OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agogó

Un agogó és un instrument de percussió, idiòfon, originari de la Candomblé, una regió del Brasil, encara que s'ha anat expandint per altres regions del món.
El nom deriva del mot akoko que significa rellotge, ja que fa un soroll que recorda al d'un rellotge. Es forma a partir de dos o més cons units per la base.

## Referències

* ↑ Real, Miguel «Los personajes en el funeral de Jorge Amado». Cuadernos Hispanoamericanos, 633, 2003, pàg. 24. ISSN: 0011-250X.
* ↑ Izuzquiza, Álvaro. «Agogô, instrumento percusión usado en Capoeira - 42861 -» (en castellà). Biodiversidad Virtual. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ «O Agogô» (en portuguès brasiler). Eu sou caporeira. [Consulta: 20 agost 2022].
# Agoe (cràter)

Agoe és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 6,3 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim ewe, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Agoe». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Aeonium smithii

Aeonium smithii és una espècie de planta suculenta del gènere Aeonium, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És un arbust perennifoli caducifoli i suculent de fins a 60 cm d'alçada. Té característiques bastant atípiques que el distingeixen d'altres aeoniums.
Tija sense ramificar o amb branques molt divaricades de 7 a 30 mm de diàmetre, densament cobertes per pèls blanquinosos o marrons de 3 a 8 mm de llarg, llisos, sense reticulacions.
Les rosetes de les fulles tenen un diàmetre de 6-15 cm durant la temporada de creixement hivern-primavera; més aviat aplanades amb de 3 a 7 fulles.
Les fulles de 13 a 30 mm de llarg i d'1 a 1,5 mm de gruix, en forma de cullera o de rem, apicalment acuminades, bàsicament cuneades, brillants a l'anvers, puberulentes, amb ratlles tànniques longitudinals marronoses ben visibles sobretot al revers. Tenen marges ondulats, amb una ondulació que varia de lleu a pronunciada, amb cilis cònics (de menys de 0,3 mm de llarg) i alguns pèls addicionals (de 0,1 a 0,5 mm de llarg). El revers de les fulles presenta unes prominents glàndules linears, plenes d'un líquid vermellós que salta a la menor pressió, que són estructures engrossides d'emmagatzematge d'aigua. Quan les fulles cauen, queda al llarg de la vora inferior de les cicatrius una filera de pèls rígids. Després de la caiguda de les fulles, la pilositat augmenta i la tija es torna generalment híspida (peluda), tot i que les tiges més antigues solen perdre aquests cabells.
És extremadament prolífic en flors, les tiges de les flors fan una alçada de fins a 15 cm per sobre de les rosetes de les fulles. La part florífera de la inflorescència, de 4 a 15 de llarg i de 4 a 9 cm d'amplada. Peduncle de 4 a 40 cm d'alçada.
Les flors són de color groc, de 2,5 cm de diàmetre, sol tenir 10 a 12 pètals, divuit estams i 10 a 12 pistils. Pedicels d'1 a 9 mm de llargada, puberulents. Sèpals puberulents. Pètals de 7 a 9 mm de llarg i de 2 a 2,5 mm d'ample, lanceolats, aguts, grocs, amb línies vermelloses; Filaments glabres. Les flors no produeixen nèctar i floreixen entre març i octubre.
Ocasionalment s'hibrida amb exemplars d'Aeonium spathulatum.

## Distribució

Planta endèmica del sud i sud-oest de Tenerife, a les Canàries, des de Candelaria a Tamaimo, pujant fins a la part sud de Las Cañadas. Creix a la zona subalpina en un hàbitat rocós que sovint s'aferra a la roca pura, de 150 a 2150 metres d'altitud.

## Taxonomia

Aeonium smithii Webb & Berthel. va ser descrita per Philip Barker Webb i Sabin Berthelot i publicada a Histoire Naturelle des Iles Canaries. Paris. 3(2:1): 187.1840.

## Propietats medicinals

El suc de les seves tiges es pot emprar contra les cremades.

## Referències

* ↑ «The Encyclopedia of Succulents». Llifle.
* ↑ «Aeonium smithii (Sims) Webb & Berthel.». Flora de las Islas Canarias.
* ↑ «Aeonium smithii Webb & Berthel.». International Plant Names Index.
# Agència Europea del Medi Ambient

L'Agència Europea del Medi ambient (AEMA) és una agència de la Unió Europea (UE), la missió de la qual és la recollida, elaboració i difusió d'informació sobre la situació i l'evolució del medi ambient a escala europea.
Publica quatre tipus d'informes, entre els quals destaquen els «Indicadors ambientals», considerats la principal contribució de l'Agència.
Els principals àmbits de treball de l'AEMA són canvi climàtic, biodiversitat i producció i consum sostenible, tot i que l'àrea d'activitat abraça un ample espectre en línia amb els principals reptes ambientals europeus.

## Història

Va ser creada el 7 de maig de 1990 a iniciativa del Consell de Ministres de la Unió Europea però no esdevingué operativa fins al 1994. Té la seu a la ciutat de Copenhaguen (Dinamarca).
L'any 2002 12 dels països candidats a ingressar a la UE van entrar a formar part d'aquest organisme, amb la qual cosa l'Agència es convertí en el primer organisme de la UE que va acollir a aquests països com a membres. El consell d'administració de l'Agència va nomenar la britànica Jacqueline McGlade com a directora executiva l'any 2004. Amb anterioritat va ocupar aquest càrrec l'ambientalista espanyol Domingo Jiménez Beltrán, que va ser el primer director de la institució.

## Membres

Actualment en formen part 32 estats:
* els 28 estats que formen la UE
* 3 membres de l'Àrea Econòmica Europea: Islàndia, Noruega i Liechtenstein
* 1 país candidat: Turquia
* i Suïssa, en virtut d'un tractat especial
Així mateix compta amb 5 països observadors: Albània, Bòsnia i Hercegovina, Macedònia del Nord, Montenegro i Sèrbia.
El reglament constitutiu de la AEMA estableix que ha d'estar oberta a països que no pertanyin a la Unió Europea (UE) però que comparteixin la seva preocupació pel medi ambient.

## Centre Temàtic Europeu sobre l'ús del sòl i la informació espacial

El Centre Temàtic Europeu sobre l'ús del sòl i la informació espacial (en anglès: European Topic Centre on Land Use and Spatial Information - ETC-LUSI) és un consorci internacional sota contracte amb l'Agència Europea del Medi ambient. El consorci està liderat per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), universitat que també va ser capdavantera en la seva col·laboració amb l'extint Centre Temàtic Europeu del Territori i el Medi Ambient (CTETMA).
Les activitats tenen un component important en la creació de xarxes amb diversos experts en els països membres sobre l'harmonització de dades, qüestions de qualitat i l'intercanvi de dades i en foment de la capacitat. ETC-LUSI ajuda als països en la discussió de les opcions per a millorar els sistemes nacionals d'informació relacionades amb l'ús de la terra i l'anàlisi espacial.

## Referències

* ↑ «Pàgina de l'EIONET». Arxivat de l'original el 2007-10-11. [Consulta: 16 desembre 2007].

## Enllaços externs

* (castellà) Portal de l'Agència Europea del Medi Ambient Arxivat 2006-07-01 a Wayback Machine.
# Agència Europea per a la Reconstrucció

L'Agència Europea per a la Reconstrucció (EAR) era una agència de la Unió Europea (UE) que tenia l'objectiu de gestionar els programes de reconstrucció als països dels Balcans afectats per les guerres dels Balcans (1991-2001).
Va ser creada pel Consell de la Unió Europea el desembre de 1999 i va s'activar el febrer de l'any 2000. Va establir la seu a la ciutat grega de Tessalònica. L'agència havia de contribuir, entre d'altres, a fomentar el de bon govern, instaurar institucions per crear l'estat de dret, desenvolupar mercats lliures i infraestructures crítiques, organitzar la protecció ambiental i social així com crear una societat civil més cohesionada. Tenia un pressupost d'uns 1600 milions d'euros. Va comptar amb centres operatius a les ciutats de Belgrad, Priština, Podgorica i Skopje.
Va deixar d'estar operativa l'any 2008. Hugues Mingarelli en va ser director i Richard Zink el director general.

## Referències

* ↑ Chris Patten, Chris. «Answer to a written question - European Agency for Reconstruction - E-3422/2000» (en anglès), 08-12-2000. [Consulta: 27 abril 2020].
* 1 2 3 Sabathil, Gerhard; Joos, Klemens; Kessler, Bernd. The European Commission : an essential guide to the institution, the procedures and the policies (en anglès). Londres: Kogan Page, 2008, p. 218. ISBN 978-0-7494-5421-0.
* ↑ «European Agency for Reconstruction Launches its Programme for the Reconstruction of Housing in Kosovo 2000 - Serbia» (en anglès). Releifweb, 19-06-2000. [Consulta: 27 abril 2020].
# Agelàsids

Els agelàsids (Agelasidae) són una família de Porifera de l'ordre Agelasida.

## Gèneres

Segons World Register of Marine Species (9 de maig de 2016) :
* Acanthostylotella Burton & Rao, 1932
* Agelas Duchassaing & Michelotti, 1864
* Amphinomia Hooper, 1991

## Referències

* ↑ «Agelasidae Verrill, 1907». World Register of Marine Species.

## Bibliografia

* Van Soest, R.W.M, Boury-Esnault, N., Hooper, J.N.A., Rützler, K, de Voogd, N.J., Alvarez, B., Hajdu, E., Pisera, A.B., Vacelet, J., Manconi, R., Schoenberg, C., Janussen, D., Tabachnick, K.R., Klautau, M. (2008). World Porifera database.
# Ahmed Sékou Touré

* No s'ha de confondre amb Sékou Touré (futbolista).
Ahmed Sékou Touré (n’Ko: ߊߤߊߡߊߘ ߛߋߞߎ߬ ߕߎ߬ߙߋ) (Faranah, 9 de gener de 1922 - Cleveland, 26 de març de 1984) va ser un líder polític guineà que va ser elegit primer president de Guinea, governant entre 1958 fins a la seva mort el 1984. Touré va ser un dels primers nacionalistes guineans implicats en obtenir la independència del país de França.
El 1960, va declarar el seu Partit Democràtic de Guinea l'únic partit legal de l'Estat, i va governar des d'aleshores com a dictador virtual. Va ser reelegit per diversos mandats de set anys en absència d'oposició legal, ja que va empresonar o exiliar als seus líders opositors més forts. S'estima que 50.000 persones van morir durant el seu règim.
Musulmà de l'ètnia mandinka, Sekou Touré va ser el besnet del poderós clergue musulmà Samori Toure que va establir un govern islàmic independent en part de l'Àfrica Occidental.
L’octubre de 2021, amb motiu del 50è aniversari de la matança d’octubre de 1971, familiars de 70 guineans executats sota el règim de Sékou Touré van demanar rehabilitació al president Mamady Doumbouya i un enterrament digne per a les víctimes.

## Referències

* ↑ «Ahmed Sékou Touré». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Adela Ibarra Pérez

Adela Ibarra Pérez (Madrid, 3 de març de 1839-Sevilla, 4 de novembre de 1865) va ser una cantant soprano i actriu de sarsuela espanyola.
Es matriculà a classes de solfeig al Reial Conservatori Superior de Música de Madrid el 12 de gener de 1856. A partir de 1857 se li impartiren també classes de cant, a més de complementàries de cant i acompanyament, tenint com a professor a Baltasar Saldoni fins a 1859. Després es donà de baixa del centre i continuà les classes amb el mestre Antonio Cordero.
Acabà els estudis el maig de 1860 i feu el seu debut a l'obra El Relámpago al Teatro de la Zarzuela, per la qual va ser molt aplaudida. Ibarra tenia veu de soprano i va ser sempre molt apreciada tant pel públic i com pels empresaris de teatre, va arribar a estrenar onze papers de sarsuela a diverses obres com Los piratas, Llamada y tropa, Ardides y cuchilladas, Los pecados capitales o Harry el diablo, entre d'altres. Acabat el contracte amb el Zarzuela, passà a cantar al Teatro del Circo i d'altres de diverses localitats com Saragossa, Barcelona o a al Teatre de San Fernando de Sevilla, arribant a assolir un sou molt meritori a l'època.
A Sevilla va contraure una greu malaltia que va causar-li la mort el 4 de novembre de 1865, abans de complir els 27 anys. La seva mort va ser molt sentida, especialment a Madrid.

## Referències

* 1 2 Saldoni y Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta de D. A. Pérez Dubrull, 1868, p. 66-67.
* 1 2 3 Cotarelo y Mori, Emilio «Ensayo histórico sobre la Zarzuela o sea el drama lírico español desde su origen a fines del siglo XIX». Boletín de la Academia Española, vol. 22, 1935, pàg. 254-255.
* 1 2 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 318.
* ↑ Saldoni y Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 3. Madrid: Imprenta de D. A. Pérez Dubrull, 1881, p. 298.
# Aeroport de Port Bouet

Aeroport de Port Bouet (IATA: ABJ, l'OACI: DIAP)., També conegut com a Aeroport internacional de Félix-Houphouët-Boigny, es troba a 16 km al sud-est d'Abidjan,a la Costa d'Ivori.És l'aeroport més gran al país per al trànsit aeri. L'aeroport és l'eix principal de la companyia nacional aèria de Costa d'Ivori.

## Referències

* ↑ List of the busiest airports in Africa
* ↑ Aéroport Félix-Houphouët-Boigny : Tout sur l'aérogare de fret moderne de 21 milliard de Fcfa - article from Le Patriote on Abidjan.net published on 7 March 2014]
# Aeroport de Pleiku

L'Aeroport de Pleiku (Cảng hàng không Pleiku, Sân bay Pleiku) és un aeroport de Pleiku, al Vietnam, situat a 12 km al nord-est de Ciutat Pleiku, Gia Lai.

## Aerolínies

* Vietnam Airlines (Ciutat Ho Chi Minh, Hanoi, Da Nang)

## Referències

* ↑ «Pleiku Airport», 17-05-2006. Arxivat de l'original el 2010-09-06. [Consulta: 14 agost 2010].
# Aimeric

Aimeric és el nom dels següents personatges:
* Aimeric de Narbona, arquebisbe de Narbona entre 926-977
* Aimeric de Peguilhan (Peguilhan, ~1175 - península Itàlica, ~1230), trobador occità
* Aimeric de Belenoi, clergue i trobador del segle xiii
* Aimeric I, bisbe de Roda de Ribagorça (988 - 991)
* Aimeric II, bisbe de Roda de Ribagorça (1006 - 1015)
* Mateu Aimeric, filòsof, historiador i humanista (1715 - 1799)
Vegeu també la grafia Eimeric.
# Alessandro Sforza

Alessandro Sforza (1534-1581) va ser un bisbe i cardenal catòlic romà.

## Biografia

Membre de la Casa Sforza, Alessandro Sforza va néixer a Roma el 1534, fill de Bosio II Sforza, comte de Santa Fiora i Cotignola, i la seva esposa Costanza Farnese, que era filla natural i legitimada del Papa Pau III. El seu germà Guido Ascanio Sforza di Santa Fiora també va ser cardenal; era oncle del Cardenal Francesco Sforza.
Va aconseguir el títol acadèmic de magister. En l'inici de la carrera eclesiàstica, es va fer Monsenyor i va ser scriptor de cartes apostòliques. El 12 de gener de 1554, es va fer clergue de la Càmera Apostòlica i canonge de la Basílica de Sant Pere el 18 d'abril de 1554. Va estar embolicat en un escàndol menor després de transportar embarcacions franceses de Civitavecchia a Gaeta, cosa que va fer que el Papa Pau IV l'exonerés de les seves gestions i beneficis. Després que els bucs tornessin i alguns cardenals intervinguessin, el papa li va retornar els seus antics oficis el 8 d'octubre de 1557.
El 26 d'abril de 1560, va ser triat bisbe de Parma. Va ser nomenat Prefecte de l'annona l'1 de juliol de 1560. Entre 1562-1563, va ser un dels participants en el Concili de Trento. Pius IV el va fer cardenal-presbíter en el consistori de 12 de març de 1565. Va rebre el capel vermell i el titulus de Santa Maria in Via Lata el 15 de maig de 1565. Va participar del Conclave de 1565–1566 que va triar el Pius V. Juntament amb els cardenals Giovanni Ricci, Giovanni Francesco Commendone, i Marcantonio Bobba, va ser nomenat per Pius V inspector de rius, ports i vies públiques de Roma. El 5 de gener de 1570, el papa el va nomenar legat papal al latere de Bolonya i Romanya.
Va participar en el conclave de 1572 que va triar el Gregori XIII. El nou papa el va nomenar arquebisbe de la Basílica de Santa Maria Major; durant el jubileu de 1575, va obrir la porta santa de Gregori XIII i també el va fer cardenal protector d'Espanya. Abans del 30 de març de 1573, va renunciar al govern de la diòcesi de Parma. Va ser nomenat Prefecte de la Signatura Apostòlica el 12 de gener de 1575. L'11 de juliol de 1580, va ser nomenat llegat papal als Estats Pontificis (a més del llegat de Bolonya), encarregat d'eliminar el bandolerisme. Va morir de cop a Macerata el 16 de maig de 1581 i va ser enterrat a la capella de la família Sforza, en la Basílica di Santa Maria Maggiore.

## Referències

* 1 2 3 4 «SFORZA, Alessandro in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 26 abril 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Entry from Biographical Dictionary of the Cardinals of the Holy Roman Church». Arxivat de l'original el 2018-01-28. [Consulta: 26 abril 2020].
# Alessio Cerci

Alessio Cerci (nascut el 23 de juliol de 1987) és un jugador professional de futbol italià que juga com a migcampista per l'Hellas Verona FC. Ha estat internacional amb la selecció italiana.

## Referències

* ↑ «Prima Squadra Serie A Tim 2013–2014 Alessio Cerci». torinofc.it. Torino Football Club. [Consulta: 23 març 2013].
Alessio Cerci amb la selecció italiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa Confederacions 2013
1 Buffon (c) •
2 Maggio •
3 Chiellini •
4 Astori •
5 De Sciglio •
6 Candreva •
7 Aquilani •
8 Marchisio •
9 Balotelli •
10 Giovinco •
11 Gilardino •
12 Sirigu •
13 Marchetti •
14 El Shaarawy •
15 Barzagli •
16 De Rossi •
17 Cerci •
18 Montolivo •
19 Bonucci •
20 Abate •
21 Pirlo •
22 Giaccherini •
23 Diamanti •
Entrenador: Prandelli
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 2014
1 Buffon  •
2 De Sciglio •
3 Chiellini •
4 Darmian •
5 Motta •
6 Candreva •
7 Abate •
8 Marchisio •
9 Balotelli •
10 Cassano •
11 Cerci •
12 Sirigu •
13 Perin •
14 Aquilani •
15 Barzagli •
16 De Rossi •
17 Immobile •
18 Parolo •
19 Bonucci •
20 Paletta •
21 Pirlo •
22 Insigne •
23 Veratti •
Entrenador: Prandelli :
# Agustí Crehueras i Brujas

Agustí Crehueras i Brujas (Sabadell, 28 de desembre de 1845 - Barcelona, 4 de febrer de 1920) fou un filòleg i pedagog català.
Cursats els primers estudis i l'ensenyament secundari als Escolapis de Sabadell, va estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona, on va ser deixeble de Manuel Milà i Fontanals i professor auxiliar de la seva càtedra. Era un gran coneixedor del llatí, el grec i l'hebreu i durant quaranta anys va ser professor d'aquestes llengües clàssiques a diverses escoles de Sabadell i de Barcelona. Crehueras va defugir sempre honors i reconeixements públics i va dedicar la vida a l'estudi dels clàssics i a l'ensenyament de llengua i literatura, a corregir originals i proves per a l'edició d'autors grecs i llatins, i a atendre les consultes dels seus amics escriptors i correligionaris. Malauradament, en morir no va deixar cap mostra escrita dels seus estudis filològics.
El 1924, a proposta de l'arxiver municipal, mossèn Gabriel Clausellas, l'Ajuntament que presidia l'Alcalde Relat va acordar donar el nom del doctor Crehueras al carrer que aleshores s'anomenava carrer del Reixat.

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Agustí Crehueras i Brujas». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 16 setembre 2015].
# Huétor-Tájar

Huétor-Tájar (o Huétor Tájar) és un municipi situat en la part oest de la província de Granada, amb una població de 10.236 habitants (2017) i una extensió de pràcticament 40 km².

## Economia

La seva economia està basada principalment en l'agricultura i la indústria de transformació alimentària. La major part de la seva superfície és de regadiu, sent el cultiu principal l'espàrrec verd, que es comercialitza principalment en cru, dedicant-se una producció inferior a la conservació. Quant al secà, el principal cultiu és el l'olivera, dedicant-se una escassa superfície a uns altres, com cereals.
Quant a la indústria, Huétor-Tájar és la locomotora del sector empresarial i comercial en la Mancomunitat de la Ribera Baixa del Genil, la qual està en un bon estat i en constant creixement. Huétor-Tájar s'ha convertit en un dels principals exponents del desenvolupament del Ponent Granadí.
# Abderrazak Khairi

Abderrazak Khairi (àrab: عبد الرزاق خيري) (Rabat, 20 de novembre de 1962) és un exfutbolista marroquí de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció del Marroc amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a FAR Rabat.
Un cop retirat fou entrenador a MAS Fez.

## Referències

* ↑ Abderrazad Khairi Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Schöggl, Hans; Batalha, José. «Morocco - List of Cup Finals». RSSSF, 20-10-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-17.
* ↑ Amrani, Mohamed. «Khairi Abderrazak au Moghreb de Fès» (en francès). Le Matin, 13-01-2006.
* ↑ Abderrazak Khairi a National-Football-Teams.com (anglès)
# Répino (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Répino».
Répino (en rus: Репино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 30 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# György Lakatos

György Lakatos (Kalocsa, Hongria, 3 de setembre de 1960) és un fagotista hongarès.
Amb disset anys, el 1986 es va graduar a l'Acadèmia de música Ferenc Liszt de Budapest amb els professors László Hara, László Hara Jr, Janota Gabor i Fülemile Tibor. Des del 1983 va ser el fagotista principal de l'orquestra de l'Òpera Nacional Hongaresa. Alguns anys més tard es converteix també en el fagotista principal de l'Orquestra Filharmònica de Budapest. Amb el Quintet de vent Aquincum va guanyar el primer premi al concurs de música de cambra d'Ancona (Itàlia) de 1984 i el premi especial del jurat en el concurs de quintets de vent de Colmar (França) de 1985.
Va ser elegit Artista de l'Any per l'Òpera Estatal d'Hongria el 1987. En quatre ocasions, entre 1993 i 1997, va obtenir el Premi Artisjus, atorgat per l'Oficina Hongaresa per a la Protecció dels Drets d'Autor per a la millor interpretació d'obres contemporànies. Va ser guardonat amb el Premi Liszt el 1996, i el 1997 va guanyar la Beca d'Eötvös a París, la beca de Soros a Oberlin (1998) i a Londres (2000).
Ha fet concerts, competit o ensenyat a gairebé tots els països d'Europa, però també ha fet gires per Amèrica i Israel. Des del començament de la seva carrera ha tingut un gran interès per les composicions contemporànies. Per a ell han escrit més de 50 obres si es tenen en compte les peces escrites per al Trio Lignum (al qual pertany des del 1997) i les obres per al Corridor Fagott Quartett.
Des del 2004, és professor de l'Acadèmia de Música Ferenc Liszt.
György Lakatos va fundar el Blue Bird Festival a la seva ciutat natal per ajudar a la recuperació dels nens malalts.

## Referències

* 1 2 «Biografia». Port.hu. [Consulta: 3 setembre 2023].
* 1 2 «Biografia». Bitllet.hu. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «Biografia a International Bartók Seminar and Festival de Szombathely». Arxivat de l'original el 2012-03-25. [Consulta: 25 juny 2012].
* 1 2 Gyürke, Kata. «Entrevista». Fidelio.hu. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Biografia a l'Acadèmia de música Ferenc Liszt