophyllum schizophyllum (Baker) A.Berger (1930)

## Referències

* ↑ «Kalanchoe schizophylla». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe schizophylla Baill.». International Plant Names Index.
# Amorreus

Amorreus era el nom que es va donar a les tribus nòmades semites que formaven una part dels amorrites. Els amorrites, en gran part, van deixar de ser nòmades i van formar a l'est la base de la població d'Accad i a l'oest van barrejar-se amb les tribus dels cananeus, i al llarg del temps els que havien restat al desert havien format de fet un poble diferent. Van seguir vivint en tendes al desert i progressivament es van estendre cap a Babilònia (on se'ls anomena martu) i cap a Síria.
Amb la conquesta egipcia de Síria el nom d'Amurru se li va donar (al segle xv aC) a la regió del sud de Síria i Líban. Cap a l'any 1330 aC el rei hitita Subiluliuma I va nomenar un cap dels amorreus i de la comunitat dels habiru (aventurers majoritàriament amorreus) rei d'Amurru.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (ed.). Los imperios del antiguo oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 127. ISBN 8432301183.
* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 201-202. ISBN 9788418578854.
# Bình Sơn, Bắc Giang

Bình Sơn és una comuna rural (xã) i poble del districte Lục Nam, província de Bắc Giang, al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Ministry of Public Information in Vietnam». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 1r gener 2019].
# Segona dinastia de Kish

La segona dinastia de Kish és un llistat que es conserva dels llegendaris reis sumeris que van exercir l'hegemonia amb centre a Kish, després que Awan deixés de dominar el territori de Sumer. Com es pot veure a la llista reial sumèria, el temps de regnat és desmesurat el que indica que no es tracta de verdaders reis sinó de figures llegendàries. L'hegemonia sobre Sumer va passar després a Hamazi.

## Segona Dinastia de Kish

* Susuda de Kish: 201 anys
* Dadasig de Kish: 81 anys
* Mamagal de Kish: 360 anys
* Kalbum de Kish: 195 anys
* Tuge de Kish: 360 anys
* Men-Nuna de Kish: 180 anys
* ? de Kish: 290 anys (Enbi-Ishtar?)
* Lugalngu de Kish: 360 anys.

## Referències

* ↑ «The Sumerian King list». The ETCSL project. Faculty of Oriental Studies, University of Oxford. [Consulta: 19 setembre 2021].
# Ievgueni Andréiev

Ievgueni Nikolàievitx Andréiev, rus: Евгений Николаевич Андреев fou un paracaigudista rus i soviètic. Posseeix el rècord oficial per la caiguda lliure més llarga, després de recórrer 24.500 m sense paracaigudes, des d'una altura de 25.460 m, prop de la ciutat russa de Saràtov, l'1 de novembre de 1962.

## Referències

* ↑ «Stratospheric balloons launched in 1962» (en anglès). Stratocat. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ Фадеев, Александр. Молодая гвардия: роман (en rus). Detskai︠a︡ literatura, 2021. ISBN 978-5-08-006740-2.
# Amaravati

«Amaravati» té aquests significats:
* Amaravati (estupa)
* Amaravati (Andhra Pradesh), petita ciutat famosa per la stupa que fou trobada a prop al segle XIX
* Riu Amaravati
* Amaravati (mitologia), capital de Svarga en l'hinduisme
# Chevrolet Montana

El Chevrolet Montana és un automòbil produït per la marca Chevrolet des de 2003. Es una camioneta que té el model tracció davantera coupé utilitari (les dues primeres generacions), crossover pickup (tercera generació) fabricat per General Motors. Produït principalment al Brasil i comercialitzat a tota l'Amèrica Llatina, el Montana de primera i segona generació també es va produir i comercialitzar a Sud-àfrica com a Opel Corsa Utility, Chevrolet Corsa Utility i Chevrolet Utility.
A Mèxic, el vehicle era conegut com Chevrolet Tornado, perquè Pontiac ja havia utilitzat el nom de Montana per a la seva oferta de minivan per a Amèrica del Nord. El disseny de la primera generació és una variació de l'Opel Corsa, mentre que la segona generació es basa en el Chevrolet Agile. El Montana de tercera generació està previst que entri en producció el 2023 com a camioneta de quatre portes més gran.

## Referències

* ↑ «G1 > Carros - NOTÍCIAS - GM lança duas novas versões da picape Montana». [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ «2023 Chevrolet Montana Unveiled In Brazil With 1.2-Liter Turbo» (en anglès). [Consulta: 13 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Web del Chevrolet Montana (portuguès)
# Cabana d'era de Can Codina

La Cabana d'era de Can Codina és una cabana de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de planta rectangular (12 x 6 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, a migdia. Consta de planta i paller. La façana principal presenta un portal amb arc rodó elevat de pedra picada molt bonic i que està dividit per la meitat per una llinda de roure. La façana Oest és cega. La façana Nord presenta dues finestretes amb forjat a la planta baixa. La façana Est presenta un portal al paller, al qual s'accedeix mitjançant una rampa de pedra.

## Història

Sembla ser mot antiga (anterior a Can Codina) i s'havia anomenat Corral de Tresserres.
Apareix al "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès i amb el nom de "Corral den Tresserra".

## Referències

* 1 2 3 «Cabana d'era de Can Codina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Calceus

El calceus (llatí: calceus, en plural calcei derivat de calx 'taló') era una mena de bota que s'usava a l'antiga Roma per caminar a l'aire lliure. Tenia la sola plana, normalment reforçada amb claus que cobria completament el peu i el turmell i es lligava amb corretges de cuiro creuades o amb cordons.
Eren més lleugers que les càliga, les sandàlies que usava l'exèrcit romà. El calceus es considerava un complement del vestit romà, la toga, pròpia dels ciutadans romans, segons Polibi.
Els calcei eren normalment de cuir adobat, de color marró fosc. Els dels cavallers romans tenien una forma especial, amb sivelles en forma de mitja lluna. Si els usava un ciutadà que tenia rang de senador i també alguns sacerdots, els portava de color vermell, a més de la toga pretexta rivetada d'aquest color quan intervenia en actes públics. Segons Suetoni, alguns calcei tenien les soles molt gruixudes, per fer que el que els portava semblés més alt.
No s'acostumava a usar el calceus dins de casa, i l'emperador August es feia notar per portar-ne dins del seu palau. De fet, tant la toga com els calcei eren incòmodes de portar i feien calor, i per això, segons el poeta Marcial, quan els romans, en les seves estones d'oci o en un entorn rural més relaxat no usaven aquesta vestimenta. Fins i tot a la ciutat, alguns romans d'alt rang feien servir sandàlies lleugeres d'estil grec en lloc de calcei.
Les dones també portaven unes sabates semblants, d'un cuir no tant gruixut i de colors molt variats, diu Flavi Vopisc, encara que generalment eren de color blanc.
Joan Zonaràs diu que en temps de la República els plebeus es distingien dels patricis només pel tipus de calçat. Els plebeus portaven carbatines, i els patricis calceus. Un edicte de Dioclecià fixava els preus dels calcei i n'establia tres tipus: els calcei patricii, els calcei senatorum i els calcei pel ciutadà normal.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Calceus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 13 febrer 2023].
# Calamus bajonado

Calamus bajonado és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes que es troba a les costes de l'Atlàntic occidental (des de Rhode Island, Bermuda i el nord del Golf de Mèxic fins al Brasil. És molt abundant a les Índies Occidentals).
Pot arribar als 76 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Calamus cervigoni

Calamus cervigoni és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 20 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic occidental: és una espècie de peix endèmica de Veneçuela.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
# Calamus campechanus

Calamus campechanus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 21 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic occidental (Península del Yucatán i Nicaragua). .

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
# Camilo Domingos

José Alberto Rodríguez Silva, conegut artísticament com a Camilo Domingos (Conceição, illa de Príncipe, 14 de febrer de 1965 - São Tomé i Príncipe, 7 d'agost de 2005) és un cantant de São Tomé i Príncipe d'origen capverdià, un dels més destacats i coneguts de São Tomé i Príncipe.
Va néixer a l'illa de Príncipe de pare capverdià i mare originària de Guinea Bissau. Va començar la seva carrera musical molt jovenet, el 1973. Fou llençat al mercat musical portuguès en la dècada de 1990 per Camucuço, productor musical del seu primer àlbum, Morena, editat per IEFE Discos el 1991. Ha editat un total d'11 àlbums, inclosos Badjuda, És Meu Amor, Maninha My Love, Nada a Ver, Sunduro, Nha Vida é Tchora, i el darrer, Dor de Mundo amb el que acabà la seva carrera. Ha participat en nombrosos concerts i festivals a Angola, São Tomé i Príncipe, els Estats Units i Portugal. Va morir el 7 d'agost de 2005 degut a una malaltia incurable

## Discografia

* Morena (1991)
* Man Le Le (1993)
* Nada a Ver (1994)
* Dinheiro (1995)
* Badjuda
* És Meu Amor,
* Maninha My Love
* Sunduro
* Nha Vida é Tchora
* Dor de Mundo [Portuguese: Douro do Mundo]

## Referències

* ↑ «Camilo Domingos morreu há 5 anos» (en portuguès). Téla Nón. [Consulta: 23 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Camilo Domingos at Discogs
# Bàdminton adaptat

El bàdminton adaptat o parabàdminton és un esport derivat del bàdminton, practicat per persones amb discapacitat física, visual i intel·lectual. Està regulat per la Federació Mundial de Bàdminton des de la seva creació, a la ciutat alemanya de Dortmund, el 2011. Formarà part del programa paralímpic a partir de l'edició de Tòquio 2020.

## Referències

* ↑ «Badminton - Paralympic Athletes, Photos & Events» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Paralympic Games | BWF Corporate» (en anglès americà). [Consulta: 1r desembre 2020].
# Cal Roig (Bellvei)

Cal Roig és una casa de tres pisos i gran llargada, restaurada i emblanquinada al municipi de Bellvei (Baix Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Els baixos tenen una porta d'arc de mig punt dovellat i una finestra quadrada i dues aparellades amb reixat i forma rectangular. El primer pis consta d'un balcó amb llinda i barana de ferro forjat, a la dreta hi ha dues finestres aparellades d'arc trilobat. A les golfes es troben unes petites finestres rectangulars col·locades horitzontalment. A la façana es pot veure la data de 1796. La casa ha estat restaurada. En una fotografia es pot veure que l'any 1920 l'edifici era més alt. Tenia també tres pisos però les golfes actuals eren un tercer pis, en el qual hi havia una sèrie de balcons. El segon pis també presentava obertures diferents, ja que totes eren balcons. També hi ha la torre de Bellvei, més baixa i més enderrocada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Cal Roig». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cal Rocabut

Cal Rocabut és una obra modernista del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, planta baixa i un pis. La façana principal està dividida amb una estructura típica: a la planta baixa una porta centralitzada entre dues finestres, totes tres obertures, rematades a la part superior per elements decoratius en maó, que en ressalten la forma. Al primer pis un balcó flanquejat per dues finestres (que repeteix així l'estructura inferior de la façana) que estan rematades amb rajoles amb decoració floral que al seu torn estan rematades per garlandes que flanquegen una tercera garlada ubicada a la part central i més alta de la façana, rematada a banda i banda per la balustrada en maó que dona una estructura terrassada al sostre.

## Referències

* ↑ «Cal Rocabut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Calacene

Calacene o Calaquene fou un districte de Mesopotàmia, a la regió de Nínive. Feia frontera amb Adiabene a l'oest. El seu nom se suposa derivat de Calac, una ciutat primaveral llegendària assíria.

## Referències

* ↑ Toffteen, 1907, p. 325.

## Bibliografia

* Toffteen, O. A. «Notes on Assyrian and Babylonian Geography» (en anglès). The American Journal of Semitic Languages and Literatures, 23, 4, 1907, pàg. 323–357. DOI: 10.1086/369597.
# Can Bertran (Alella)

Can Bertran és un edifici d'Alella (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil de planta quadrada i de forma quasi cúbica. Amb una planta baixa, dos pisos, i una teulada de quatre vessants, en la qual destaca una torre llanterna central, també coberta per quatre vessants, i utilitzada per il·luminar i com mirador. Són de destacar els guardapols de les finestres, d'estructura típicament neoclàssica, especialment les del primer pis, i la finestra central del segon. La sensació pesant que dona la forma cúbica de l'edifici, es trenca pel tractament que se li dona a la cornisa de la teulada, amb mènsules i una decoració de cresteria a la part superior, així com pel tractament de la línia recta. L'edifici s'envolta d'un gran jardí.

## Història

La construcció de Can Bertran fou realitzada sobre l'antic Mas Sayol del segle xvi, del qual no en queda res.

## Referències

* 1 2 «Can Bertran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Camí de Rubió

El Camí de Rubió és un camí del terme de Reus (Baix Camp).
Arrenca de la carretera de Cambrils, arran del Mas dels Trossos i del Mas dels Pins, travessa la partida de Rubió fent ziga-zagues i fa cap al camí de la Font del Carbonell. De fet, el travessa, però d'allí en avall en diuen el Camí d'Aigüesverds, i es perd en aquesta urbanització. Transcorre a poca distància de la vora dreta del Barranc de Pedret.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 508. ISBN 8486387655.
# Callulops humicola

Callulops humicola és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Parker, F. & Bickford, D. 2004. Callulops humicola. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Callulops boettgeri

Callulops boettgeri és una espècie de granota que viu a Indonèsia.

## Referències

* Richards, S. & Iskandar, D. 2004. Callulops boettgeri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Can Sila

Can Sila és una masia situada al municipi d'Olot, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «Edicte corresponent als llistats de toponímia oficial». BOP de Girona, 23 setembre 2004. [Consulta: 7 febrer 2022].
# Cantó de Marsella Sant Mauron

El cantó de Marsella Sant Mauron és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega els següents barris de Marsella:
* Les Aygalades
* La Cabucelle
* La Calade
* La Delorme
* Les Crottes
* Saint-Louis
* Saint-Mauront
* La Villette
* La Madrague ville
* Mourepiane
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-2008 | Jeanine Porte | PCF |
| 2008- | Jean-François Noyes | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Marsella Sant Lambert

El cantó de Marsella Sant Lambert és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega tot o part dels següents barris de Marsella:
* Saint-Lambert
* Le Pharo
* Les Catalans
* Corniche Kennedy
* Vallon des Auffes
* Vallon de l'Oriol
* Malmousque
* Samatan
* Endoume
* Bompard
* Le Roucas Blanc
* Les Iles
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1976 | François Sinapi | SFIO, després PS, després Divers gauche |
| 1976-1982 | Robert Vigoroux | PS |
| 1982-2001 | Jean Roatta | UDF-DL |
| 2001-2008 | Robert Assante | UMP |
| 2008- | Sabine Bernasconi | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Marsella Sant Macèu

El cantó de Marsella Sant Macèu és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega els següents barris de Marsella:
* La Barasse
* La Pomme
* Les Caillols
* La Millière
* Saint-Marcel
* La Valbarelle
* La Valentine
* La Montre
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1982 | M. Benassi | PCF |
| 1982-2008 | Jean Bonat | PS |
| 2008- | Denis Barthélemy | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Macià (Sant Pere de Ribes)

* Per a altres significats, vegeu «Can Macià (urbanització)».
Can Macià és una casa al terme de Sant Pere de Ribes (el Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Casa situada a la urbanització de Can Macià, al sud de Ribes. Segons diversos testimonis orals i escrits, l'antiga masia de Can Macià va ser enderrocada per fer la urbanització. Enlloc seu s'hi va construir la casa actual.
És un edifici aïllat de planta rectangular que consta de planta baixa i pis i té la coberta a dos vessants amb el carener perpendicular a la façana. Les obertures són d'arc pla arrebossat. En un extrem de la façana de tramuntana s'hi ha adossat un cos en forma de torre, de planta quadrangular i dos nivells i coberta plana transitable. A la façana de ponent té una escala exterior adossada en paral·lel. L'acabat exterior de la casa és arrebossat i pintat de color blanc, mentre que a la torre és de pedra vista. La construcció queda envoltada per un jardí i està tancada per un mur.

## Referències

* 1 2 «Can Macià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Text procedent del mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Cantó de Nancy-Est

El cantó de Nancy-Est és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Nancy. Compta amb part del municipi de Nancy.

## Municipis

Comprèn part del municipi de Nancy, concretament els barris de
* Stanislas-Meurthe,
* Centre-ville,
* Charles III,
* Saint-Pierre,
* René II,
* Bonsecours,
* Quai Bataille.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | Pierre Weber | RI |
| 1970-1976 | Roland Teyssandier | Centrista |
| 1976-1982 | Daniel Groscolas | PS |
| 1982-1994 | Lucien Muller | UDF |
| 1994-1998 | Jean-Paul Bolmont | PS |
| 1998-2004 | Jean-Marie Schléret | UDF |
| 2004- | Dominique Olivier | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Patay

El cantó de Patay és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte d'Orleans. Té 13 municipis i el cap és Patay.

## Municipis

* Boulay-les-Barres
* Bucy-Saint-Liphard
* Bricy
* La Chapelle-Onzerain
* Coinces
* Gémigny
* Patay
* Rouvray-Sainte-Croix
* Saint-Péravy-la-Colombe
* Saint-Sigismond
* Tournoisis
* Villamblain
* Villeneuve-sur-Conie

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | Lucien Perdereau | divers droite, després RI |
| 1973-1992 | Yves Carreau | Divers droite |
| 1992-2011 | André Marsy | divers droite, després UMP |
| 2011- | Nicole Pinsard | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.444 | 5.780 | 5.633 | 5.311 | 5.410 | 5.705 | 6.750 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Ploudiry

El cantó de Ploudiry (bretó Kanton Plouziri) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 7 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Lanneured | Lanneuffret | --- |
| Logeginer-Plouziri | Loc-Eguiner | --- |
| Ar Merzher-Salaun | La Martyre | --- |
| Plouziri | Ploudiry | --- |
| Ar Roc'h-Morvan | La Roche-Maurice | --- |
| Trelevenez | Tréflévénez | --- |
| An Treoù-Leon | Le Tréhou | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | François Marc | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007