OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# De sphaera mundi

De Sphaera mundi (De l'esfera del món, també anomenat Tractatus de Sphaera o simplement De Sphaera) és una obra medieval escrita per Johannes de Sacrobosco cap a l'any 1230 que introdueix els elements bàsics de l'astronomia. Inspirat en gran manera en l'Almagest de Claudi Ptolemeu i afegint idees de l'astronomia àrab, va ser una de les obres sobre astronomia més influents a Europa abans de Nicolau Copèrnic. La primera edició va aparèixer el 1472 en Ferrara, i es van fer nombroses edicions i traduccions en els dos segles següents.

## Referències

* ↑ Johannes (de Sacrobosco.). Sphaera mundi, 1501, p. 32–.
* ↑ Thornton, John Leonard; Tully, R. I. J.. Scientific books, libraries and collectors: a study of bibliography and the book trade in relation to science (en anglès). Library Association, 1971, p.40.

## Bibliografia

* Pedersen, Olaf. "The Corpus Astronomicum and the Traditions of Medieval Latin Astronomy: A tentative Interpretation. Pp 59-76 in Owen Gingerich and Jerzy Dobrzycki, eds., Colloquia Copernicana III . Wroclaw: Ossolineum, 1975.
* Lynn Thorndike. The Sphere of Sacrobosco and its Commentators . Chicago: Univ of Chicago Pr, 1949.

## Enllaços externs

* (En anglès) Resum dels diferents capítols Arxivat 2015-07-17 a Wayback Machine.
* (En anglès) Llista de les edicions impreses de De Sphaera mundi Arxivat 2007-03-08 a Wayback Machine.
# De temporum ratione

De temporum ratione (en català Sobre el còmput del temps) és un tractat de l'era anglosaxona escrit en llatí pel monjo de Northúmbria Beda en 725. El tractat inclou una introducció a la visió antiga i medieval tradicional del cosmos, incloent-hi una explicació de com la terra esfèrica influïa en la llargada canviant de la llum del dia, de com el moviment estacional del Sol i Lluna influïa en l'aparició canviant de la Lluna nova al crepuscle, i una relació quantitativa entre els canvis de les marees en un lloc donat i el diari moviment de la lluna.
De temporum ratione descriu una varietat de calendaris antics, incloent-hi el Calendari germànic El focus de De temporum ratione era càlcul de la data de Pasqua, per la qual Beda descrivia el mètode desenvolupat per Dionís l'Exigu. De temporum ratione també donava instruccions per calcular la data de la lluna plena de Pasqua, per calcular el moviment del Sol i Lluna a través del zodíac, i per a molts altres càlculs referits al calendari.

## Vegeu també

* Abril
* Càlcul de la Pasqua

## Notes

* ↑ Wallis (2004:82-85;307-312).
* ↑ «capítol XV, De mensibus Anglorum.». Arxivat de l'original el 2007-07-07. [Consulta: 9 desembre 2012].

## Referències

* Jones, Charles W., ed. De temporum ratione, a Bedae opera didascalia 2, Corpus Christianorum Series Latina, 123B, Turnhout: Brepols, 1997. ISBN 978-2-503-01235-3
* Jones, Charles W., ed. De temporum ratione, a Bedae opera de temporibus, Cambridge, Massachusetts: The Mediaeval Academy of America, 1943.
* Wallis, Faith, trad. Bede: The Reckoning of Time, Liverpool: Liverpool Univ. Pr., 1999/2004. ISBN 0-85323-693-3.

## Enllaços externs

* De Temporum Ratione en llatí a Patrolgia Latina. Arxivat 2010-10-16 a Wayback Machine.
# Taula amb la Mare de Déu i quatre àngels

La Taula amb la Mare de Déu i quatre àngels és una taula de Pere Garcia de Benavarri pintada als voltants de 1470 i procedent de l'església parroquial de l'Assumpció de Bellcaire d'Urgell (Noguera) que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

Aquesta pintura, possible compartiment central d'un retaule d'advocació mariana, és un dels testimonis més reeixits de la pintura de Benavarri. La composició és centrada per la imatge entronitzada de Maria i el seu Fill, envoltats de dos àngels músics i dos éssers angèlics més que els ofereixen raïm i peres, fruits al·lusius a la sang i al sacrifici de Crist a la Creu, el primer, i a l'esperança en la salvació, el segon. També són peres el que duu a la mà Maria a la Taula de la Mare de Déu Apocalíptica i sant Vicenç Ferrer, de les quals s'infereix un missatge d'esperança. Aquesta composició també va ser pintada per Pere Garcia de Benavarri i es conserva al museu.
Pere Garcia de Benavarri es degué formar prop del pintor aragonès Blasco de Grañén, al costat del qual apareix documentat a Saragossa entre els anys 1445 i 1447. Dos anys més tard, ja consta que contracta obra per compte propi, mentre que el seu trasllat a Benavarri sembla que es produeix cap al 1452, on residirà fins al 1455, moment en què s'estableix a Barcelona, contractat per la vídua de Bernat Martorell i el seu fill.
La llegenda que figura als peus del setial de la Mare de Déu informa del nom de l'autor: PERE GARCIA DE BENAVARRE MA PINTAT ANY 14. La desaparició de la data en què va ser duta a terme l'obra ha donat lloc a diverses propostes: la major part d'estudiosos la situen cap al 1470, però d'altres són partidaris de datar-la abans del viatge de l'artista a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 Fitxa de l'obra al web del MNAC.

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.

## Bibliografia complementària

* Velasco, Albert. A la recerca de l'obra perduda. Pòrtic Edicions, febrer 2023. ISBN 978-84-9809-533-3.
# T18 Boarhound

El T18 Boarhound era un automòbil blindat pesant dels Estats Units d'Amèrica produït en petites quantitats per a l'Exèrcit Britànic durant la Segona Guerra Mundial.

## Història

En juliol de 1941, l'Exèrcit dels Estats Units d'Amèrica va demanar el disseny d'un automòbil blindat pesat (junt amb el disseny d'un automòbil blindat mitjà, que va resultar en el T17 Armored Car), per als britànics. El prototip va ser dissenyat en 1942, per Yellow Coach Company. Era un llarg vehicle de 8x8 (vuit rodes, totes es movien, anomenat vuit per vuit) amb les quatre rodes frontals dissenyades per a girar. El pesat blindatge va fer que aquest vehicle pesés 26 tones, més o menys el pes d'un tanc mitjà de l'època. Inicialment el seu armament consistia en un canó principal de 37 mm, el 37 mm M3 en una torreta amb una metralladora coaxial de calibre 30. Aquest armament va demostrar ser obsolet, i es va dissenyar el T18E2, el qual era anomenat pels anglesos “Boarhound”. Aquest vehicle ara comptava amb un canó de 57 mm, un canó M1, que era la variant americana del canó anglès Ordenance QF 6 puonder.
L'Exèrcit dels Estats Units d'Amèrica mai es va mostrar interessat en aquests vehicle. L'Exèrcit Britànic va demanar la producció de 2.500 d'aquests vehicles, però el seu alt cost, i la seva dificultat d'enviament van acabar amb la cancel·lació del projecte. Només 30 van ser enviats a la Campanya del nord d'Àfrica, amb alguns fins i tot fent operacions en combois. Hi ha notícies que alguns d'aquests vehicles van ser modificats per a poder complir amb algunes tasques especials. A finals de 1942, 8 T18 van ser enviats al 8è Exèrcit, on van servir puntualment com a vehicles de suport, i fins i tot, com a vehicles de reconeixement en alguns casos, segons arxius del «The National Archives» (TNA). Cap d'ells va veure gaire acció en combat.
L'únic supervivent està en el The Tank Museum, a Bovington, Regne Unit.

## Variants

* T18 – versió original amb un canó de 37 mm.
* T18E1 – versió amb sis rodes. El seu desenvolupament va ser cancel·lat.
* T18E2 – versió amb un canó de 57 mm.

## Vegeu també

* Vehicle de combat d'infanteria

## Referències

* ↑ «T18 (Boarhound) 8x8 Wheeled Armored Car» (en anglès). militaryfactory.com.
* ↑ General Orders pursuant to Armoured Actions - North Africa - Reference: Available Armoured Stockpiles-1942-7-12 and 1942-7-23 - The National Archives (TNA) at Kew, West London

## Enllaços externs

* Warwheels.net (anglès)
* SNL G133
* George Forty - World War Two Armoured Fighting Vehicles and Self-Propelled Artillery, Osprey Automotive.
* Haugh, David T18E2 data sheet Warwheels.net
# Dermatoscòpia

La dermatoscòpia, també anomenada microscopia d'epiluminiscència, microscopia de llum reflexa o simplement epiluminiscència, és una tècnica d'exploració cutània no invasiva, que serveix per examinar millor les lesions cutànies sospitoses i visualitzar lesions de la pell en profunditat, mitjançant un instrument òptic, anomenat dermatoscopi. Permet identificar estructures de la pell que no és possible fer-ho a ull nu (de l'epidermis, de la unió dermoepidèrmica i de la dermis superficial).

## Indicacions

La dermatoscòpia està indicada en l'exploració física de la pell.
S'utilitza en l'estudi i el diagnòstic diferencial dels tumors cutanis (i en el diagnòstic precoç del melanoma) i en l'estudi d'altres lesions cutànies com infeccions, malalties inflamatòries, patologia de les ungles o dels cabells.

## Tècnica

El dermatoscopi convencional és un instrument dotat d'un sistema òptic d'amplificació d'imatge (lents d'augment) i una font de llum. Quan s'observa la pell sense dermatoscopi, sols es visualitza la capa còrnia. El dermatoscopi permet l'amplificació de la imatge, ja que té incorporada una òptica d'augment i una font de llum. Permet la disminució de la reflexió i de la refracció de la llum per part de l'epidermis, emprant una interfase líquida (dermatocopi d'immersió en oli) o emprant llum polaritzada (dermatoscopi de polarització).
Hi ha tres grups de dispositius:
* Dermatoscopi d'immersió en oli, requereix contacte directe de l'instrument amb la pell, i per disminuir la reflexió o refracció de la llum per part de l'epidermis s'usa una interfase líquida (aigua, oli o alcohol) el que permet veure estructures anatòmiques de l'epidermis o de la dermis papil·lar que no són visibles a simple vista.
* Dermatoscopi de polarització creuada, utilitza llum polaritzada per disminuir la dispersió de la llum superficial i així és possible visualitzar les estructures anatòmiques més profundes sense la necessitat de posar l'instrument en contacte directe amb la pell ni de la interfase líquida.
* Dermatoscopi híbrid, té l'opció d'utilitzar la polarització creuada o la immersió en oli per reduir la dispersió de la llum superficial.

## Referències

* ↑ Duce, Martín. Patología quirúrgica. Editorial Elsevier España; 2004. ISBN 9788481747393
* ↑ Marghoob AA, Usatine RP, Jaimes N «Dermoscopy for the family physician». Am Fam Physician, 88, 2013, pàg. 441-50. PMID: 24134084 [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ Ana Curcoy, Santiago García-Tornel, Josep Gaspà, Eva Capdevila «Dermatoscopi». Pediatr Catalana, 60, 2000, pàg. 155-156 [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ Fitzpatrick TB. Dermatología en Medicina General. Madrid: Médica Panamericana, 2009, p. Vol 1, 7ª edición.
* ↑ Figueras Viñas, O «¿Qué es un dermatoscopio?». AMF. Actualización en Medicina de Família, 13, 10, 2017, pàg. 547-551 [Consulta: 19 gener 2020].
# Teatre romà de Fiesole

El Teatre romà de Fiesole, aprofitant el pendent natural del terreny, es va construir en l'època de Luci Corneli Sul·la, i adornat en la de Claudi i Septimi Sever. Està situat a Fiesole. La càvea té trenta-quatre metres de diàmetre. El nivell superior es troba destruït, mentre que els menors estan ben conservats. Podia acollir fins a 3.000 espectadors. El teatre s'utilitza a l'estiu per a fer actuacions d'òpera.
# Tapacul de Stiles

El tapacul de Stiles (Scytalopus stilesi) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc dels boscos de muntanya, per ambdues vessants dels Andes de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Tapacul de Stiles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Tapacul de Tschudi

El tapacul de Tschudi (Scytalopus acutirostris) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de les selves pluvials de muntanya pels Andes de Perú.

## Referències

* ↑ «Tapacul de Tschudi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Daroca de Rioja

Daroca de Rioja és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Mitjana.

## Història

Abans del segle xi solament era una zona de pasturatge i on està situat actualment era la ubicació dels corrals de vaques, cabres, ovelles, etc. A partir del segle xii es va fer l'església del Patrocini i amb ella es va començar a registrar la població; naixements, bateigs, casaments i morts, així com la Cofradia del Patrocini que té per objecte ajudar els inanes i més necessitats en les almoines per a la supervivència. Una vegada format el padró iniciat per María Daroca oriünda de Medrano es va desenvolupar juntament amb el pasturatge l'agricultura de la ribera del riu Daroca amb naixement en la font El Colorido i el riu Cabañas amb naixement en el Crucero. En aquesta ribera es van implantar les hortes per al consum particular i en les zones de secà com Cabezo, Les llecas, La Cabañera, Parejon, Val, etc. es destinava als cereals. A principis del segle xiii es va edificar l'ermita de San Lorenzo en la zona del Toll i una vegada a l'any es baixava el Sant a l'església del poble, romanent en l'església fins al dia 11 de setembre quan se li retornava a la seva ermita.
En 1732 se celebra un plet del llogaret de Daroca amb Navarrete per la propietat del monte Moncalvillo i amb Hornos sobre l'aprofitament d'aquest. Aquestes disputes seran freqüents al llarg de la història. Mitjançant una Real Provisió en la qual es realitza un cens per a sufragar les despeses, es porta a terme la compra de la jurisdicció a la vila de Navarrete en 1793.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Data Manipulation Language

DML (Data Manipulation Language) és un subconjunt del llenguatge Transact-Sql, una variant implementada per l'empresa Microsoft i basat amb els estàndards ANSI-SQL:
* SQL89 (SQL1)
* SQL92 (SQL2)
* SQL99 (SQL3)
Exemples d'instruccions DML són:
* SELECT
* INSERT
* UPDATE
* DELETE
# Bitxac rogenc

El bitxac rogenc o vitrac a les Balears (Saxicola rubetra) és un ocell menut passeriforme que abans es classificava dins la família dels túrdids (Turdidae), però ara és considerat dins la família dels muscicàpids (Muscicapidae).
És un ocell migrador insectívor que cria en pastures o herbassars no conreats d'Europa i Àsia. Fa el niu en l'herba. Tots hivernen a l'Àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Etimologia

Saxicola, "que viu a la roca", del llatí saxum, una roca + incola, aquell que hi viu. rubetra, del llatí per "color vermellós".

## Referències

* BirdLife International (2004). Saxicola rubetra. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 de maig del 2006 (en anglès). L'entrada de la base de dades inclou una justificació de per què aquesta espècie és de risc mínim
* Wink, M.; Sauer-Gürth, H. & Gwinner, E. (2002): Evolutionary relationships of stonechats and related species inferred from mitochondrial-DNA sequences and genomic fingerprinting. British Birds 95: 349-355. PDF fulltext

## Notes

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia Consulta en: 11 desembre 2021
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 710. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Whinchat. Saxicola rubetra» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Sunucs

Els sunucs o sunics (llatí: Sunuci o Sunici) eren un poble germànic esmentat per Tàcit a la revolta dels bataus dirigida per Juli Civilis.
Civilis havia fet una aliança amb la Colonia Agrippinensium (Colònia), i va decidir guanyar-se els pobles més propers a aquesta ciutat, entre ells els sunucs. Va atacar els romans, però Claudi Labeó, cap dels bataus, se li va oposar amb un exèrcit organitzat precipitadament amb algunes tribus veïnes entre les que hi havia betasis (betasii), tungres (tungri) i nervis (nervii) i va confiar la seva victòria a la posició estratègica que tenia sobre el pont del Mosa, que per altra banda no se sap on era.
Els sunucs vivien probablement entre Colònia i el Mosa. Plini el Vell diu que els sunuscs es trobaven entre els tungri i els frisiabones.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1962, p. 74.
* ↑ Smith, William (ed.). «Sunici». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r agost 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Històries. Volum IV. Fundació Bernat Metge, 1962.
# Castell del Mallol

El Castell del Mallol és un edifici de la Vall d'en Bas (Garrotxa) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Del Castell del Mallol queden molt pocs vestigis a la part més alta del Puig del Mallol. A més d'alguns fragments de murs documentats en diverses intervencions arqueològiques, es conserva també la cisterna, construïda retallant la roca mare i situada al centre del castell, en el que seria el pati al voltant del qual s'organitzarien totes les dependències. És de planta quadrada i té una fondària de 3,5 m. De l'antic recinte emmurallat se'n pot veure part de la porta d'entrada meridional, de la que en queda la volta i l'anell de pedra, i al seu costat el que podria ser una torre, molt reformada.

## Història

És un castell-palau documentat el 1176. El castell del Mallol es va veure molt afectat pels terratrèmols dels anys 1427-1428, quedant pràcticament destruït. La capella del castell, dedicada a Sant Just, també va patir greus danys. Tant el castell com la capella van ser reconstruïts, però aquesta última fou reconstruïda fora del recinte del castell i sota l'advocació de Sant Bartomeu. Les darreres notícies històriques referents al castell confirmen que durant el segle xvi aquest encara funcionava i que s'utilitzava també com a presó. L'enderroc definitiu del mateix està documentat l'any 1658 (a conseqüència de les lluites amb els miquelets, dins les seqüeles del conflicte de la Guerra dels Segadors) i les seves restes foren aprofitades per bastir les cases del poble.
L'Ajuntament de la Vall d'en Bas va comprar els terrenys de la part més alta del Puig del Mallol, on es creia que estava situat el castell. Una primera prospecció va documentar les estructures visibles en aquell moment (murs del castell i una cisterna) i restes ceràmiques amb cronologies que anaven des de l'època medieval fins a quasi els nostres dies. Posteriorment (1998) es van realitzar diversos sondejos que van treure a la llum restes inèdites, es va netejar la cisterna i es va poder documentar el perímetre que ocupava el castell. Les restes més antigues que es van documentar corresponien a les darreries del segle xii i principis del XIII, moment en què les fonts documentals comencen a fer esment del castell. El mur del castell s'ha documentat en les bandes nord, est i sud, mentre que a l'oest va desaparèixer després de la construcció d'un dipòsit d'aigües durant la dècada de 1960.
La restauració d'una masia situada a tocar de la zona del castell va provocar la realització de nous sondejos durant l'agost de 2002, que van confirmar que la estança documentada l'any 1998 a l'est de l'espai ocupat pel castell era una estança de la planta baixa, oberta al pati i amb les parets septentrional i de llevant formant part del mur perimetral del castell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Castell del Mallol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].

## Enllaços externs

* «Castell del Mallol». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Caucas Menor

El Caucas Menor és la segona de les dues principals cadenes muntanyoses de les muntanyes del Caucas, d'uns 600 km (370 mi) metres de longitud. La part occidental del Caucas Menor se superposa i convergeix amb l'est de Turquia i el nord-oest de l'Iran.
Corre paral·lel al Gran Caucas, a una distància mitjana d'uns 100 km (62 mi) al sud de la serralada de Likhi (Geòrgia) i limita amb l'est de Turquia pel nord i el nord-est.
Està connectada amb el Gran Caucas per la serralada de Likhi (Geòrgia) i separada d'aquest per les terres baixes de Kolkhida (Geòrgia) a l'oest i les terres baixes de Kura-Aras (Azerbaidjan) (pel riu Kura) a l'est.
El cim més alt és l'Aragats, 4,090 m (13,420 ft) .
Les fronteres entre Geòrgia, Turquia, Armènia, Azerbaidjan i l'Iran travessen la serralada, encara que la seva cresta no sol definir la frontera.
Històricament la serralada s'anomenava Anticaucasus o Anti-Caucasus (grec: Αντι-Καύκασος, rus: Антикавка́з, Анти-Кавка́з). Aquest ús es troba habitualment en fonts més antigues. L'ús actual tendeix a utilitzar el nom de Caucas menor, però l'Anticaucas encara es pot trobar en els textos moderns.

## Referències

* ↑ Reclus, Onésime. A Bird's-eye View of the World (en anglès). Ticknor, 1892, p. 264.
* ↑ Sharma, h s. Perspective in Geomorphology Volume I, 1981.
* ↑ Maisuradze, G.M. Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology - PALAEOGEOGR PALAEOCLIMATOL, 72, 15-08-1989, pàg. 53–62. DOI: 10.1016/0031-0182(89)90131-4.
# Everglades (Florida)

Everglades és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 479 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Everglades tenia 479 habitants, 230 habitatges, i 154 famílies. La densitat de població era de 198,9 habitants/km².
Dels 230 habitatges en un 13,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 3% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 27% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 11,9% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 19% entre 25 i 44, un 30,5% de 45 a 60 i un 34,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.667 $ i la renda mediana per família de 38.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.083 $ mentre que les dones 22.222 $. La renda per capita de la població era de 20.535 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Everglades». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Everglades». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.