OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Emili Mamercí (cònsol)

Luci Emili Mamercí (en llatí: Lucius Aemilius L. F. Mam. N. Mamercinus) va ser un magistrat romà. Era fill de Luci Emili Mamercí, que va ser en set ocasions tribú amb potestat consular.
Va ser nomenat magister equitum del dictador Marc Furi Camil l'any 368 aC. Va ser cònsol el 366 aC amb Luci Sexti Sextí Laterà, i va ser el primer plebeu que va exercir el consolat d'acord a la llei Licínia que s'acabava d'aprovar. Va tornar a ser elegit cònsol per segona vegada tres anys més tard, el 363 aC amb Gneu Genuci Aventinense.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 911.
* Luci Emili Mamerc, cònsol el 484, el 478 i el 473 aEC ;
** Tiberi Emili Mamerc, fils de l'anterior, cònsol en el 470 i el 467 aEC ;
* Mamerc Emili Mamercí (tribú), tribú consular en el 438 aEC, i dictador en el 437, 434 i 426 aEC ;
** Mamerc Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, censor el 418 aEC, cònsol en el 410 aEC i tribú consular en el 405, el 403 i el 401 aEC ;
** Luci Emili Mamercí (tribú), germà de l'anterior, tribú consular en el 391, el 389, el 387, el 383, el 382 i 377 aEC ;
*** Luci Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, cònsol en el 366 i el 363 aEC ;
**** Luci Emili Mamercí Privernes, fill de l'anterior, cònsol en el 341 i en el 329 aEC, dictador en el 335 i en el 316 aEC ;
* Gai Emili Mamercí, tribú consular en el 394 i el 391 aEC ;
* Luci Emili Mamercí (mestre de la cavalleria), mestre de la cavalleria en el 352 aEC ;
* Tiberi Emili Mamercí, cònsol en el 339 aEC
# Pariadres

Pariadres (en llatí Paryadres, en grec antic Παρυάδρης) eren unes muntanyes del Pont, connectades amb les muntanyes del Taure i del Caucas, segons Estrabó i Plini el Vell.
Tenien a la part oest la serralada anomenada Montes Moschici, i continuaven pel Pont formant la frontera entre Capadòcia i Armènia. Al sud hi havia la branca les muntanyes Scoedises. Claudi Ptolemeu va descriure aquestes muntanyes, i deia que eren el lloc on naixien l'Eufrates i l'Araxes, cosa que és una confusió, ja que d'aquestes muntanyes només hi neixen rius petits.
Segons Estrabó, les muntanyes estaven totalment cobertes de boscos d'on s'extreia fusta, i habitades per lladres, ja que són extraordinàriament accidentades i gairebé inaccessibles. Mitridates VI Eupator s'hi va refugiar quan fugia de Pompeu, i hi va construir diverses fortaleses per amagar els seus tresors.
Aquestes muntanyes divideixen el Pont en dues zones climàtiques diferenciades, i mentre el costat nord és extremadament fred, la banda sud és agradablement càlida. Actualment es coneixen amb el nom de Muntanyes Pòntiques.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Paryadres». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ Öztürk, Özhan. Karadeniz : ansiklopedik sözlük (Diccionari enciclopèdic de la mar Negra. Estambul: Heyamola Yayınları, 2005, p. 231. ISBN 9789756121009.
# Ca Gallissà

Ca Gallissà és una obra barroca de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat a la cantonada entre els carrers Cort i Peixateria. Es tracta d'una construcció de tres altures, planta baixa i dos pisos. La façana, de composició simètrica manté els balcons del segle xviii amb les seves reixes treballades. La part de la façana que ha patit més canvis ha estat la planta baixa, a causa de la col·locació dels elements decoratius i dels rètols dels locals comercials que hi ha establerts. L'edifici conserva la xemeneia de planta quadrada de tipus industrial, d'un forn de pa.

## Història

S'ha localitzat documentació referent a la xemeneia de tipus industrial, existent en el segle xix.

## Referències

* 1 2 «Ca Gallissà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Vicent Macip

Vicent Macip (Albaida, ca. 1475 - València, 1551) va ser un pintor valencià d'estil quattrocentista, pare del també pintor renaixentista Joan Vicent Macip, més conegut com a Joan de Joanes. Eclipsat una mica per l'enorme fama del seu fill, d'estil més emotiu i manierista, els experts el consideren ara superior al fill, com a exemple de la implantació de l'estil de Rafael Sanzio a la península Ibèrica.
Macip treballà un estil que arrancava del gòtic italianitzant aprés d'altres pintors que treballaven al Regne de València, com ara Hernando de los Llanos, Yáñez de la Almedina o l'italià Paolo de San Leocadio. Mitjançant aquests i les pintures o gravats que arribaven pel mar des d'Itàlia fou que Macip aprengué les novetats del Quattrocento i del Cinquecento, que aprofità per a les seues pròpies obres, i que transmeté a son fill Joan de Joanes.
Entre les seues obres més destacades, hi trobem l'antic retaule de l'altar major de la catedral de Sogorb, que es conserva al museu catedralici d'aquesta població de l'Alt Palància. També se li atribueix el retaule de la Mare de Déu del Remei de l'església de Sant Bartomeu de Benicarló. Es tracta d'una pintura amb la Mare de Déu i el xiquet asseguts en el tron, envoltats de diferents santedats. Molt cèlebre és també el quadre Bateig de Crist en el riu Jordà per Joan el Baptista (1535), que es troba, entrant per la porta dels Ferros de la Seu de València, a l'esquerra, sobre la pica baptismal. Dins el quadre, assisteixen a l'acte del bateig quatre doctors de l'església i el donant del quadre, el venerable Agnesi, mentre des del cel, Déu envia l'esperit sant sobre el fill.
Algunes de les seues obres més representatives d'aquest primer Renaixement ibèric són la Visitació i el Martiri de Santa Agnés, totes dues al Museu del Prado de Madrid.

## Referències

* ↑ Puig, Isidro i al. El pintor Joan de Joanes y su entorno familiar. Los Macip a través de las fuentes literarias y la documentación de archivo (en castellà). Lleida: Universitat de Lleida, 2015, p. 14-26. ISBN 978-84-8409-765-5.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.49. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].

## Enllaços externs

* «Vicent Macip». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# VidaCaixa Grup

VidaCaixa és la filial asseguradora de CaixaBank. La seva activitat se centra en el disseny, gestió i comercialització d'assegurances de vida i plans de pensions per a clients individuals i corporatius. Opera principalment a través de la seva xarxa d'oficines i d'altres canals presencials com ara mediadors professionals i consultors, així com també del telèfon o la plataforma de gestió online.
La companyia participa com a accionista de referència de SegurCaixa Adeslas, amb un 49,9% del capital, essent el 50,1% restant en mans de Mutua Madrileña.

## Història

La companyia va neixér el desembre de 1992 com a CaiFor, arran de l'aliança d'empreses entre La Caixa i Fortis, un grup assegurador i bancari nascut entre els Països Baixos i Bèlgica.
El segon trimestre de l'any 2007, La Caixa va comprar a Fortis la seva participació i l'entitat passà a denominar-se SegurCaixa Holding, integrant-se a Criteria CaixaCorp, la societat de cartera del grup La Caixa.

### Adquisició d'Adeslas i canvi de denominació a VidaCaixa Grup

El 22 d'octubre del 2009, Criteria CaixaCorp va informar de l'acord per a adquirir la companyia d'assegurances Adeslas, centrada en el ram de salut. El juny del 2010 es formalitzà l'operació i Adeslas s'integrà al grup, adoptant una nova imatge corporativa i la denominació SegurCaixa Adeslas. Aleshores, el grup d'assegurances passà a dir-se VidaCaixa Grup.

### Integració a CaixaBank i canvi de denominació a VidaCaixa

El 2011, Mutua Madrileña es va fer amb el 50,1% de SegurCaixa Adeslas, amb una inversió de més de 1.000 milions de euros. Aleshores, es va segregar el negoci d'assegurances de vida, operat per VidaCaixa, i la resta va quedar en mans de SegurCaixa Adeslas
A tancament de l'exercici 2015, VidaCaixa es convertí en la companyia líder del sector a Espanya.

## Referències

* ↑ «La Caixa adquiere a Fortis su mitad del grupo asegurador CaiFor por 950 millones de euros». El País, 13-07-2007 [Consulta: 4 agost 2017].
* ↑ «Criteria adquierix Adeslas». , 07-06-2010 [Consulta: 4 agost 2017].
* ↑ «VidaCaixa es converteix en l'asseguradora líder a Espanya». Blog de VidaCaixa. VidaCaixa. [Consulta: 4 agost 2017].

## Enllaços externs

* VidaCaixa Grup - Lloc web oficial
# Molí d'en Carletes

El Molí d'en Carletes és un antic molí de l'Aleixar (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici que es troba en estat ruïnós, on per dintre encara s'identifica el lloc destinat per les moles, pel darrere si veu un cacau quadrat d'uns 80 centímetres d'amplada.
La finca on es troba també està abandonada, de la mateixa manera que l'habitatge proper al molí. L'accés a les infraestructures està cobert per la vegetació.

## Referències

* 1 2 «Molí d'en Carletes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Luci Emili Mamercí (mestre de la cavalleria)

Luci Emili Mamercí (en llatí: Lucius Aemilius L. F. L. N. Mamercinus) va ser un magistrat romà. Era fill del cònsol Luci Emili Mamercí.
Va ser nomenat interrex l'any 353 aC i magister equitum del dictador Gai Juli Jul el 352 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XVII,21
* Luci Emili Mamerc, cònsol el 484, el 478 i el 473 aEC ;
** Tiberi Emili Mamerc, fils de l'anterior, cònsol en el 470 i el 467 aEC ;
* Mamerc Emili Mamercí (tribú), tribú consular en el 438 aEC, i dictador en el 437, 434 i 426 aEC ;
** Mamerc Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, censor el 418 aEC, cònsol en el 410 aEC i tribú consular en el 405, el 403 i el 401 aEC ;
** Luci Emili Mamercí (tribú), germà de l'anterior, tribú consular en el 391, el 389, el 387, el 383, el 382 i 377 aEC ;
*** Luci Emili Mamercí (cònsol), fill de l'anterior, cònsol en el 366 i el 363 aEC ;
**** Luci Emili Mamercí Privernes, fill de l'anterior, cònsol en el 341 i en el 329 aEC, dictador en el 335 i en el 316 aEC ;
* Gai Emili Mamercí, tribú consular en el 394 i el 391 aEC ;
* Luci Emili Mamercí (mestre de la cavalleria), mestre de la cavalleria en el 352 aEC ;
* Tiberi Emili Mamercí, cònsol en el 339 aEC
# Parhomaloptera microstoma

Parhomaloptera microstoma és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Borneo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Martin-Smith, K.M. i H.H. Tan, 1998. Diversity of freshwater fishes from eastern Sabah: annotated checklist for Danum valley and a consideration of inter- and intra-catchment variability. Raffles Bull. Zool. 46(2):573-604.
* ↑ Parenti, L.R. i K.K.P. Lim, 2005. Fishes of the Rajang basin, Sarawak, Malaysia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):175-208.
* ↑ Weber, M. i L.F. De Beaufort, 1916. The fishes of the Indo-Australian Archipelago. III. Ostariophysi: II Cyprinoidea Apodes, Synbranchi. Brill, Leiden, Països Baixos, 455 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bufo dodsoni

Bufo dodsoni és una espècie d'amfibi que viu a Djibouti, Egipte, Eritrea, Etiòpia, Somàlia i Sudan.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Balletto, E., Lanza, B. & Largen, M. 2004. Bufo dodsoni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Urs Bühler

Urs Toni Bühler Matienzo (Willisau-Cantó de Lucerna, Suïssa, 19 de juliol de 1971), conegut com a Urs Bühler, és un cantant líric tenor i compositor suís, forma part del quartet vocal, de crossover, Il Divo.

## Trajectòria Musical

Va iniciar la seva trajectòria musical sent un ídol del rock passant a ser a un ídol, o divo, d'òpera. Quan era un adolescent, amb 17 anys, a Suïssa, va cantar amb una banda de heavy metal anomenada The Conspiracy a Lucerna, que va llançar un àlbum l'any 1991 titulat "One to One". No obstant això, mentre estudiava per ser professor de música, Urs va tenir una revelació i gairebé momentàniament, va començar a escoltar música clàssica.
A Lucerna, es va graduar en educació musical i estudis de la Veu a l'Escola de l'Acadèmia de la Música i de l'Església a Suïssa. Després d'un temps es va mudar a Amsterdam, on va obtenir un màster en Música Clàssica en el Conservatori d'Amsterdam sota la tutela del baríton alemany Udo Reinemann mentre alternava els seus estudis de forma privada amb el tenor suís Gösta Winbergh i el tenor francès Christian Papis. Després de la seva formació, es guanyava la vida com a cantant independent per Holanda, Bèlgica, Alemanya i França, fent oratori i òpera i amb actuacions en el cor de l'Òpera d'Amsterdam. Va viure 8 anys als Països Baixos fins que va ser reclutat per Simon Cowell per cantar en Il Divo. Parla cinc idiomes: anglès, francès, alemany, alemany de Suïssa, neerlandès i està estudiant el castellà.

## Biografia
### Hobbys i destreses

Entre la seva música favorita es troba Ozzy Osbourne i Black Sabbath, Iron Maiden, Judas Priest, Nightwish, Van Halin, Dokken, la música dels 80 i els 90, la música clàssica del qual el seu favorit és Mozart i Caruso en òpera. També és un apassionat del hard rock i el heavy metal. Confessà que els seus hobbys són les motos així com reparar-ne i muntar a cavall. Col·lecciona guitarres i motocicletes Harley-Davidsons i Goldwingss.

### Vida privada

L'any 2003, Urs va tenir una relació de diversos anys amb la violinista internacional Valerie Brusselle fins a l'any 2008, any que coneix Tania Roodney, amb la que va arribar a comprometre's però van acabar la relació l'any 2010, abans de contreure matrimoni. Tania era la maquilladora de Il Divo. El 6 de gener de 2009 Urs va ser pare d'una nena, de la seva relació amb Tanya Roodney, anomenada Wilhelmina Bühler-Roodney. L'any 2012 va iniciar una relació a distància amb Kelly Phelan, gimnasta professional i actriu, que actuava en el circ Li Rêve de Las Vegas.

## Discografia
### Amb The Conspiracy
#### Àlbums

* 1991 - One to One

### Amb Il Divo
## Referències

* ↑ «Sobre Urs Buhler y su familia».
# Vedrinas e Sant Lop

Védrines-Saint-Loup és un municipi francès, situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# The Masks of the Devil

The Masks of the Devil és una pel·lícula perduda muda dramàtica estatunidenca del 1928 dirigida per Victor Sjöström i escrita per Marian Ainslee, Ruth Cummings, Svend Gade i Frances Marion. Fou protagonitzada per John Gilbert, Alma Rubens, Theodore Roberts, Frank Reicher i Eva von Berne. La pel·lícula va ser estrenada el 17 de novembre de 1928 per Metro-Goldwyn-Mayer.

## Sinopsi

El baró Reiner és un aristòcrata vienès sense escrúpols que s'enamora de Virginia, una col·legial innocent que està compromesa amb el seu millor amic, Manfred. Amb l'objectiu de conquerir la jove, el baró finança una expedició oceanogràfica per al seu amic que el mantindrà allunyat de la capital austríaca durant uns mesos.

## Repartiment

* John Gilbert com el baró Reiner
* Alma Rubens com la comtessa Zellner
* Theodore Roberts com el comte Palester
* Frank Reicher com el comte Zellner
* Eva von Berne com Virginia
* Ralph Forbes com a Manfred
* Ethel Wales com a tia de Virginia
* Polly Ann Young com a ballarina

## Referències

* ↑ The Library of Congress American Silent Feature Film Survival Catalog:The Masks of the Devil
* ↑ «The Masks of the Devil (1928) - Overview - TCM.com». Turner Classic Movies. [Consulta: 8 novembre 2014].
* ↑ «The Masks of the Devil». AFI. [Consulta: 8 novembre 2014].
# Phyllotis

Phyllotis és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids.

## Descripció
### Dimensions

El gènere Phyllotis agrupa rosegadors de petites dimensions, amb una llargada corporal de 70–150 mm, una cua de 45–165 mm i un pes de fins a 100 g.

### Característiques cranials i dentals

El crani és lleugerament arrodonit, els forats palatins són llargs i el paladar és llarg i ample. Les línies de les molars són paral·leles entre si. Les incisives superiors són llises i opistodontes, és a dir, amb la punta girada cap endins.
Es caracteritzen per la següent fórmula dental:
${\tfrac {3.0.0.1}{3.0.0.1}}$

### Aspecte

El pelatge és llarg i fi, amb el color de les parts dorsals que varia del marró-grisenc al marró-rogenc, mentre que les ventrals són molt més clares. Les orelles són grosses. Els peus són relativament curts, amb el cinquè dit reduït i la planta mancada de pèls i proveïda de sis coixinets. La cua és generalment igual de llarga que el cap i el cos. Les femelles presenten quatre parells de mamelles. Tenen vesícula biliar.

## Distribució

Les espècies d'aquest gènere habiten les regions andines des de l'Equador fins a Xile i l'Argentina.

## Taxonomia

El gènere comprèn les següents espècies.
* P. alisosiensis
* P. amicus
* P. andium
* P. anitae
* P. bonariensis
* P. caprinus
* P. darwini
* P. definitus
* P. gerbillus
* P. haggardi
* P. limatus
* P. magister
* P. occidens
* P. osgoodi
* P. osilae
* P. pearsoni
* P. stenops
* P. wolffsohni
* P. xanthopygus

## Referències

* ↑ Novak, 1999.
* ↑ Patton, Pardiñas i D'Elía, 2015.

## Bibliografia

* Novak, R. M. Walker's Mammals of the World (en anglès). 6a edició. Johns Hopkins University Press, 1999. ISBN 9780801857898.
* Pacheco, V.; Rengifo, E. M.; Vivas, D «A new species of Leaf-eared Mouse, genus Phyllotis Waterhouse, 1837 (Rodentia: Cricetidae) from northern Peru» (en anglès). Therya, 5, 2, 2014, pàg. 481-502.
* Patton, J. L.; Pardiñas, U. F. J.; D'Elía, G. The Mammals of South America. Volume 2: Rodents (en anglès). The University of Chicago Press, 2015. ISBN 978-0-226-16957-6.
# Montserrat Casassas i Simó

Montserrat Casassas i Simó (1925) és una pedagoga catalana. Filla dels també pedagogs Enric Casassas i de Carme Simó, va estudiar Pedagogia a la Universitat de Barcelona i va anar a treballar una temporada a les Canàries. Dirigí una escola privada a Sabadell i el 1963 es va traslladar a Nicaragua, on fou assessora pedagògica del Ministeri d'Educació i catedràtica de la Universitat de Managua. En ocasió d'unes protestes d'estudiants contra la dictadura de Somoza, es va posar activament al costat dels alumnes i la van desposseir dels càrrecs i perseguir, per la qual cosa s'exilià a Costa Rica, on ha estat també reconeguda com a impulsora de la renovació pedagògica i el Ministeri d'Educació li va encarregar assessorament. Ha publicat llibres sobre temes pedagògics i un tractat de Psicologia.

## Obra

* Montserrat, mujer montaña: un camino pedagógico, amb Ana Heinze

## Referències

* ↑ «Books written by 1925 in 2007 p9 : ISBNPlus - Free and Open Source ISBN Database». Arxivat de l'original el 2017-08-02. [Consulta: 1r agost 2017].
* ↑ Simó i Bach, Ricard. 63 dones sabadellenques dignes de recordar.... Ricard Simó i Bach. Sabadell: Agulló Costa, 1988. ISBN 84-86636-04-3.
* ↑ Montserrat Casassas i Simó; Ana Heinze Montserrat, mujer montaña: un camino pedagógico. Uruk, 1 gener 2007. ISBN 978-9977-952-32-1.

## Enllaços externs

* Intervenció a Nostra Veu
# Pau de San Esteban de Gormaz (1146)

El Pau de San Esteban de Gormaz és una concòrdia signada el novembre del 1146 entre Alfons VII de Castella, Garcia V de Navarra i Ramon Berenguer IV de Barcelona per la qual es posava fi temporalment a la guerra de successió navarro-aragonesa i s'aliaven tots tres per preparar la Croada contra al-Mariyya que es dugué a terme el 1147.

## Vegeu també

* Croada contra al-Mariyya

## Referències

* ↑ Coll i Alentorn, Miquel: Història, Volum 3

## Bibliografia

* Zurita y Castro, Jerónimo. Anales de la Corona de Aragón, 1562-1580. Lib. II, cap. VI (castellà)
# Boróvskoie

«Boróvskoie» té aquests significats:
* Borivske (Luhansk), localitat de la província de Luhansk a Ucraïna
* Boróvskoie (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Valencia Football Club

* No s'ha de confondre amb Valencia Fútbol Club o València Club de Futbol.
El Valencia Football Club és un club haitià de futbol de la ciutat de Léogâne. Va ser fundat el 27 de juny de 1972.

## Palmarès

* Campionat Nacional:
** 2012

## Referències

* ↑ footballdatabase.eu
* ↑ Valencia FC at National-Football-Teams.com
* ↑ «Parc Indrich de Four». Soccerway [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ Haiti: Championnat National D1 2014
* ↑ «Federation Haitienne De Football, Club Information: Valencia». Federation Haitienne De Football. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2013. [Consulta: 24 agost 2013].
* ↑ «Haiti - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Todos los caminos

Todos los caminos és una pel·lícula documental espanyola escrita, dirigida i produïda per Paola García Costas. Fou estrenada al Festival de Cinema Europeu de Sevilla el 10 de novembre de 2018 i compta amb la col·laboració del músic hospitalenc Antonio Orozco, qui va compondre la cançó La nana del camino per la pel·lícula. Fou exhibida als cinemes el 10 de gener de 2019.

## Sinopsi

L'actor Dani Rovira, i Paco Santiago, pare d'una nena afectada per la Síndrome de Rett (una malaltia rara poc investigada i que afecta preferentment les nenes), recorren amb bicicleta els més de 1.500 quilòmetres que van des de l'Hospital de Sant Joan de Déu de Barcelona a Roma, acompanyats de dos amics més, l'entrenador personal Martín i el bomber Germán. Pretenen arribar amb la seva causa social al Papa Francesc i donar-li visibilitat. En aquesta road movie internacional que travessa Espanya, França i Itàlia, Dani Rovira i els seus amics s'enfronten a centenars de quilòmetres amb bicicleta com una muntanya russa d'esdeveniments i emocions. Una aventura per la vida i transformació de tots els personatges implicats on l'amistat, la identitat, la tendresa, i, sobretot, l'humor són claus. I la defensa de la infància, el motor de la seva causa, perquè en paral·lel al repte esportiu transcorre un viatge per l'existència de la bella Martina, la filla de Paco i nena afectada per la Síndrome Rett, una malaltia rara que en l'actualitat no té cura i on la recerca és la seva única esperança.

## Crítiques

| « | "Malgrat al lloable treball solidari de tots dos, sobren les particularitats de la història d'amor entre Dani Rovira i Clara Lago" | » |
| — Javier Ocaña: Diari El País |||
| « | "'Road movie' plena de peripècies (...) però el seu valor sobretot és humà i el seu missatge ens transmet l'important que és la lluita i l'esperança per a seguir endavant. (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Beatriz Martínez: Diari El Periódico |||

## Premis

Li fou atorgada la Medalla a la Solidaritat de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2018.

## Referències

* ↑ Paola García Costas: "Es importante que haya películas que hagan visible lo invisible", El Mundo, 9 de novembre de 2018
* ↑ 'Todos los caminos' de la graduada Paola García Costas, en cines Arxivat 2020-09-25 a Wayback Machine., al web de l'ESCAC
* ↑ 'Todos los caminos': Lo (ir)reprochable, El País, 11 de gener de 2019
* ↑ 'Todos los caminos': pedalear y luchar, El Periódico, 10 de gener de 2019
* ↑ Montero, Cristina G. «74 Medallas CEC: El reino arrasa». Círculo de Escritores Cinematográficos. [Consulta: 1r febrer 2019].