OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palomino (cavall)

Palomino és una raça de cavalls molt ràpids que tenen com a origen Europa i van ser traslladats en a Amèrica després de la conquesta espanyola. El nom palomino deriva d'una varietat de raïm blanc espanyol, malgrat tot el sigui quin sigui l'origen del nom és un fet que el color és extraordinàriament atractiu.

## Característiques

Presenta una bona conformació del cap, els ulls són de color avellana o foscos, de vegades presenten certes taques blanques en la cara com l'estrella o el cordó. En els gambades, darrere trobem taques blanques que no sobrepassen el genoll o la sofraja. La cua és blanca i abundant. Con gran fluïdesa en el seu moviment. El seu clor és de daurat clar al fosc. La seva cua i crin són d'un blanc brillant.

## Procedència

Després de la conquesta espanyola a l'Amèrica del Nord, el Palomino va rebre el reconeixement com a raça de l'associació del cavall Palomino.

## Història

Introduïts a Amèrica pels espanyols en l'època de la conquesta. En l'actualitat trobem aquest color en diverses races i tipus americans.

## Referències

* ↑ «Palomino (cavall)». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Denominació de races d'animals a TERMCAT
* ↑ Janet L. Gammie. Palomino Horses. ABDO, 1996, p. 6–. ISBN 978-1-56239-442-4.
* ↑ «Palomino (cavall)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ palomino al bloc dels cavalls
* ↑ Caballo palomino a jineteycaballo.blogspot
# Suavitzant

Un suavitzant (tèxtil) és un producte que s'utilitza comunament en el procés de rentada de roba.
El suavitzant es comercialitza dissolt en aigua i s'afegeix en forma líquida a la rentadora. Els ingredients més importants dels suavitzants són els tensioactius catiònics, habitualment del tipus amoni quaternari. Aquests tensioactius s'adhereixen a les fibres del teixit, proporcionant suavitat. Proporcionen també volum, esponjositat i atorguen propietats antiestàtiques. Fan que les peces siguin més fàcils de planxar i ajuden a reduir l'aparició d'arrugues. Finalment, però no menys important, els suavitzants aporten a la roba una agradable fragància.
Un recent estudi ha posat de manifest que els suavitzants prevenen l'aparició d'arrugues i faciliten la planxada, però no tots augmenten el volum respecte a un rentat sense suavitzant.
La indústria dels suavitzants està concentrant els seus productes cada vegada més. Els suavitzants concentrats tenen un major percentatge de tensioactius catiònics. En l'actualitat els suavitzants tèxtils es comercialitzen amb una concentració de tensioactius catiònics que oscil·la entre el 8 i el 15%, en contraposició amb els suavitzants diluïts comercialitzats durant els anys 90, que tenien una quantitat de matèria activa propera al 5%. Els suavitzants concentrats requereixen dosis més petites, ocupen menys espai, cal menys plàstic per a la seva envasat i al cabre més unitats per camió, emeten menys diòxid de carboni a l'atmosfera.

## Nota

* ↑ Consumer Eroski Suavitzants tèxtils
* & dq = laundry+detergents & ii = T6SWSuuEK5G-ywSViezOBw Laundry detergents d'Eduard Smulders.

## Enllaços externs

* Solucions Arxivat 2011-07-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Unió Musical l'Artística de Novelda

Amb més de quatre-cents socis, la Banda de Música l'Artística és la Societat més antiga de Novelda. L'any de la seua fundació va ser el 1840. Actualment té més de cent trenta alumnes en la seua Escola de Música, reconeguda el 1992 per la Generalitat Valenciana, la primera en tota la província. Té els primers premis en els Certàmens Provincials i en el de València. Actualment, entre la Banda Juvenil i la Banda són més de cent músics, la gran majoria d'ells no professionals.

## Referències

* ↑ La Unió Musical l'Artística de Novelda celebra el seu concert per Santa Cecília el pròxim dissabte, fsmcv.org, 17 de novembre de 2016
* ↑ Concert de Nadal interpretat per la Unió Musical “L'Artística”. Arxivat 2017-04-28 a Wayback Machine., Ajutnament de Novelda, 22 de desembre de 2015
* ↑ Concert de música festera por la "Unió Musical La Artística", noveldadigital.es, 1 de març de 2009

## Enllaços externs

* Bloc de la Unió Musical l'Artística de Novelda
# Johann Paul Kunzen

Johann Paul Kunzen (Leisnig, 31 d'agost de 1696 - Lübeck, 20 de març de 1757) va ser un organista i compositor alemany.
Després de l'escola a Torgau i Freiberg, Kunzen va estudiar a partir de 1716 a la Universitat de Leipzig i va estar entre altres estudiants de Kuhnau. Això va ser seguit de gires de concerts i treballs a Zerbst i Wittenberg. Aquí va néixer el seu fill Adolf Karl Kunzen. 1723 va ser nomenat director Johann Paul Kunzen a l'Opera d'Hamburg, on va escriure diverses òperes i va començar una amistat amb Johann Mattheson. Amb el seu fill, considerat un prodigi musical, va fer una gira de concerts a Holanda i Anglaterra. Allà també es van conèixer Georg Friedrich Handel junts. El setembre del 1732 Kunzen és nomenat successor de Johann Christian Schieferdecker com a organista i nomenat encarregat a la "Marienkirche" de Lübeck. Va assumir el càrrec a la Pasqua de 1733 i ho va mantenir fins al final de la seva vida.
A Lübeck, Kunzen continuà la música nocturna fundada per Franz Tunder i el seu gendre, Dietrich Buxtehude. Els seus principals assajos, que no van tenir lloc a l'església, sinó en el mercat de valors, va obrir les portes als oients. A més, va introduir concerts en forma de subscripció, que va tenir lloc el 1734 a l'òpera. El 1747, Lorenz Christoph Mizler el va acceptar a la Societat Corresponsal de Ciències Musicals. Després de la seva mort, el seu fill Adolf Karl Kunzen, que era a Londres en aquell moment, fou el seu successor.

## Treballs

Kunzen va deixar enrere una obra polifacètica d'òpera, música de l'església i música instrumental, de la qual es conserva molt poc. Igual que els seus predecessors, va compondre cada any un cicle de cantata en cinc parts sobre històries bíbliques per a la música nocturna. D'aquests, però, només ha sobreviscut la partitura de The Lost Son (o. J., nova edició Stadtbibliothek Lübeck 2004) i els llibres de text dels anys 1734-1756. El llibret de 1739 (Belsazer) va venir de Michael Christoph Brandenburg.

## Bibliografia

* Arndt Schnoor, Volker Scherliess: "Theater-Music in der Kirche". La història de la música nocturna de Lübeck. Lübeck 2003. ISBN 3-933652-15-4
* J. Mattheson: Grundlage einer Ehren-Pforte (Hamburg, 1740), hrsg. v. M. Schneider, Berlin 1910/ reimpressió 1969
* O.G.T. Sonneck: Library of Congress - Catàleg de llibreries d'òpera, imprès abans de 1800 a Washington, DC, 1914 / reimpressió 1967
* H. C. Wolff: Die Barockoper in Hamburg (1678-1738), Wolfenbüttel 1957
* Susanne Schurr: Kunzen, Johann Paul. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Volum 4, Bautz, Herzberg 1992, ISBN 3-88309-038-7, Sp. 830–832.

## Referències

* ↑ «Johann Paul Kunzen (1696-1757)». ItalianOpera. [Consulta: 15 març 2019].
# Boston Terrier

El Boston Terrier és un gos molt sociable amb els de la seva mateixa raça, fins i tot amb els del seu mateix sexe.
El Boston-Terrier és un gos compacte, ben proporcionat i de cos curt. Les seves extremitats són fortes i musculoses. Les orelles se solen tallar en forma de punta o bé es deixen les naturals de forma de ratpenat. Té una cua curta i fina que s'acostuma a tallar. El seu pèl és curt, llis, brillant i de textura fina, i la capa és llisa, de color tigrada, negra o foca combinat amb el blanc que té en el musell, al front, al pit i a les potes.

## Característiques

* Alçada a la creu: uns 30 cm
* Pes: de 6 a 7 kg aproximadament
* Capa: tigrada o negra amb taques blanques
* Mitjana de vida: dotze anys
* Caràcter: juganer, alerta, ferma i obedient
* Relació amb els nens: excel·lent
* Relació amb altres gossos: bona
* Aptituds: gos de companyia
* Necessitats de l'espai: adaptat a la vida d'interior
* Alimentació del Boston Terrier: de 120 a 180 g. diaris d'aliment complet sec
* Arranjament: cap
* Cost manteniment: reduït

## Classificació

* Classificació general: Races de gossos petits
* Classificació segons la AKC: Grup 6: Gossos de companyia
* Classificació segons la FCI: Grup 9: Gossos de companyia i joguina> Molosoides de talla petita

## Origen

A finals del segle xix, els nord-americans van crear la seva primera raça, el Boston-Terrier, resultant de diversos encreuaments en què trobem com a principals parents el Bulldog i el Bull Terrier, tots dos procedents d'Anglaterra. Va ser proclamat mascota oficial de l'estat de Massachusetts el 1979 pel governador Edward King, que havia estat propietari d'un exemplar en la seva joventut.

## Comportament

El Boston Terrier és alegre, orgullós, juganer, afectuós i molt digne. Amb els seus amos és un gos molt lleial. A l'interior de la llar es mostra tranquil i es comporta com un bon gos guardià. Sol ser pacífic però sap defensar-se perfectament. Li agrada la companyia d'altres gossos.

## Cures específiques i Salut

El Boston Terrier és un gos fàcil de mantenir. És molt net i no té olor de gos, tant per instint com pel seu pèl curt. Es recomana que des de ben petit se li ensinistri, per així evitar un caràcter lluitador i antisocial d'adult. El Boston Terrier és una raça molt resistent però tot i això pateix molts problemes congènits i hereditaris, problemes de sordesa, cor i cataractes juvenils.

## Referències

* http://www.mundoanimalia.com/perro/Boston_Terrier
# Pancorbo

Pancorbo és un municipi del nord de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Història

La batalla de Pancorbo es va lliurar el 816 quan l'exèrcit àrab enviat al nord per l'emir al-Hàkam I i dirigit per Abd al-Karim ibn Abd al-Wahid ibn Mugit va intentar creuar el pas de Pancorbo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 573 | 519 | 468 | 464 |

## Referències

* ↑ Lévi-Provençal, Évariste. Textos inéditos del Muqtabis de Ibn Hayyan sobre los orígenes del Reino de Pamplona (en castellà), 1954, p.296-297.
# Suavitzat

En estadística i processament d'imatges, suavitzar, allisar o atenuar un conjunt de dades consisteix en crear una funció que intenti capturar patrons importants i deixar el soroll a un costat. Amb aquest objectiu, s'utilitzen diversos algoritmes. Un dels més comuns és la mitjana mòbil, usada comunament amb enquestes estadístiques. En processament d'imatges i visió per computador, l'aproximació millor fundamentada és la representació espai-escala.
# Lü Meng

Lü Meng (178 - 219) va ser un general militar sota el comandament del senyor de la guerra Sun Quan durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Va servir com a comandant general a la invasió de la Província de Jing que va conduir a la mort de Guan Yu.

## Referències

* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007, p. 627. ISBN 978-90-04-15605-0.
* ↑ Neo, Frankie Kt. Guan-Yu the Hero: Romance of the Three Kingdoms (en anglès). Trafford Publishing, 2012, p. 55. ISBN 1466931329.

## Vegeu també

* Persones prominents dels Tres Regnes

## Bibliografia

* Chen Shou. Sanguo Zhi.
* Luo Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes.
# Unió Musical Quartell

La Unió Musical Quartell és una societat musical fundada en 1866 en el municipi de Quartell, al Camp de Morvedre (País Valencià). La banda de música de Quartell ha aconseguit diversos guardons i reconeixements al llarg de la seua història.

## Bibliografia

* Llueca Úbeda, Emili. "150 anys de tradició musical a Quartell". València: Publicacions de l'Ajuntament de Quartell, 1998.
* Sanchis Rodenes, Eleuteri. "Unió Musical Quartell i músics que han format part d'ella." València: Publicacions de l'Ajuntament de Quartell, 2005.
# Johann Peter Krafft

Johann Peter Krafft (també Jean-Pierre) (nascut el 15 de septembre de 1780 a Hanau, a l'estat de Hessen - mort el 28 d'octubre de 1856 a Viena) era un pintor alemany de d'obres de gènere, d'història i de retrats.
Va ser el principal pintor d'història i retrats de l'estil neoclàssic a Viena, però més tard també va influir en el desenvolupament de la pintura de gènere en el període Biedermeier vienès, per exemple pels seus quadres monumentals El comiat del milicià (Der Abschied des Landwehrmannes 1813) i La tornada a casa del milicià (Die Heimkehr des Landwehrmannes 1820).

## Referències

* ↑ «Krafft, Johann Peter» (en alemany). Austria Forum. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ «Der Abschied des Landwehrmannes» (en alemany). El Belvedere. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ «Die Heimkehr des Landwehrmannes» (en alemany). El Belvedere. [Consulta: 12 febrer 2022].

## Bibliografia

* Frodl-Schneemann, Marianne. Johann Peter Krafft 1780-1856. Monographie und Verzeichnis der Gemälde (en alemany). Viena: Herold Verlag, 1984. ISBN 9783700802365.
# Filtrat de sortida

En xarxes d'ordinadors, el filtratge de sortida és la pràctica de controlar i potencialment restringir el flux d'informació que surt d'una xarxa a una altra. Normalment, és la informació que es controla des d'una xarxa informàtica privada TCP/IP a Internet.
Els paquets TCP/IP que s'envien fora de la xarxa interna s'examinen mitjançant un encaminador, un tallafoc o un dispositiu perifèric similar. Els paquets que no compleixen les polítiques de seguretat no poden sortir; se'ls nega la "sortida".
El filtratge de sortida ajuda a garantir que el trànsit no autoritzat o maliciós no surti mai de la xarxa interna.
En una xarxa corporativa, les recomanacions típiques són que tot el trànsit, excepte el que sorgeixi d'un conjunt selecte de servidors, es denegaria la sortida. A més, es poden fer restriccions de manera que només es permetin certs protocols com ara HTTP, correu electrònic i DNS. Aleshores, les estacions de treball dels usuaris haurien de configurar-se manualment o mitjançant la configuració automàtica del proxy per utilitzar un dels servidors permesos com a proxy.
Les xarxes corporatives també solen tenir un nombre limitat de blocs d'adreces internes en ús. S'utilitza un dispositiu perifèric al límit entre la xarxa corporativa interna i les xarxes externes (com ara Internet) per realitzar comprovacions de sortida dels paquets que surten de la xarxa interna, verificant que l'adreça IP d'origen de tots els paquets de sortida estigui dins de l'interval d'assignació interna. blocs d'adreces.
El filtratge de sortida pot requerir canvis de política i treball administratiu sempre que una aplicació nova requereixi accés a la xarxa externa. Per aquest motiu, el filtratge de sortida és una característica poc comuna a les xarxes de consumidors i empreses molt petites.

## Referències

* ↑ «Malware Threats and Mitigation Strategies» (PDF) (en anglès). Us-cert.gov. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «Holistic View of Securing IP-based Industrial Control System Networks» (PDF) (en anglès). Ics-cert.us-cert.gov. Arxivat de l'original el 2014-01-23. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «Mitigation Monday # 2» (PDF) (en anglès). Nsa.gov. Arxivat de l'original el 2015-06-19. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «Controlling Outbound DNS Access» (en anglès). United States Computer Emergency Readiness Team. U.S. CERT.
# Massafra

Massafra és un municipi italià, situat a la regió de la Pulla i a la província de Tàrent. L'any 2006 tenia 31.548 habitants. Limita amb els municipis de Crispiano, Martina Franca, Mottola, Palagiano, Statte i Tàrent.

## Administració

Batlles :
| Període | Nom | Partit |
| 2006-2011 | Martino Carmelo Tamburrano | Forza Italia |
| 2011-2016 | Martino Carmelo Tamburrano | Forza Italia |
| 2016- | Fabrizio Quarto | Strada Maggiore |

## Llocs d'interés

* Parc natural regiona Terra delle Gravine
# Bostwickita

La bostwickita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Richard "Dick" Bostwick (19 de gener de 1943 -], autor, editor, conferenciant i destacat col·leccionista de minerals, amb especial èmfasi en els minerals fluorescents.

## Característiques

La bostwickita és un silicat de fórmula química CaMn₆Si₃O$_{16}$·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bostwickita pertany a «09.HC - Silicats sense classificar, amb Mn, Fe» juntament amb l'erlianita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Taylor, ubicada a la localitat de Franklin, al comtat de Sussex (Nova Jersey, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bostwickite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2019].
# Paulònia

La paulònia (Paulownia tomentosa) és una planta amb flor de la família de les paulowniàcies.

## Característiques

És una espècie d'arbre caducifoli originari del centre i oest de la Xina. Als Estats Units hom el considera una planta invasora.
Arriba a fer de 10 a 25 m d'alçada.
Les fulles tenen forma de cor amb cinc lòbuls i fan de 15 a 40 cm. Tenen disposició oposada. Les fulles joves poden ser més grosses que les fulles ja madures.
Les flors surten al principi de la primavera disposades en panícula de 10-30 cm de llarg, amb una corol·la tubular de color porpra que fa de 4 a 6 cm de llarg.
El fruit és una càpsula ovoide de 3-4 cm de llarg que conté nombroses llavors que es dispersen pel vent i per l'aigua.
* Paulònia florida
* Llegums verds
* Detall de la inflorescència

## Usos

És una planta pionera, ja que en cas d'incendi rebrota fàcilment. No és exigent pel que fa als sòls però no suporta l'ombra d'altres arbres. A la Xina era un arbre molt popular que entre altres usos servia per empaquetar les exportacions de porcellana durant el segle xix.
És molt utilitzada com a planta ornamental i actualment es planta a Barcelona, ja que es diu que absorbeix fins a 10 vegades més CO₂ que altres arbres.

## Referències

* ↑ «L'arbre més ecològic arrela a Catalunya». Ara.cat.

## Enllaços externs

* Paulownia tomentosa images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2013-07-17 a Wayback Machine.
* Royal Empress Tree images and information
# Sub-districte de Haifa

El Sub-districte de Haifa forma part del districte de Haifa d'Israel, i està format per diverses ciutats israelianes, i per altres entitats de població més petites. Els consells locals són uns municipis que no tenen l'estatus de ciutat. Els consells regionals, són unes entitats de població, que alhora estan formades per diverses comunitats, assentaments, pobles i llogarets.

## Ciutats

Les ciutats que formen part del sub-districte de Haifa són les següents:
* Haifa
* Ir ha-Karmel
* Neixer
* Qiryat Atta
* Qiryat Byaliq
* Qiryat Motsqin
* Qiryat Yam
* Tirat Carmel

## Consells locals

Els consells locals que formen part del sub-districte de Haifa són els següents:
* Qiryat Tivon
* Rekhassim

## Consells regionals

Els consells regionals que formen part del sub-districte de Haifa són els següents:
* Costa del Carmel
* Zabuló
# Tura-Dagan

Tura-Dagan va ser un governador de la ciutat-estat de Mari, a l'antiga Mesopotàmia, que va regnar entre els anys 2075 aC i 250 aC aproximadament. Era fill d'Apilkin i germà d'Ili-Ishar, tots dos també governadors de Mari abans d'ell.
Portava el títol de shakkanakku que tenien tots els prínceps del regne de Mari ses de finals del tercer mil·lenni aC fins a principis del segon mil·lenni aC. Va ser contemporani de la Tercera dinastia d'Ur, i amb la ciutat d'Ur tenia molt bones relacions, tot i que potser eren de vassallatge.
Va tenir un fill que el va succeir, Puzur-Ishtar. Es conserva d'ell una estàtua sense cap i molt malmesa. També diversos segells i inscripcions fan referència a Tura-Dagan. El seu fill Puzur-Ishtar va ofrenar una estàtua al déu Enki, que es conserva, on hi diu que fa l'ofrena en nom del seu pare i on escriu les malediccions habituals contra el que modifiqui les lletres.

## Notes

* ↑ La paraula shakkanakku definia un títol propi del regne de Mari, i significava governador militar i van aparèixer després de la caiguda de Mari en mans de Sargon d'Accad que va nomenar ell els primers governants. Després de la caiguda de l'Imperi d'Accad, van seguir governant els descendents dels primers governadors. També portaven de vegades el títol de lugal (rei).

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Síria-Palestina. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 86 i 90. ISBN 9788446019497.
# Formigueret capnegre

El formigueret capnegre (Formicivora erythronotos) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) que viu entre la malesa del bosc del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Formigueret capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Massagno

Massagno és un municipi del districte de Lugano, al cantó de Ticino a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Paul DeBach

Paul Hevener DeBach (28 desembre 1914 - 15 febrer 1992) era un entomòleg estatunidenc que era un especialista en control biològic. Va escriure el llibre de gran ressò "Biological Control by Natural Enemies" (Control biològic mitjançant enemics naturals) publicat per primera vegada l'any 1974, el qual va tenir diverses edicions i va ajudar en el desenvolupament del control biològic en camp.
DeBach va néixer a la ciutat de Milles, (Montana, EUA) però va créixer al sud de Califòrnia. Va anar a l'institut FairFax a Hollywood i després a la Universitat de Califòrnia (Los Angeles). Després que es graduara en entomologia va rebre la llicenciatura al 1938. Va continuar els seus estudis a Riverside a l'Estació d'Experimentacó Cítrica sota la supervisió de Harry Scott Smith i va rebre el doctorat l'any 1940 en control biològic. Es va incorporar al l'"US Public Health Service" en 1942 com entomòleg en la investigació sobre el control de la malària, i més tard es va unir al Departament d'Agricultura dels EUA que treballava en el control del corc de l'alfals (Naupactus leucoloma). Va retornar a l'Estació d'Experimentació Cítrica a Riverside després que Segona Guerra Mundial i va treballar allà fins a la seua jubilació l'any 1983.
Paul va ser dels primers entomòlegs en fer cursos formals sobre el control biològic i va escriure el primer referent bibliogràfic, on va definir el camp, "Biological Control by Natural Enemies" (Control biològic mitjançant enemics naturals) al 1974, una segona edició del qual va ser escrita juntament amb David Rosen. Va intentar proporcionar les bases teòriques per l'avaluació i l'elecció d'agents de control biològic. Va estar implicat en mesures de control de la mosca blanca dels cítrics (Aleurothrixus floccosus) a Califòrnia del sud als anys 1970 utilitzant vespes paràsites. Es va realitzar un treball similar per al control. En el curs de la investigació amb vespes paràsites, també va treballar en la taxonomia del gènere Aphytis. DeBach va introduir el "mètode de control" que compara l'efecte d'agents de control biològic enfront del control mitjançant insecticides i va investigar els problemes associats a l'establiment dels agents de control biològic. A més a més, va editar el major treball sobre el "Biological Control of Insect Pests and Weeds" (Control biològic de plagues i males herbes) (1964) i va ajudar en nombroses col·laboracions internacionals sobre el maneig de plagues.

## Referències

* 1 2 Capinera, J.L.. Encyclopedia of Entomology. 2a edició. Springer, 2008, p. 1157–1158.
* ↑ DeBach, Paul «Còpia arxivada». An Insecticidal Check Method for Measuring the Efficacy of Entomophagous Insects, XXVII, 1946. Arxivat de l'original el 2018-04-21 [Consulta: 3 juny 2019].
* ↑ DeBeach, Paul A Biological Check Method for Evaluating the Effectiveness of Entomophagous Insects, XLIV, 1951, pàg. 763–766. DOI: 10.1093/jee/44.5.763.
* ↑ DeBach, Paul An Insecticidal Check Method for Measuring the Efficacy of Entomophagous Insects. Journal of Economic Entomology, XXXIX, 1946, pàg. 695–697. DOI: 10.1093/jee/39.6.695.