OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jorge Pantaleón Romero Donoso

Jorge Pantaleón Romero Donoso (2 de novembre de 1929 - 16 de novembre de 2015), més conegut com a «Firulete», va ser un humorista xilè. Habitual en la ràdio i televisió, ha estat considerat com un dels principals exponents de l'humor blanc al seu país.
Va estudiar al Liceu de San Bernardo. Va començar la seva carrera humorística a la ràdio, fent-se popular al programa La bandita de Firulete de Ràdio Portales de Santiago, que explotava el gènere del ràdio-teatre còmic. Després de treballar un temps a Madrid, va tornar a Xile el 1969, fent carrera principalment a la televisió.
Va ser un impulsor de l'humor blanc, estil que va mantenir mentre durant tota la seva carrera. Va crear personatges com «El Pollito», un nen intel·ligent i innocent, que mostrava la visió infantil del món i les converses adultes; «Firulete», un home senzill, pobre, amb una mica de disfunció atencional, que s'afegia a les seves actuacions com a acudit; «Pepe Pato», de nom complet José Patricio Larraín García-Moreno, interpretava a un home de classe alta amb la seva característica manera de parlar.
Va destacar la seva participació televisiva en programes com: Festival de la una, Vamos a ver, Mediomundo, Una vez más i El tiempo es oro, en els quals va realitzar la seva rutina anomenada «Telechácharas», on simulava tenir converses amb personatges del món polític, artístic i esportiu mitjançant frases descontextualizades. El 1979 es va presentar en el XX Festival Internacional de la Cançó de Vinya del Mar, ocasió en la qual se li va lliurar en forma excepcional el guardó «Gavina de Plata», en aquells dies reservat als guanyadors de les competències musicals.
Es va retirar del món de l'espectacle a mitjan dècada de 2000 i va morir el 16 de novembre de 2015 als 86 anys.

## Referències

* ↑ «A los 86 años falleció el humorista Jorge Romero Firulete» (en castellà), 16-11-2015. Arxivat de l'original el 2019-12-20. [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ S.A.P, El Mercurio. «El Mercurio.com - El periódico líder de noticias en Chile» (en castellà). [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «Jorge Romero "Firulete" estará en homenaje a los grandes del radioteatro chileno». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «radioteatros - Memoria Chilena, Biblioteca Nacional de Chile». [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «pepepato - Wikcionario». [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ S, María Pastora; oval. «Pepe Pato» (en castellà), 30-05-2008. [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «Entrevista a YouTube». [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ Retro Cultura, TV Chácharas Arxivat 2014-01-02 a Wayback Machine., 20 de maig de 2011.
* ↑ Maringe. «Maringe y su videoteca: Jorge Romero "Firulete" Viña 1979», 18-12-2008. [Consulta: 20 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Homenatge a: Jorge Romero "Firulete" Arxivat 2012-10-15 a Wayback Machine..
* Diari La Quarta: Les estrelles que van marcar una Època Arxivat 2009-11-25 a Wayback Machine..
* Youtube. Programa Vamos a ver, el 1978.
# Miró Riculf de Pinós

Miró Riculf de Pinós (segle XI - segle XI) és considerat el primer membre de la nissaga dels barons de Pinós que van governar la Baronia de Pinós, que depenia del Comtat de Cerdanya. Fou el pare de Galceran I de Pinós.

## Biografia

No es coneix molt bé la història de Miró Riculf, però es considera que fou un personatge important de la zona del Berguedà i del Comtat de Cerdanya del segle xi.
En Miró Riculf i el seu germà, Bernat, són considerats els iniciadors de la dinastia Pinós quan van prometre fidelitat al comte de Cerdanya, Ramon I de Cerdanya entre el 1063 i el 1069. En aquest jurament de fidelitat es concreta que si el seu senyor morís, ells continuarien sota la potestat del seu fill que esdevingués Comte de Berga.
Miró Riculf està relacionat moltes vegades amb Ricard Altemir, amb qui participa en la reconquesta i jura fidelitat primer al Comte de Cerdanya i després al Comte de Barcelona i fins i tot són mútuament fiadors l'un de l'altre quan se'ls ofereix la defensa i el bastiment del castell de Tàrrega, però no se sap quina relació exacte tenien. A més a més, els dos van tenir un fill que es digué Galceran (tot i que el fill de Miró Riculf s'anomena Galceran Miró i el de Ricard el 1106 s'anomena Galceran de Pinós).
Entre els fets documentats sobre Miró Riculf, destaquen:
* El 1050 fou testimoni del conveni entre el Comte d'Urgell, Ermengol IV i el comte Ramon de Cerdanya a Ix on el primer jura respectar els dominis del Comtat de Cerdanya.
* Juntament amb Bernat fou membre del tribunal del comte de Cerdanya en un judici el 1047 a Cornellà de Conflent.
* Signà com a testimoni a la Nou de Berguedà quan el senyor de la Portella canvià la seva espasa d'or per dos masos amb el comte Ramon de Cerdanya.
* El juliol de 1063 ell i el seu germà van jurar fidelitat als comtes de Barcelona Ramon Berenguer I i la seva dona Almodis, que els van donar el castell de Balsareny i el castell de Gaià.
* El 1069 el comte de Barcelona va encarregar a Miró Riculf el castell de Tàrrega per a la protecció de la ciutat i el 1082 li va cedir un alou del castell de "Monte Albo", que depenia de l'anterior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Bartrina, Enric «Llinatge dels Pinós: El primer Galceran de Pinós». L'Erol, revista cultural del Berguedà, 42, Hivern 1993, pàg. 13 [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ Bartrina, Enric «Llinatge dels Pinós: El primer Galceran de Pinós». L'Erol, revista cultural del Berguedà, 42, Hivern 1993, pàg. 15 [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ Miret i Sans. Los Vescomtes de Cerdanya, Conflent i Bergadà, 1901.
* ↑ Català i Roca, Pere. Castells Catalans, vol 5, p. 944.
* ↑ Miquel i Rosell (ed.), Francesc. Liber Feudorum Maior, 1945, p. 31-32.
* ↑ Sarret i Pons, Lluís. Privilegis de Tàrrega, 1930, p. 6.
Miró Riculf de Pinós :
| Títols |||
| Precedit per: | Baró de Pinós | Succeït per: Galceran I de Pinós (fill) |
# Un hivern a Mallorca

Un hivern a Mallorca (en l'original en francès Un hiver à Majorque) és un quadern de viatge autobiogràfic escrit per George Sand, amant per llavors de Frédéric Chopin, editat el 1842, encara que va aparèixer per primera vegada el 1841 en la Revue des deux mondes.
En aquesta obra, Sand relata les vivències del seu viatge i de la seva estada amb Chopin a l'illa de Mallorca a causa de la malaltia del pianista. Sand i Chopin i els dos nens de Sand van romandre a la Cartoixa de Valldemossa uns mesos, des de finals de 1838 fins a febrer de 1839, temps en què pretenien que la salut de Chopin millorés, encara que a les Balears van confirmar que havia contret tuberculosi. Aquell any, però, l'hivern va ser dur i la seva situació no va millorar, així que no van tardar a tornar a Barcelona, després a Marsella i per acabar a París.

## Traduccions al català

* Un hivern a Mallorca, traducció al català de Marta Bes Oliva, Edhasa, col·lecció Clàssics Moderns, 1992, ISBN 8435034437 (amb un text de Robert Graves com a apèndix); reeditada per Edicions 62, col·lecció Lectura Plus, 2009 ISBN 9788429763379.
* Un hivern a Mallorca. L'epistolari de la turista George Sand, traducció al català d'Antoni-Lluc Ferrer, Edicions de 1984, col·lecció "La Clàssica", 2013, ISBN 9788415835202

## Vegeu també

* George Sand
* Frédéric Chopin

## Bibliografia

* «Sand, George». A: Salvat-El País Editores. La Enciclopedia (en castellà). 18. 1ª. Madrid: Salvat-El País Editores, 2003. ISBN 84-345-7482-9 [Consulta: 29 abril 2010].
* Maier, Hennes. Con George Sand y Chopin en Mallorca (en castellà). Barcelona: Editorial Salvat, 1990. ISBN 84-345-5233-7.
* Pellicer, Estanislao. Chopin en Mallorca. Palma: El Tall, 1993. ISBN 84-87685-26-9.
# Sporting Clube de Bafatá

L'Sporting Clube de Bafatá és un club de Guinea Bissau de futbol de la ciutat de Bafatá. Vesteix de colors verd i blanc.

## Palmarès

* Lliga de Guinea Bissau de futbol:
       1987, 2008

## Referències

* ↑ «Guinea Bissau». http://footforpeoples.ucoz.org.+[Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Guinea Bissau - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 agost 2019].
# Ednet Luís De Oliveira

* Per altres persones amb el sobrenom de Dinei, vegeu Dinei.
Dinei, nom complet Ednet Luís De Oliveira (14 de febrer del 1981) és un futbolista brasiler que a data del 2009 no té contracte amb cap equip.
# Neofundulus parvipinnis

Neofundulus parvipinnis és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W. J. E. M. 1988. Sistemática e distribuição do gênero Neofundulus (Cyprinodontiformes, Rivulidae). Rev. Bras. Biol. v. 48 (no. 2): 103-111.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jorge Pensi Lombardo

Jorge Pensi Lombardo (Buenos Aires, 1946) és un arquitecte i dissenyador industrial establert a Barcelona des del 1977.
Entra a formar part del Grup Berenguer format per Norberto Chaves, Oriol Pibernat i Alberto Lievore. Aquest grup combina l'ensenyament i teoria del disseny amb la pràctica. Fins al 1984 col·labora amb Alberto Lievore i a partir d'aquest any crea el seu propi estudi on des del 1987 treballa amb Diego Slemenson.
S'ha especialitzat en el disseny de mobles, imatge de producte i disseny de muntatges. Ha treballat amb moltes de les productores més importants de disseny contemporani tant a nivell nacional com internacional (Amat, Punt Mobles, B.Lux, Cassina, Driade, Kusch+Co, etc.). Des del 1996 col·labora amb Eduardo Campoamor en projectes d'arquitectura i interiorisme. Imparteix classes a les escoles Eina i ELISAVA de Barcelona. El 1997 li va ser atorgat el Premio Nacional de Diseño.
Els seus dissenys han estat guardonats amb nombrosos premis Delta ADI FAD, el Design Auswahl del Centre de disseny de Stuttgart, etc. Les seves obres formen part de les col·leccions de diferents museus de disseny d'arreu del món destacant el Vitra Design Museum de Weil am Rhein.
Entre les seves peces més emblemàtiques destaquem la cadira de braços Toledo (1988), el llum de suspensió Olympia Billar (1990) o la cadira ¡Hola! (1997).

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.158. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ «Premios Nacionales de Diseño 1997» (en castellà). Idi.mineco.gob.es, 1997. Arxivat de l'original el 2016-10-22. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «2200 ¡Hola! - Kusch+Co» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-03-03. [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Miró el Vell

Miró el Vell, Miró I de Rosselló o Miró I de Conflent (? - 896) fou senyor del pagus de Conflent (870 - 896) i comte de Rosselló (878 - 896).
Era fill del comte Sunifred I de Barcelona, Urgell, Cerdanya i Besalú, i d'Ermessenda, i per tant, germà de Guifré el Pelós i de Radulf de Besalú.
Guifré va heretar, el 870, el comtat d'Urgell i el de Cerdanya del seu oncle Salomó I però va deixar el govern del pagus de Conflent al seu germà Miró. Aquest el 876 es va revoltar contra el marqués Bernat de Gòtia amb ajut de Lindoí vescomte de Narbona i Guifré d'Urgell i Cerdanya, i va envair Rosselló. Encara que condemnat pel Papa el 878, en caure Bernat va aconseguir veure reconegut el seu domini del comtat del Rosselló per part del rei Lluís II de França. Va ser protector del monestir de Sant Andreu d'Eixalada i en ser destruït per una riuada, pel monestir de Sant Miquel de Cuixà.
Miró va presidir el març de l'any 874 un plau (placitum) o assemblea a Vernet, al Conflent. Es va jutjar la condició d'una persona que el procurador del comte pretenia que era serf.
Es va casar amb Quíxol de la que només va tenir una filla, Godlana, muller del futur comte Benció, fill de Sunyer II de Rosselló. Va morir el 896 i el comtat del Rosselló, escapçat de la part interior, va passar al seu gendre Benció, mentre que la resta: Vallespir, Capcir i Fenolleda, amb el Conflent, va passar al seu germà Guifre I el Pilós, i a la mort d'aquest el 897 al seu fill Miró II el Jove.

## Vegeu també

* Abadia de Sant Jaume.
# UNC

UNC té els següents significats:
* Universitat: Universitat de Carolina del Nord a Chapel Hill, universitat nord-americana.
* Partit polític: Unitat Nacional Catalana, partit polític català
# Torrent de Can Cintet

El torrent de Can Cintet o d'en Cintet és un curs d'aigua del municipi d'Ullastrell que desemboca a la riera de Gaià.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Multiplicitat d'espín

La multiplicitat d'espín és el nombre de possibles orientacions, calculada com $2S+1$, del moment angular d'espín corresponent al nombre quàntic d'espín total $S$, per a una mateixa funció d'ona electrònica espacial. El nombre quàntic d'espín total $S$ per a un conjunt d'$n$ electrons s'obté sumant algebraicament els $n$ valors individuals $s$.
Un estat de multiplicitat singlet té S=0{\textstyle S=0}, obtingut a partir de dos electrons S=1/2+(−1/2)=0{\textstyle S={\tfrac {1}{2}}+(-{\tfrac {1}{2}})=0}, de quatre electrons S=1/2+(−1/2)+1/2+(−1/2)=0{\textstyle S={\tfrac {1}{2}}+(-{\tfrac {1}{2}})+{\tfrac {1}{2}}+(-{\tfrac {1}{2}})=0}, etc. i la multiplicitat val $2S+1=2\cdot 0+1=1$ (singlet); això és, només hi ha una possible orientació del moment angular d'espín. Un estat doblet té S=1/2 {\textstyle S={\tfrac {1}{2}}}, obtingut per suma algebraica dels espins de tres electrons S=1/2+(−1/2)+1/2=1/2 {\textstyle S={\tfrac {1}{2}}+(-{\tfrac {1}{2}})+{\tfrac {1}{2}}={\tfrac {1}{2}}}, o de cinc electrons, etc. té una multiplicitat $2S+1=2\cdot {\tfrac {1}{2}}+1=2$ (doblet); és a dir, hi ha dues possibles orientacions espacials del moment angular d'espín. Si $S>L$ (nombre quàntic de moment angular total) hi ha només $2L+1$ orientacions possibles del moment angular total.

## Vegeu també

* Multiplet

## Referències

* 1 2 Cartmell, E.; Fowles, G.W.A. Valencia y estructura molecular. 3ª. Reverté, 1979, p. 362-366.
* ↑ Costa, J.M. Diccionario de química física. Ediciones Díaz de Santos, 2005, p. 387. ISBN 9788479786915.
# José Augusto de Almeida

José Augusto Pinto de Almeida (13 d'abril de 1937), conegut com a José Augusto, fou un futbolista portuguès de la dècada de 1960 i entrenador.
Fou 45 cops internacional amb la selecció portuguesa amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1966.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de SL Benfica, on jugà 369 partits oficials i marcà 174 gols, guanyant 13 títols majors, amb vuit lligues i dues copes d'Europa.
Com a entrenador dirigí la selecció de Portugal o el CD Logroñés.

## Palmarès

Jugador

### Benfica

* Primeira Liga (8): 1959-60, 1960-61, 1962-63, 1963-64, 1964-65, 1966-67, 1967-68, 1968-69
* Taça de Portugal: 1961-62, 1963-64, 1968-69
* Taça de Honra (3)
* Copa d'Europa de futbol: 1960-61, 1961-62
Entrenador

### Benfica

* Taça de Portugal: 1969-70

## Referències

* ↑ «A lenda dos Magriços começou há 50 anos» (en portuguès). Expresso, 13-07-2016. Arxivat de l'original el 7 d'agost 2017. [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ Malheiro, João. Memorial Benfica 100 Glórias (en portuguès). Third. QuidNovi, juliol 2006, p. 86-87. ISBN 978-972-8998-26-4.
* ↑ Portugal stats at Eu-Football
* ↑ «Colocarse en puestos de descenso o promoción, pasaporte hacia el paro» (en castellà). ABC, 29-12-1994. [Consulta: 25 juny 2014].
# Miró I d'Urgell

Miró I d'Urgell fou vescomte d'Urgell (953-977).
És el primer vescomte d'Urgell que apareix documentat. Sol·licità al bisbe d'Urgell la consagració de l'església de Santa Maria de Solsona, el 977.
Mor abans del 984: aquest any un monjo anomenat Oliba, fa donació d'una vinya a Sant Pere de Solsona pel bé de la pròpia ànima i de la dels vescomte Miró.
Es casà amb Riquilda de la que nasqué el seu successor Guillem I d'Urgell.

## Referències

* ↑ COSTA I BAFARULL, Domènec. Memorias de la ciudad de Solsona y su iglesia. Ed. Balmes. Barcelona. 1959. p. 614.
# UMP (desambiguació)

UMP té els següents significats:
* Unió per a un Moviment Popular, grup de partits polítics francesos.
* Monofosfat d'uridina, nucleòtid biològic (UMP, Uridine monophosphate)
# Sula (gènere)

Sula és un gènere d'ocells marins de la família de súlids (Sulidae). Aquests mascarells tenen hàbits pelàgics i crien en aigües càlides de tots els oceans.

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010), aquest gènere conté 6 espècies:
* Sula nebouxii - Mascarell camablau.
* Sula variegata - Mascarell del Perú.
* Sula dactylatra - Mascarell emmascarat.
* Sula granti - Mascarell de Grant.
* Sula sula – Mascarell cama-roig.
* Sula leucogaster – Mascarell bru.

## Referències

Viccionari
# Torrent de Can Bori

El Torrent de Can Bori, és un torrent que discorre pel terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, en el territori del poble de Bigues.
Es forma a migdia de Can Xesc per la unió del torrent de Bonfadrí i d'un altre torrent que davalla de Can Xesc, just a migdia dels Camps de Can Xesc. Des d'aquell lloc, s'adreça cap al sud-oest, deixa a la dreta el Bosc de Can Canals i a l'esquerra la masia de Can Bori, fins que arriba al nord de la Font de la Guilla es transforma en el torrent de la Font de la Guilla, a ponent de Can Prat de la Riba i al nord-oest de Can Mas de Baix.

## Enllaços externs

* El torrent de Can Bori en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Salsa bearnesa

La salsa bearnesa (en francès: sauce béarnaise) és una salsa emulsionada a base de mantega i rovell d'ou condimentada amb estragó i escalunya, amb cerfull, cuinat en vi i vinagre per a fer un glasejat. Se serveix calenta. La salsa bearnesa és l'acompanyament tradicional d'un filet (Filet Chateaubriand, filet mignon), però també es pot posar en certs plats de peix i verdures a la graella.

## Història

La salsa bearnesa la va fer la primera per vegada el chef Collinet, l'inventor de les Pommes soufflées (pommes de terres soufflés) i la va servir per primera vegada el 25 d'agost de l'any 1836 com commemoració de l'obertura del restaurant: "Le Pavillon Henri IV" ubicat a Saint-Germain-en-Laye, no gaire lluny de París. El restaurant es va obrir en memòria d'Enric IV de França i el nom de bearnesa perquè aquest rei era nascut a Bearn. Montmireil, chef del vescomte de Châteaubriand creà la possibilitat de posar la salsa en un filet de vaquí, per això està unida al filet Chateaubriand i carns en barbacoa.
La salsa holandesa és molt similar en contingut a la salsa bearnesa, però se'n diferencia entre altres coses per l'emulsió de la mantega en el vinagre i l'estragó.
La salsa bearnesa fa servir rovells d'ou cru i el mateix que la salsa maionesa pot estar contaminada amb salmonel·la.

## Referències

* ↑ A. Cort Sinnes, (1994), «The Grilling Encyclopedia: An A-to-Z Compendium of How to Grill Almost Anything»,Atlantic Monthly Press, ISBN 0-87113-563-9, p:299-302
* ↑ Karen Adler, (2004) «The Best Little BBQ Sauces Cookbook», Celestial Arts, ISBN 0-89087-965-6
* ↑ Marcelle Morphy, 1959(1935), «Recipes of all nations», Wise
* ↑ Pierre Andrieu, (1956), «Fine bouche: a history of the restaurant in France»
* ↑ David Paul Larousse, "The Sauce Bible: Guide to the Saucier's Craft ", Wiley; 1 edition, 1993, ISBN 0-471-57228-4, pp:186
* ↑ James Peterson, (1998), "Sauces", John Willey & Son, pp:347-350
# Nervi glossofaringi

* Parells cranials
* I – Olfactori
* II – Òptic
* III – MOC
* IV – Patètic
* V – Trigemin
* VI – MOE
* VII – Facial
* VIII – Vestibulococlear
* IX – Glossofaringi
* X – Vague
* XI – Accessori
* XII – Hipoglòs
El nervi glossofaringi és el novè parell cranial o nervi cranial IX. Surt del tronc de l'encèfal pels costats de la part superior del bulb raquidi, una mica per davant de la sortida del nervi vague. La divisió motriu del nervi glossofaringi s'origina de la placa basal del bulb raquidi embrionari, mentre que la divisió sensorial s'origina en la cresta neural cranial.

## Funcions

* Rep en general les fibres sensorials (tracte trigeminotalàmic ventral) de les amígdales, la faringe, l'orella mitjana i al terç posterior de la llengua.
* Rep fibres sensorials especials (gust) del 1/3 posterior de la llengua.
* Rep les fibres sensitives viscerals dels corpuscles carotidis, del si carotidi.
* Aporta fibres parasimpàtiques de la glàndula paròtide a través del gangli òtic (De: nucli salival inferior - foramen jugular - nervi timpànic (nervi de Jacobson) - nervi petrós menor - foramen oval - gangli òtic (sinapsis de les fibres parasimpàtiques preganglionars, per iniciar les fibres parasimpàtiques postganglionars) - nervi auriculotemporal.
* Proporciona fibres motores al múscul estilofaringi, l'únic component motor d'aquest nervi cranial.
* Contribueix al plexe faringi.

## Referències

* 1 2 Atlas of Human Anatomy, 5th Ed, Netter
# Josep Valentín i Anton

Josep Valentín i Antón (Racó d'Ademús, 7 de novembre de 1941) és un sindicalista i polític català.

## Trajectòria

Es va establir amb la seva família el 1949. Ha fet estudis de Graduat Social, Sociologia (a l'Institut Catòlic d'Estudis Socials de Barcelona) i dret a la Universitat de Barcelona en 1974. Membre destacat de la UGT de Catalunya, en el XXX Congrés d'abril de 1976 en fou elegit secretari general de Formació Confederal, reelegit en el XXXI Congrés de maig de 1978. També ha estat secretari general de la Fundació Largo Caballero i membre del Comitè Federal del PSOE. També formà part de l'Assemblea de Catalunya com a membre de la Federació Catalana del PSOE amb Francisco Parras i Collado.
Fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1979 i fou vocal de les Comissions d'Economia i Comerç i de Treball. El 16 de febrer de 1982 fou escollit secretari general de la UGT de Catalunya en substitució de Luis Fuertes Fuertes, i ocupà el càrrec fins al 1983, quan fou substituït per Justo Domínguez de la Fuente. Després d'ocupar una conselleria laboral a l'ambaixada dels Països Baixos, el 1995 fou enviat a treballar a l'ambaixada de Santiago de Xile. En 1997 va passar a l'Ambaixada d'Espanya a Brasil fins al 2001 que s'incorpora a l'Equip de l'Observatori Ocupacional de l'INEM de Barcelona per tal d'analitzar el procés de recuperació laboral.

## Referències

* ↑ «Valentín Antón, José» (en castellà). [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ Los cesantes de oro del gobierno a El Mundo, 17-12-1995
* ↑ José Valentin Antón Arxivat 2015-04-27 a Wayback Machine. al web de PSC de Ciutat Vella

## Enllaços externs

* José Valentín Antón, elegido secretario general a El País, 16/02/1982
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Membres de la direcció d'UGT el 1976
# Merla camagroga

La merla camagroga (Turdus flavipes) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del nord-est i est de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Tobago i oest de Guyana, est i sud-est del Brasil, est de Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Merla camagroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# UMMC Iekaterinburg

El UMMC Iekaterinburg és un club femení de basquetbol de basquetbol que juga a la Lliga de Rússia. Va ser fondat al 1938 com a Zenit Iekaterinburg, i posteriorment va canviar el seu nom a Uralmash Iekaterinburg. Als anys setanta va aconseguir els seus majors èxits a l'era soviètica, dos terceres posicions a la lliga.
El 2000 va adoptar el seu nom actual i va començar la seu època daurada, amb tres Eurolligues i deu lligues nacionals.

## Palmarès

* 3 Eurolligues
** 02/03 - 12/13 - 15/16
* 10 Lligues de Rússia
** 2002 - 2003 - 2009 - 2010 - 2011 - 2012 - 2013 - 2014 - 2015 - 2016
* 7 Copes de Rússia
** 2005 - 2009 - 2010 - 2011 - 2012 - 2013 - 2014

## Referències

* ↑ Diario AS