OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Antoni de la Granadella

Sant Antoni de la Granadella és una obra del municipi de la Granadella (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita ermita molt reformada amb el pas del temps, el seu interior és barroc, avui enguixat i pintat de blanc amb el sòcol de formigó i el paviment de la nau de maons i el de l'altar, de formigó. Està coberta amb volta de canó i a l'absis, de creueria. Els espais entre els nervis hi ha policromia que imita carreus, un cel estelat, motllures arquitectòniques pintades segons el gust renaixentista i garlandes vegetals. A la clau de la volta s'hi pot llegir una inscripció (O.P./M.I./OA/NA/MIG). Darrere la imatge de la paret tocant just a la volta, veiem la data de 1594. També es conserven altres restes de policromia a una paret lateral, una mà i un braç en actitud de benedicció.
A l'exterior, en canvi, podem veure una portada neoclàssica, un campanar d'espadanya sobre la torre anterior i un pòrtic a manera de galilea que és un afegit contemporani. Està tot plegat arrebossat. No es té dubtes que l'actual església aprofita el que en devia quedar de l'anterior, més antiga.

## Història

Abans de la guerra civil (1936- 1939) hi havia tres retaules dedicats a St. Joan, St. Jaume i Sta. Maria Magdalena que es pensa que eren gòtics, del trecento barceloní, i concretament, del taller dels Bassa. Aquest fet provaria l'antiguitat del temple. Hi ha autors que han parlat d'una construcció romànica posteriorment reformada, avui es diu que podria datar-se al segle xiv.
A la portada hi ha dues sabates, símbol de la família Sabaté.
El 17 de gener se celebra la festa dels "quintos" i es convida a tothom a "llongaina" (llonganissa). Aquest mateix dia també es fa un aplec de carrosses que donen la volta per tota la població.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Antoni de la Granadella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].

### Bibliografia

* Gavín, Josep Maria; Inventari d'esglésies Baix Cinca, Garrigues, Llitera, Segrià, 1980
* Lladonosa, Josep i Sala, Josep; Història de la baronia de la Granadella, 1983
# Sant Claudi

Sant Claudi és el nom dels següents personatges:
# Cléguer

Cléguer (en bretó Kleger) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 3.272 habitants.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | - | - | - | 2.120 | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | - | 1.988 | - | - | - | - | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | 2.265 | - | - | - | 2.013 | 2.474 | 2.174 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1.956 | 1.798 | 1.922 | 2.946 | 3.009 | 3.061 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Robert Remot | |

## Referències

* ↑ Cléguer sur le site de l'Insee
# Cléber Guedes de Lima

Cléber Guedes de Lima o simplement Cléber (nascut el 29 d'abril de 1974 en Brasília) és un futbolista brasiler que actualment juga de defensa pel Wisła Kraków.
# Cléden-Cap-Sizun

Cléden-Cap-Sizun (en bretó Kledenn-ar-C'hab) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 972 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.079 | 1.949 | 1.640 | 1.420 | 1.181 | 1.037 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Nadine Kersaudy | |
# Sant Esteve d'Èvol

Sant Esteve d'Èvol és una capella del poble d'Èvol, del terme comunal d'Oleta i Èvol, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada al nord del poble d'Èvol i de la seva església, Sant Andreu d'Èvol. És al sud, als peus, del Castell d'Èvol.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «103 - Oleta i Èvol». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 101. Sant Esteve d'Èvol». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Oleta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Esteve d'Èvol en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Esteve d'Ocenys

Sant Esteve d'Ocenys, o Ocenyes, és una capella del poble nord-català desaparegut d'Ocenys, del terme comunal d'Orellà, a la comarca del Conflent.
Estava situada a l'antic poble d'Ocenys, a la carena que vertebra el terme comunal d'Orellà, al nord-oest d'aquest poble.
L'església és documentada com a possessió de Sant Miquel de Cuixà l'any 968 en una butlla del papa Joan XIII.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «107 - Orellà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 104. Santa Coloma de Bordoll». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Orellà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Conflent anteriors al 1300: Orellà. Sant Esteve d'Ocenys». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Sant Esteve d'Ocenys en els ortofotomapes de l'IGN
# Confederació General de Treballadors del Perú

La Confederació General de Treballadors del Perú o CGTP (castellà: Confederación General de Trabajadores del Perú) és una organització sindical del Perú.
L'original CGTP fou fundada el 17 de maig de 1929 mitjançant aprovació d'Estatut i Programa de Lluita proposats pel "Amauta" José Carlos Mariátegui. Va desaparèixer al cap de pocs anys.
En el Congrés Nacional celebrat entre el 9 i 14 de juny de 1968 es fundà altre sindicat dit originalment CDUS i que posteriorment passaria a dir-se CGTP.
Dominada des dels seus orígens pel Partit Comunista Peruà (de línia pro-soviètica) ha tingut entre els seus dirigents més plecars a Isidoro Gamarra Ramírez, Valentín Pacho i Pedro Huillca Tecse.
Reuneix a diferents gremis entre els quals destaquen la Federació d'Empleats Bancaris, Federació de Construcció Civil, Xofers, de la Indústria Metal·lúrgica, els treballadors del Cuzco i Arequipa, així com la Federació de Pescadors del Perú i el Sindicat de la Companyia Peruana de Telèfons, etc.

## Enllaços externs

* Web oficial CGTP (castellà)
# Lo Romanç de Filomèna

Lo romanç de Filomèna és una novel·la occitana escrita a mitjan segle xvi per un monjo de Santa Maria de la Grassa (les Corberes). Atribuïda a un tal Filomèna, historiògraf de l'emperador, del que n'existeix una notació llatina per ordre de l'abat Bernat. Es tracta d'una novel·la èpica que explica com Carlemany, després de prendre Carcassona, funda un monestir a la vall d'Orbieu, que és defensat per Rotllà dels atacs sarraïns. Després que Aimeric conquerís Narbona als musulmans, Orianda, l'esposa de Matran, rei de Narbona, empenta les dones nobles a convertir-se al cristianisme. Els jueus ajudaren Carlemany i foren recompensats. Es considera el text narratiu més vell en prosa occitana, proper a la crònica.

## Notes

* ↑ Romanç de Filomena a l'IDREF

## Bibliografia

* Robèrt Lafont, Christian Anatole Història de la Literatura occitana, Dopesa, Barcelona, ISBN 8472350754 (tom 1)

## Enllaços externs

* Romanç de Filomèna a la base de dades de la Biblioteca Nacional Francesa
# Sant Francesc

«Sant Francesc» té aquests significats:
* Hagiografies:
** Sant Francesc d'Assís (Assís, 1181/1182 - 1226), sant italià creador de la regla de Sant Francesc i un dels més importants autors filosòfics de l'edat mitjana.
** Sant Francesc de Paola (Paola, 1416 - Tours, 1507), sant italià fundador de l'orde dels mínims.
** Sant Francesc Caracciolo (Villa Santa Maria, 1563 - Agnone, 1608), sacerdot catòlic italià cofundador de l'Orde dels Clergues Regulars Menors.
** Sant Francesc Blanco, missioner franciscà gallec, màrtir al Japó en 1597.
** Sant Francesc Xavier, sant jesuïta, missioner navarrès del segle xvi.
** Sant Francesc de Borja (Gandia, 1510 - Roma, 1572) fou duc de Gandia (1542-1543), baró i primer marquès de Llombai, lloctinent de Catalunya (1539-1543).
** Sant Francesc de Sales (Thorens-Glières, Savoia, 1567 - Lió, 1622), sant de Savoia.
** Sant Francesc Palau i Quer, sant català, fundador carmelita del segle xix.
* Toponímia:
** Sant Francesc de Formentera, vila de Formentera (Eivissa).
** Sant Francesc (barri de València), barri de València.
** Sant Francesc (Sant Cugat del Vallès), nucli de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental).
** Cala de Sant Francesc, cala de Blanes.
* Edificis:
** Esglésies:
*** Ermita de Sant Francesc (la Fatarella), ermita de la Fatarella (Terra Alta)
*** Ermita de Sant Francesc (Sant Climent de Llobregat), ermita de Sant Climent de Llobregat (Baix Llobregat)
*** Església i claustre de Sant Francesc (Maó), església de Maó (Menorca).
*** Sant Francesc de Palma, església de Palma (Mallorca).
*** Parròquia de Sant Francesc d'Assís de Sabadell, parròquia de Sabadell (Vallès Occidental).
*** Església de Sant Francesc de Porto, església de Porto.
*** Sant Francesc de Reus, església i convent de Reus
** Convents:Article principal: Convent de Sant Francesc
# Bernissart

Bernissart (en picard Bernissåt) és un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona. Està compost per les viles de Bernissart, Blaton, Harchies, Pommerœul i Ville-Pommerœul. És veí de Condé-sur-l'Escaut

## La mina dels Iguanodon

El 1878, al terme municipal s'hi descobriren dotzenes d'esquelets d'Iguanodon en una mina de carbó, 322 m sota terra. En aquell moment, la seva proximitat es va considerar com a prova que alguns dinosaures eren animals de ramat. Van ser muntats per Louis Dollo, qui va fixar l'estàndard que s'ha seguit durant més d'un segle. Nou dels vint-i-nou esquelets recuperats es troben actualment en exhibició a l'Institut Reial Belga de Ciències Naturals, i un al Museu de Bernissart. Els dos museus van cometre un error que reconeixen amb humor: els esquelets es mostren de peu, cosa que suggereix que aquests dinosaures eren bípedesÇ, que no és el cas.

## Enllaços externs

* "17. The Bernissart Iguanodons, 1884 Arxivat 2005-03-07 a Wayback Machine.". Linda Hall Library. Paper Dinosaurs, 1824–1969. (anglès)
* Bernissart - Lloc web oficial (francès)
# Filologia catalana

La filologia catalana és la branca de la filologia que s'ocupa de l'estudi de la llengua catalana i la literatura catalana. Actualment, la carrera de Filologia Catalana es pot estudiar en deu universitats dels territoris de parla catalana: sis al Principat de Catalunya (URV, UB, UAB, UOC, UdL i UdG), dos al País Valencià (UA i UV) i a la Universitat de les Illes Balears (UIB). La Universitat de Perpinyà (UPVD), a través de l'IFCT ofereix un grau de català i un màster d'Estudis catalans que ofereixen estudis de llengua i literatura juntament amb d'altres d'història, economia i geografia dels territoris de parla catalana.
Durant les negociacions sobre l'EEES se'n va arribar a proposar l'eliminació o la dissolució en una filologia genèrica de les llengües de l'estat espanyol que s'especialitzés els darrers cursos; la proposta, però, també gràcies al moviment estudiantil, no va prosperar. Actualment, el Grau de Filologia catalana es desenvolupa al llarg de quatre cursos.

## Objecte d'estudi

Al llarg dels quatre anys de carrera el filòleg català, després d'aprendre les bases de la lingüística i la literatura, realitza un extens estudi en llengua i literatura catalanes. D'aquesta manera, obté coneixements dividit en llengua i en literatura:
* Llengua:
** Normativa actual
** Gramàtica sincrònica: sintaxi, fonètica, fonologia, morfologia, lexicologia
** Gramàtica diacrònica
** Dialectologia
** Sociolingüística i política lingüística
** Creació i redacció de textos
* Literatura:
** Literatura medieval
** Literatura moderna
** Literatura contemporània
** Mètodes d'anàlisi literària
** Crítica textual

## Referències

* ↑ «Filologia catalana». Generalitat de Catalunya. Canal Universitats. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ «Catalaik | Filologia Catalana: l’inici d’una gran història!». Xarxa Vives d'Universitats. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ 324cat. «Universitats de l'Estat proposen eliminar les titulacions de filologia catalana i humanitats», 20-04-2005. [Consulta: 11 gener 2024].
# Foissac (Gard)

Foissac és un municipi francès, situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Farró (la Vall de Bianya)

Farró és una masia a poc més de 3 km al NW del nucli de l'Hostalnou de Bianya al terme de la Vall de Bianya (la Garrotxa). La gran pairalia del Farró presideix la vall del mateix nom. Arquitectònicament és similar a les altres grans cases de la Vall de Bianya. Volten el mas cabanes, pallisses i altres edificacions destinades a les tasques del camp.
Té planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de planta baixa, planta noble i golfes i a la façana de migdia disposa d'un altre pis. Està construïda en pedra sense tallar excepte els cantoners i les pedres de les obertures. Gràcies a les dades esculpides en aquestes se sap que l'actual masia va ser bastida durant el segle xviii, possiblement a partir d'una construcció més antiga. A l'interior, El Farró guarda un dels mobiliaris més bonics de la vall i té capella particular.
El que fa particular aquesta masia és la gran galeria porticada. A la vall de Bianya trobem masies amb una sola fila d'arcs com Cal Viguetà, masies de dos pisos com el Callís i el Molí d'en Solà. De tres pisos d'arcades hi ha únicament el Farró, els dos primers pisos tenen nou arcades i el superior en té cinc. Igual que les masies esmentades, el Farró té la galeria feta de pilars de pedra tallada amb les bases i capitells sense decoració.
A les llindes hi ha diverses inscripcions. A la porta que tanca el recinte hi diu "1833", a la finestra del primer pis s'hi pot llegir "1772". A la porta principal hi ha la inscripció "17 IHS 33 / FRANCESCH PUIGDEVALL Y BANET". Finalment, a la finestra del costat dret de la porta s'hi pot llegir "17 (creu dins cercle) 68".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Gran Masia del Farró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Farsa (obra teatral)

Una farsa és un tipus d'obra teatral breu i burlesc, l'estructura i la trama de la qual es basa en situacions on els personatges es comporten de manera extravagant, encara que generalment mantenen la credibilitat.
Es caracteritza per mostrar incidents, històries i atmosferes no quotidianes, més enllà de la normalitat. Els temes i personatges poden ser fantàstics. Encara que la farsa és predominantment un estil relacionat amb la comèdia, s'han escrit farses en tots els registres teatrals. La paraula deriva del vocable llatí farcire («farcir»), pel costum d'usar les farses com a breus interludis còmics en els drames seriosos. Hi ha antecedents als teatres grec i romà, però com a gènere es desenvolupà a partir de les actuacions dels joglars durant el segle xiii.
Per extensió, la paraula s'utilitza per a designar coses fingides que hom pretén de fer passar com a veres, com per exemple «La Farsa de les eleccions municipals franquistes».

## Unes farses catalanes

* Bertoldino: farsa grotesca en quatre actes i en vers (1915) de Frederic Soler i Hubert i Joan Molas i Casas
* La farsa (1899) d'Àngel Guimerà i Jorge
* Bala perduda (1951) de Lluís Elias i Bracons
* La Llúcia i la Ramoneta (1870) de Josep Maria de Sagarra i de Castellarnau

## Bibliografia

* Janer Manila, Gabriel; Guerra, Joan (Il·lustracions). Història del teatre a Mallorca: peregrinació als orígens de la farsa i de l'escarn. Caixa d'Estalvis de les Balears, 1980.

## Referències

* 1 2 «Farsa (obra teatral)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «farsa». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Clara i Resplandis, Josep. La Farsa de les eleccions municipals franquistes: l'exemple del partit judicial de la Bisbal (1948). Institut d'Estudis del Baix Empordà, 1996, p. 19.
* ↑ Soler, Frederic i Hubert; Molas i Casas, Joan. Bertoldino: farsa grotesca en quatre actes i en vers. Casa Editorial de Teatre, 1915.
# Farscape

Farscape és una sèrie de ciència-ficció australiana de televisió realitzada per The Jim Henson Company i Hallmark Entertainment. Va ser emesa inicialment pel canal estatunidenc Sci-Fi Channel, que alhora va cofinançar la sèrie.
Farscape va ser ideada originalment a principis dels 90 per Rockne S. O'Bannon, Brian Henson i el productor executiu i escriptor David Kemper amb el títol Space Chase. El protagonista principal de la sèrie és l'astronauta nord-americà John Crichton (interpretat per Ben Browder), qui accidentalment creua un 'forat de cuc' mentre realitzava un vol experimental anant a parar a un lloc desconegut i llunyà de la galàxia. Ràpidament és rescatat per una nau-presó fugida i després d'una breu i ràpida adaptació a la nova situació es veu immers en conflictes entre planetes, imperis i les personalitats incompatibles dels presoners fugits amb els qui s'alia.
Jim Henson ha estat tradicionalment un especialista en titelles i Farscape també les inclou. Dos dels personatges principals són animatronics: el derrocat Dominant Rygel XVI d'Hynèria i el pilot de la nau, una criatura de la mida d'un elefant, unida mental i físicament a Moya (Farscape), la nau viva de l'espècie Leviathan en la que els protagonistes viuen i viatgen.
El setembre de 2002, Sci-Fi Channel, que era part de Vivendi, va retirar la seva aportació econòmica a la cinquena temporada tot i que aquesta ja havia estat contractada, provocant així la cancel·lació de la sèrie malgrat que era molt popular i aclamada per la crítica, podent-se considerar com una veritable sèrie de culte dins del gènere. Ràpidament els seguidors van engegar una campanya massiva amb cartes, trucades telefòniques, correus electrònics i anuncis esperant pressionar Sci-Fi Channel perquè continués amb la sèrie o perquè una altra cadena comprés els drets i la continués.
Aquesta reacció va fer que els plans inicials d'eliminar els decorats després de finalitzar la producció de la quarta temporada fossin ràpidament aturats i es van guardar per protegir així una possible continuació de la sèrie. L'esperada continuació es va produir entre els anys 2003 i 2004 quan la Jim Henson Company va produir una minisèrie per tancar les línies argumentals que varen quedar obertes per la sobtada cancel·lació de la sèrie. La minisèrie de tres hores Farscape: The Peacekeeper Wars, que resumia i condensava la trama principal de la sèrie que havia estat ideada per a la cinquena temporada va ser finalment emesa per Sci-Fi Channel l'octubre de 2004

## Premis

* Del 2000 al 2002 Farscape va guanyar dos premis Saturn per a la Millor sèrie de televisió per cable/sindicada i al Millor Actor de televisió (Ben Browder).
* En el 2002, Farscape també va ser nominada als premis Saturn de Millor Actriu (Claudia Black com l'exsoldat Aeryn Sun) i Millor Actriu de repartiment (Gigi Edgley com Chiana).
# Felipe de Silva

Felipe de Silva (Portugal, 1587 – Saragossa, 1645) va ser virrei de Catalunya durant la Guerra dels Segadors.
En el marc de la guerra entre el Regne de França i la Corona Hispànica, és enviat a defensar la frontera pirinenca de la monarquia de Felip IV de Castella (1636).
El 10 de març de 1643 és nomenat virrei de Catalunya en substitució del marquès de Los Vélez, que havia sofert importants derrotes en les campanyes de 1641 i 1642. El seu nomenament coincideix amb el canvi de prioritats del cardenal Mazzarin, que decideix prioritzar els interessos francesos a la península Itàlica, de Silva ho aprofita per recuperar Montsó (3 de desembre de 1643) i prendre el control de Lleida (agost de 1644). Per Mariela Fargas, es tracta d’una victòria militar clau per enfortir el partit castellà a Catalunya.
L’agost de 1644, poc després que Felip IV de Castella hagués jurat les Constitucions catalanes a Lleida, és substituït en el virregnat per Andrea Cantelmo. Aquella tardor, l’exèrcit hispànic aconsegueix la rendició de Balaguer (setembre) i Agramunt (octubre).
En la següent campanya (1645), de Silva evita que les tropes francocatalanes recuperin Balaguer (12 d’agost de 1645), enviant-hi quatre mil homes a socórrer a Cantelmo. De Silva va ser-hi ferit en una segona envestida amb 700 cavalls (25 d’agost). Fargas consigna que va morir a Saragossa aquell mateix any.

## Referències

* 1 2 3 4 «Felipe de Silva» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Cantelmo, Andrea» (en castellà). Ministeri de Cultura. [Consulta: 30 novembre 2022].
# Ferrocarril Terol-Alcanyís

El Ferrocarril Terol-Alcanyís fou una línia de ferrocarril inacabada destinada al transport de mercaderies.

## Història

L'any 1926, durant el Directori militar de Primo de Rivera s'aprovà l'anomenat Pla de Ferrocarrils d'Urgent Construcció, conegut per Pla Guadalhorce per Rafael Benjumea Burín, conde de Guadalhorce, el ministre que l'impulsà. Aquest pla preveia la construcció de milers de quilòmetres de noves línies fèrries que haurien de millorar les comunicacions de Madrid amb la resta de la península i França.
El tram entre Terol i Alcanyís és només una secció d'una gran línia internacional de 850 km que havia d'unir Baeza (Jaén), amb la comuna francesa de Sent Gironç (l'Arieja), passant per Albacete, Utiel, i Terol.

## Construcció

L'enginyer de Camins Bartolomé Esteban Mata fou l'encarregat de les obres, que es van anunciar en 1926 i començar en 1927, sent aturades temporalment en 1930, reiniciant-se temporalment en 1932 i aturant-se definitivament en 1935, amb diversos edificis, túnels, ponts i anivellaments construïts, per manca de recursos econòmics, el desinterès polític i l'escassa rendibilitat prevista.

## Recorregut

El Projecte de la línia preveia 275 kilòmetres, amb estacions a Tortajada, Villalba Baja, Cuevas Labradas, Peralejos, Alfambra, Perales del Alfambra, Orrios, Fuentes Calientes, Cañada Vellida, Mezquita de Jarque, Valdeconejos, Escucha, Palomar de Arroyos, Castel de Cabra, Cañizar del Olivar, Gargallo, Los Olmos, La Mata de los Olmos, Alcorisa, Foz Calanda, Calanda, Castelserás i Alcanyís.

## Referències

* 1 2 3 Torres Villamón, Ana María. «La línea Teruel a Alcañiz, el tren que no llegó a nacer y que nadie quiere dejar morir» (en castellà). Aragon Digital, 21-09-2009. [Consulta: 2 agost 2015].
* ↑ Comín Comín, Francisco. 150 años de historia de los ferrocarriles españoles: La era de las concesiones a las compañías privadas (en castellà). Anaya, 1998, p. 298,368.
* ↑ «El ferrocarril Baeza-Utiel, una obra que empezó hace medio siglo». El País, 22 febrer 1978 (castellà). [Consulta: 22 gener 2012].
* ↑ Gutiérrez-Ravé, José. Las Cortes errantes del Frente Popular (en castellà). Editora Nacional, 1954, p. 205.
# Yuya Asahina

Yuya Asahina (朝比奈 ゆうや, Asahina Yūya, nascut el 7 de setembre de 1980) és un mangaka japonès. Va fer el seu debut professional en el manga en 1998.

## Treballs

* ± Junkie
* Love Luck
# Yuya Kubo

Yuya Kubo (Prefectura de Yamaguchi, Japó, 24 de desembre de 1993) és un futbolista japonès. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2016 | 2 | 0 |
| 2017 | 2 | 2 |
| Total | 4 | 2 |

## Referències

* ↑ National Football Teams