OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cligenes

Cligenes (en llatí Cleigenes, en grec antic Κλειγένης) fou un polític d'Acantos (Acanthus) enviat com a ambaixador a Esparta l'any 382 aC per obtenir l'ajut d'Esparta per Acantos i altres ciutats de la península Calcídica contra Olint. Xenofont reprodueix un discurs pronunciat per l'ocasió, on denúncia l'ambició d'Olint i el seu poder en creixement. La seva sol·licitud va ser atesa. També en parla Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 1.Cleigenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 782
# Les cicatrius de Dràcula

Les cicatrius de Dràcula (títol original en anglès: Scars of Dracula) és una pel·lícula britànica dirigida per Roy Ward Baker, estrenada el 1970. És el sisè film de la saga Dracula dirigida per l'estudi Hammer Films. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després que Dràcula ha estat tornar a la vida per un ratpenat, una jove vilatana és trobada morta. Els homes del poble intenten destruir Dràcula incendiant el seu castell, però a la seva tornada descobreixen que totes les dones, que s'havien reagrupat a l'església del poble, han estat massacrades per un núvol de ratpenats manats per Dràcula.
A la ciutat, un jove seductor anomenat Paul Carson (Christopher Matthews) ha estat sorprès pel burgmestre (Bob Todd) en companyia de la seva filla Alice (Delia Lindsay); escapa de poc a dos policies llançats darrere d'ell llançant-se per una finestra sobre un fiacre des d'on els cavalls, espantats, el porten prop del castell de Dràcula. Hi és acollit pel comte, el seu servidor Klove (Patrick Troughton) i la seva captiva Tania (Anouska Hempel). Descobrint que Tania ha seduït Paul, Dràcula la mata apunyalant-la salvatgement, després elimina Paul empalant-lo.
El germà de Paul, Simon (Dennis Waterman), i la seva amiga Sarah Framsen (Jenny Hanely), inquiets per la seva desaparició, es llancen a la seva recerca. Cauen en les mans de Dràcula, però aconsegueixen escapar-li gràcies a l'ajuda de Klove, que està enamorat de Sarah. Havent confiat al sacerdot del poble veí la cura de vigilar Sarah, Simon torna al castell per tractar de saber quina ha estat la sort del seu germà. Després de diverses peripècies, acaba enfrontant-se a Dràcula a les muralles del castell. Colpit pel llamp, Dràcula és cremat i cau al buit.

## Repartiment

* Christopher Lee: Comte Dracula
* Dennis Waterman: Simon Carlson
* Jenny Hanley: Sarah Framsen
* Patrick Troughton: Klove
* Michael Ripper: Landlord
* Michael Gwynn: el capellà
* Wendy Hamilton: Julie
* Christopher Matthews: Paul Carlson
* Anouska Hempel: Tania
* Bob Todd: el burgmestre
* Delia Lindsay: Alice, la filla del burgmestre
* David Leland: el primer policía
* Richard Durden: el segon policía
* Toke Townley: l'home en un carro
* Margo Boht: Maria, la dona de Landlord

## Vegeu també

* Dràcula torna de la tomba
* La llegenda dels set vampirs d'or

## Referències

* ↑ «Les cicatrius de Dràcula». esadir.cat.
* ↑ «Scars of Dracula». The New York Times.

### Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, n. 442 (anglès)
# Sistema japonès de mesures

El sistema japonès de mesures és el sistema tradicional de les unitats de mesura. Al Japó actualment el sistema mètric és el més usat però persisteixen unitats de mesura que es fan servir específicament en superfícies aplicades als béns arrels. Per exemple, Un yo (equivalent a la superfície d'una estora de tatami fa aproximadament 180 x 90 cm, (en algunes zones, les mides del yo són més petites). Una altra unitat peculiar és el tsubo, que fa aproximadament 3,3058 metres quadrats.

## Sistema tradicional japonès

* bu
* sun
* shaku (syaku)
* ken
* chō (tyō)
* ri
| | Ri | Chō | Ken | Shaku | Sun | Bu | Metres |
| Ri | 1 | 36 | 2.160 | 12.960 | 129.600 | 1.296.000 | 3.927,273 |
| Chō | | 1 | 60 | 360 | 3.600 | 36.000 | 109,091 |
| Ken | | | 1 | 6 | 60 | 600 | 1,818 |
| Shaku | | | | 1 | 10 | 100 | 0,303 |
| Sun | | | | | 1 | 10 | 0,030 |
| Bu | | | | | | 1 | 0,003 |

## Referències

* ↑ «Universia.net». Arxivat de l'original el 2012-02-18. [Consulta: 31 octubre 2012].
# Chanchra Raj

Chanchra Raj fou un estat tributari protegit de l'Índia, a Bengala, districte de Jessore (avui Bangladesh). El raja era anomenat també raja de Jessore i governava al sud del districte.
El seu origen era Bhabeswar Rai, un oficial de l'exèrcit imperial mogol a qui l'emperador va concedir algunes parganes arrabassades al raja Pratapaditya de Jessore; va morir el 1588 i fou succeït pel seu fill Mahtab Ram Rai, que va ajudar el governador Man Singh contra Pratapaditya, i al final de la guerra va poder conservar les parganes concedides al seu pare. El va succeir Kandarpa Rai, que va afegir considerables territoris a les seves parganes inicials; el va succeir Manohar Rai (1649-1705), principal fundador de la família, que va adquirir una pargana darrere altra fins a la seva mort, quan el seu estat era el més gran de la regió; va passar llavors a Krishna Ram (1705-1729), al que va seguir Sukh Deb Rai (1729-45). Aquest va dividir el territori en dos parts, una amb 1/4 de les terres (anomenat Isafpur) i l'altra amb 3/4 (anomenat Saidpur) que fou concedida al seu germà Syam Sundar, que va morir sense successió. La Companyia Britànica de les Índies Orientals va cedir aquest domini a un terratinent (que havia estat expropiat pel nawab de Bengala) a canvi de certes terres properes a Calcuta; el posseïdor de la propietat el 1814, Haji Muhammad Mohsin, la va cedir en fideïcomís a la mesquita d'Hooghly Imambara, que en endavant va gaudir de la recaptació.
Mentre a Isafpur, el 1764 va heretar el domini Sri Kanta Rai, que va tenir unes pèrdues tan considerables vers el 1785 que va perdre el territori i forçat a dependre del govern. Quan fou proclamat el seu net Barada Kanta que el va succeir el 1817, com que era menor, l'administració va passar al Consell de Corts (Court of Wards) i es va recuperar en valor i recaptació. El 1823 el govern hi va afegir la pargana confiscada de Sahos, i el 1859 li va concedir el títol de Raja Bahadur pel serveis durant el motí; va morir el 1880 el major dels quals, Ganynada Kant, el va succeir; la família va dominar el zamindari fins a l'abolició d'aquest tipus de tinença el 1953.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. , article «Jessore»
# Les cinc K

Les 5 K són uns articles de fe del Sikhisme, una religió que va ser fundada pel Guru Nanak Dev Ji en el Punjab, una província del nord de l'Índia. Després d'una cerimònia anomenada Dastar Bandi, i de la seva iniciació en la Khalsa, el sikh complirà amb aquests cinc articles de fe (les 5 K) referents a la seva aparença quotidiana.

## Referències

* 1 2 www.sikhiwiki.org/dastar_bandi
Gurdev Singh
# Museu d'Art de San Diego

El Museu d'Art de Sant Diego (SDMA) va obrir com a Museu de Belles arts el 28 de febrer de 1926. Els fundadors van regalar l'edifici a la ciutat de San Diego. El museu està localitzat a Balboa Park. L'edifici del museu va ser dissenyat per l'arquitecte William Templeton Johnson.
Les col·leccions del Museu són de caràcter enciclopèdic, amb obres que van des del 5000 a.C. al 2001 d.C. La principal atracció del museu són les obres espanyoles de Murillo, Zurbarán, Ribera i El Greco.
Hi ha una petita galeria eclèctica d'art d'Àsia, un parell de pintures de l'era impressionista, algunes obres de Georgia O'Keeffe (encara que no sempre estan exposades) i un interessant nombre de peces modernes.
Una altra de les col·leccions destacables, és la d'art llatinoamericà, amb referents com Fernando Botero, Armando Reverón o Diego Rivera.
A més, el museu compta amb obres italianes dels mestres Giorgione, Giotto, Veronese, Luini, Pittoni, i Canaletto. I obres de Rubens, Hals i Van Dyck que representen l'Escola d'Europa del Nord.
El museu acull periòdicament exposicions de turisme i últimament ha estat treballant per mostrar la seva col·lecció estàndard de nous mètodes (incloent una galeria en el pis superior on es discuteix la informació que pugui ser recollida en mirar la part posterior d'un llenç).

## Galeria d'imatges

* Workshop of Hieronymus Bosch, The Arrest of Christ (c. 1515)
* Simon Vouet, c. 1635, Aeneas and his Father Fleeing Troy
* Giambattista Pittoni, 1730, The Vision of Saint Anthony of Pàdua
* William Merritt Chase (c. 1895), An Afternoon Stroll
* Auguste Renoir (1907), Woman Combing her Hair''
* Alekséi von Jawlensky (1910), Red Blossom
* Robert Delaunay (1915), Female Nude Reading

## Referències

* ↑ «William Templeton Johnson». San Diego Historical Society.
# Dia Internacional de la Dona Indígena

El Dia Internacional de la Dona Indígena és una commemoració instituïda l'any 1983 durant la Segona Trobada d'Organitzacions i Moviments d'Amèrica, per a centrar l'atenció en les dones indígenes, la seva història, la seva situació i les seves perspectives.

## Origen

La data va ser designada com a homenatge a Bartolina Sisa, dirigent indígena aimara que va ser assassinada el 5 de setembre de 1782 després de liderar una revolta popular contra la corona espanyola. La revolta va portar a l'establiment d'un setge a la ciutat de La Paz el 1781.

## Commemoració

Durant aquesta data, organitzacions socials, organismes internacionals i autoritats es manifesten fent èmfasi en les condicions de vida actuals de les dones indígenes, així com destacant-ne l'aportació a la societat en tots els seus àmbits en el present i durant tota la història.

## Referències

* ↑ «Les Dones Indígenes el Dia Internacional de la Dona.», 02-03-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-16. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ «Saludo en el Día Internacional de la Mujer Indígena». Arxivat de l'original el 2018-09-08. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ «Protagonismo de las mujeres indígenas en el Ecuador». El Tiempo, 06-09-2018. Arxivat de l'original el 13 de febrer de 2019. [Consulta: 13 febrer 2019].
* ↑ «La confesión de la líder aymara de 1781». [Consulta: 7 setembre 2018].
* ↑ «¿Quién fue Bartolina Sisa, la mujer en cuyo honor se celebra el Día de la Mujer Indígena?».
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20180908092910/http://miradoriu.org/spip.php?article560 Día mundial de la MUJER INDÍGENA 5 de septiembre. Día internacional de la Mujer indígena.]», 01-09-2015. Arxivat de l'original el 2018-09-08. [Consulta: 18 novembre 2019].
# Sherlock Holmes i el rei dels lladres

Sherlock Holmes i el rei dels lladres (conegut als Estats Units com a Sherlock Holmes versus Arsène Lupin i al Regne Unit i Austràlia com a Sherlock Holmes: Nemesis) és un videojoc en primera persona creat pels estudis Frogwares i distribuït per FX Interactive. És el quart joc de la sèrie de videojocs inspirada en el famós detectiu, creat per Sir Arthur Conan Doyle.

## Resum

Fa un matí assolellat (possiblement de dilluns), quan Watson descobreix entre la correspondència una invitació del lladre Arsène Lupin per a començar una "partida d'escacs", un duel de cavallers als llocs més emblemàtics de Londres. Així començarà una carrera a contrarellotge per evitar els audaços robatoris de Lupin.

## Millores de la seqüela

Aquest nou lliurament té diverses millores que fan l'experiència de joc més dinàmica i realista. D'antuvi, les gràfiques van ser retocades i visiblement renovades, ja que ara els entorns són molt més grans i detallats. Va augmentar la dificultat dels desafiaments i trencaclosques, i la interacció amb altres personatges és més eficient i contínua. A més, la vida fictícia del personatge està emmarcada millor i es veu involucrada amb més freqüència dins la història (calen esmentar, per exemple, múltiples al·lusions a la història de l'anterior videojoc, o fins i tot a contes reals d'Holmes, com a "Escàndol a Bohèmia", "L'Aventura dels Sis Napoleons" i "L'Aventura de la Casa Abandonada"). Compta també amb l'aparició de nous i sòlids personatges, com l'Inspector Lestrade, i amb la novetat que ara es podran controlar amb més freqüència a altres personatges a més d'en Sherlock Holmes.

## Curiositats

* En una part, quan Holmes ha de fer-li una foto a una ratapinyada per a encegar-lo, l'ombra d'aquest té la forma del logotip de Batman. Holmes pregunta què pot fer amb la foto, i el guàrdia li diu que la lliuri a l'amo de la càmera, un tal sergent Wayne (el mateix cognom que el de l'Àlter ego del superheroi).
* Més tard, Sherlock Holmes ha de tocar amb el seu violí una cançó, que és Get Back dels Beatles, banda que no existeix fins a dècades després de l'any fictici del joc. La referència es fa més òbvia quan el conserge diu que "es tracta d'una banda de Liverpool", encara que també aclareix que "no van tenir gaire èxit", la qual cosa és tot el contrari al que va esdevenir en realitat.

## Referències

* 1 2 «Sherlock Holmes Vs Arsene Lupin». Frogwares, 12-10-2007. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2007. [Consulta: 5 d’agost 2017].
* ↑ «Sherlock Holmes versus Arsene Lupin now Remastered», 10-12-2012. Arxivat de l'original el 2012-12-10. [Consulta: 6 agost 2017].

## Enllaços externs

* Sherlock Holmes versus Arsène Lupin a Gamespot
# Prova funcional respiratòria

Una prova funcional respiratòria (PFR, rarament s'utilitza el terme de prova funcional pulmonar) és una avaluació de la funció pulmonar, amb el propòsit d'avaluar la gravetat (o la progressió, en proves repetides en el temps) d'un deteriorament pulmonar i a vegades en facilitar el diagnòstic de la malaltia pulmonar (tenint en compte la resposta a fàrmacs, generalment broncodilatadors inhalats). Les PFR són normalment realitzades per un tècnic especialista.

## Indicacions

* Valoració, evolució o confirmació diagnòstica de malalties pulmonars cròniques:
** Malaltia pulmonar obstructiva crònica
** Asma
** Emfisema pulmonar
* Estudi de la dispnea crònica
* Valoració preoperatòria
* Valoració de l'afectació muscular en la respiració en malalties neurodegeneratives (per exemple: distròfia muscular de Duchenne)

## Proves

* Estrictament respiratòries
** Espirometria, és la prova més habitualment realitzada.
** Pletismografia pulmonar, ocasionalment emprada en malalties pulmonars restrictives (per exemple: fibrosi pulmonar); i així determinar altres volums pulmonars
* Cardiopulmonars, quan es valora la funcionalitat no solament dels pulmons sinó també del cor:
** Gasometria, arterial o venosa, majorment utilitzada en urgències.
** Prova de la marxa de 6 minuts, que determina la desaturació d'oxigen durant l'exercici.

## Referències

* ↑ Pulmonary terms and symbols: a report of the ACCP-ATS Joint Committee on Pulmonary Nomenclature, Chest 67:583, 1975
# Peduncle cerebral

Els peduncles cerebrals són les dues tiges que uneixen el cervell al tronc cerebral. Són estructures a la part davantera del mesencèfal que sorgeixen de la protuberància ventral i contenen els grans tractes nerviosos ascendents (sensorials) que van des de la protuberància al cervell, i descendents (motors) des del cervell a la protuberància. Principalment, les tres zones comunes que donen lloc als peduncles cerebrals són el escorça cerebral, la medul·la espinal i el cerebel. La regió inclou (aproximadament, de davant a darrere) el peu del peduncle, el tegment i l'àrea pretectal. Per aquesta definició, els peduncles cerebrals també es coneixen com a pedunculi base, mentre que el gran feix ventral de tractes de fibres eferents es coneix com a peu del peduncle.
Els peduncles cerebrals es troben a banda i banda del mesencèfal i són la part més davantera del mesencefàlic, i actuen com a connectors entre la resta del mesencèfal i els nuclis talàmics i, per tant, el cervell. En conjunt, els peduncles cerebrals ajuden a perfeccionar els moviments motors, aprendre noves habilitats motrius i convertir la informació propioceptiva en equilibri i manteniment de la postura. El dany als peduncles cerebrals provoca habilitats motrius no refinades, desequilibri i manca de propiocepció.

## Bibliografia

* Saladin, Kenneth (2010), Anatomy & Physiology The Unity of Form and Function, New York, NY: McGraw-Hill Companies, Inc.
* Gray, Henry (2004), Henry Gray's Anatomy of the Human Body 40th edition, United Kingdom, UK: Elsevier.

## Referències

* ↑ Saladin, K. Human anatomy. 3rd. McGraw-Hill, 2012, p. 525. ISBN 9780071222075.
* ↑ Saladin, Kenneth. Anatomy & Physiology The Unity of Form and Function. New York, NY: McGraw-Hill Companies, Inc., 2010.
* ↑ Swenson, Rand. Review of Clinical and Functional Neuroscience. online. Chapter 8B - Cerebellar Systems: Swenson 2006.
* ↑ HENDELMAN, WALTER J.. Atlas of Functional Neuroanatomy. CRC Press LLC [Consulta: 26 novembre 2015].
# Chicken Hawk: Men Who Love Boys

Chicken Hawk: Men Who Love Boys és un documental del 1994 produït, escrit i dirigit per Adi Sideman. En el film, membres de la North American Man/Boy Love Association debaten sobre per què donen suport a les relacions sexuals entre homes i joves per sota de l'edat de consentiment. La producció va contribuir a elevar el coneixement de l'organització. En algunes ciutats va ser prohibit. Stephen Holden el va qualificar de "cru" i va escriure a The New York Times: "Té un títol inflamatori que contrasta amb el seu retrat equànime de la North American Man/Boy Love Association". L'FBI també va analitzar la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Haggerty, George. Gay histories and cultures: an encyclopedia. Taylor & Francis, 2000, p. 627–628. ISBN 9780815318804 [Consulta: 17 setembre 2010].
* 1 2 «The filmmaker who looked at pederasty without flinching». New York Press, 11-03-2003 [Consulta: 17 setembre 2010]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-01-18. [Consulta: 28 juliol 2011].
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; Men Who Love Boys Explain Themselves». The New York Times. The New York Times Company, 08-07-1994 [Consulta: 17 setembre 2010].
# Les Històries d'Ensign Stål

Les Històries d'Ensign Stål (en suec Fänrik Ståls sägner; en finlandès Vänrikki Stoolin tarinat) o Les Històries de l'Alferes Stål és un poema èpic escrit (en suec) per l'autor sueco-finès Johan Ludvig Runeberg, el poeta nacional de Finlàndia. El poema descriu els esdeveniments de la Guerra de Finlàndia de 1808-1809, en què Suècia va perdre els seus territoris orientals; aquests s'incorporarien a l'Imperi Rus com el Gran Ducat de Finlàndia. Va ser publicat en dues parts en 1848 en 1860. El primer capítol del poema també es va convertir en l'himne nacional de Finlàndia.

## Referències

* ↑ «Vänrikki Stoolin tarinat». Koppa. University of Jyväskylä. [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ Schoolfield, George C. A history of Finland's literature. Internet Archive. Lincoln : University of Nebraska Press in cooperation with the American-Scandinavian Foundation, 1998. ISBN 978-0-8032-4189-3.
* ↑ «Vänrikki Stoolin tarinoita». Yle, 04-02-2020 [Consulta: 7 juny 2020].

## Enllaços externs

* Text Original en Suec de Les Històrias d'Ensign Stål (suec)
# Nativitat de la Mare de Déu (Juncosa)

La Nativitat de la Mare de Déu és una església de Juncosa (Garrigues).

## Descripció

Es tracta d'una església de tres naus i transsepte amb cimbori a la zona del creuer. La nau central, més alta, està coberta amb volta de canó i les laterals, d'aresta. Murs, pilars i arcs separen les naus; el paviment és de mosaic i tots els murs estan policromats, destacant les sanefes vegetals dels pilars i intradós amb tons pastels verds i blavosos. Una cornisa ressegueix la nau central i el transsepte. La cúpula del cimbori també té amb pintures, imiten un espai obert, es veu el cel i balustrades; a les trompes hi ha medallons.
Als peus de l'església i enlairat, trobem el cor. L'altar central està dedicat a la Verge i als patrons del poble. Exteriorment, té una senzilla façana, amb teulada a dues aigües, centrada pel portal; a la llinda d'aquest hi veiem la data de 1749. L'únic ornament és un entaulament motllurat amb un frontó format per dues volutes, suportat per dues pilastres; remata el conjunt la imatge de la Mare de Déu Nena, feta recentment amb pedra. El campanar, a la zona esquerra dels peus, és de base quadrada, passant a octogonal al pis superior.

## Història

Guillem de Cervera repoblà la localitat d'Horto, nom que amb el temps es substitueix per Juncosa; naixent com a entitat el 1175, quan encomanen Alfons I al ciutadà Arnau Domènec, la repoblació de la vila. L'any 1224, el lloc fou adquirit pel monestir de Poblet.
Fou construïda entre els segles XVIII i XIX i restaurada l'any 1992, amb façana i torre d'estil neoclàssic. Si està tancada, es pot demanar la clau al mossèn trucant a la porta de la rectoria, que és al costat de l'Església o bé a les oficines de l'Ajuntament.
El retaule de l'altar principal és rèplica d'un d'anterior, destruït el 1936, arran de la Guerra Civil (1936- 1939).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Nativitat de la Mare de Déu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# César Elguezábal Hernández

César Elguezábal Hernández (Alacant, 1917 - 29 de novembre de 1936) fou un jove universitari alacantí militant falangista, mort durant la guerra civil espanyola.
Jove estudiant universitari, en juliol de 1935 fou un dels primers afiliats de la Falange Española a la ciutat d'Alacant, juntament amb Luis Castelló i Manuel Pascual Martínez, qui en seria cap local. El cop d'estat del 18 de juliol el va sorprendre de vacances amb la seva família a Tibi. Allí hi fou detingut el 5 d'agost i empresonat sense judici. Quan el 28 de novembre de 1936 la Legió Còndor va bombardejar Alacant durant set hores. Tot i que no hi va tenir res a veure, com a represàlia, ell i 51 presos dretans foren trets de la presó per milicians i duts en un autobús confiscat a l'Hércules CF al cementiri de Sant Blai, on fou afusellat amb tots ells i enterrat en una fossa comuna.
Va tenir un carrer dedicat al centre de la ciutat d'Alacant fins al juliol de 2018, quan el carrer va rebre el nom de Susana Llaneras Rico

## Referències

* ↑ Historia del Cine en Alicante durante la Guerra Civil Española (1936-1939), per Francisco Joaquín Cerdá Bañón, p. 68
* ↑ Tragedias bélicas, La Gatera, 28 de juliol de 1993
* ↑ Anatomía del bombardeo del Mercado de Alicante, el ataque más mortífero (y olvidado) de la Guerra Civil, eldiario.es, 26 de maig de 1936
* ↑ Ls víctimas del 29 de noviembre de 1936 a alicantevivo.org
* ↑ LA POLÉMICA POR LAS CALLES FRANQUISTAS DE ALICANTE NO TERMINA Arxivat 2018-11-11 a Wayback Machine., aquienalicante.com, 3 de setembre de 2018
* ↑ Razones para suprimir el nombre de 40 calles de Alicante, alicantepress.com
* ↑ Quién es quién en las nuevas calles de Alicante (y 2), alicanteplaza, 26 de juliol de 2018

## Enllaços externs

* César Elguezábal Hernández a l'Alicantepedia
# Solana Avall

La Solana Avall és una entitat de població del municipi de Vallfogona de Ripollès a la comarca del Ripollès. En el cens de 2007 tenia 43 habitants.

## Referències

* ↑ «Solana Avall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fitxa del municipi de Vallfogona de Ripollès.». gencat.cat.