OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cornelia Funke

Cornelia Funke és una escriptora alemanya de literatura infantil i juvenil, nascuda al 10 de desembre del 1958 a Dorsten (Westfàlia, Alemanya).

## Biografia

Després de graduar-se a l'escola Sta. Ursula Grammar a Dorsten, Funke va obtenir un títol d'educació teòrica a Hamburg. De petita volia ser astronauta, però el seu somni de veure les estrelles es va acabar quan va veure que necessitava un entrenament militar. També desitjà convertir-se en pilot o viure amb els pell roges. Posteriorment, treballà tres anys com a treballadora social per a nens desafavorits. Les històries d'aquests nens l'inspiraren que escrivís i il·lustrés les seves novel·les. Volia fer d'aquest món un lloc millor ajudant els altres. Després d'acabar un curs d'il·lustració a la universitat d'Hamburg, treballà com a dissenyadora de jocs de taula i il·lustradora de contes infantils. Necessitava escriure, dibuixar i dissenyar. Abans de traslladar-se als Estats Units, Funke treballà pel canal alemany ZDF, escrivint guions en el programa Siebenstein. El maig de 2005 es traslladà d'Hamburg a Los Angeles amb el seu marit, Rolf, i els seus fills, Anna (nascuda el 1990, que llegia tots els seus llibres abans de la seva publicació) i Ben (nascut el 1994). Els seus llibres han estat traduïts a més de 30 idiomes.

## Obres literàries
### Reckless

És la sèrie més nova de l'autora. La primera novel·la va estrenar-se el 14 de setembre de 2010 en 12 països alhora. Narra les aventures en un món paral·lel fantàstic al qual s'accedeix a través d'un mirall.
* Reckless. Carn de pedra (2010)
* Reckless. Ombres vivents (2012)
* Reckless. El fil d'or (2016)
* The Silver Tracks (2021)

### Món de Tinta

Una de les seves novel·les més ambicioses és el best-seller Cor de tinta, en la qual els personatges dels llibres poden cobrar vida gràcies a l'extraordinària capacitat lectora dels protagonistes.
* Cor de tinta (2004)
* Sang de tinta (2005)
* Mort de tinta (2008)

### Les gallines boges

Les gallines boges és una sèrie de llibres que narra les aventures de quatre noies (Sardine, Frida, Melanie i Trude) que un bon dia decideixen formar una colla. Però la colla d'uns nois, els Pigmeus, no pararà de molestar-les. Més tard se les hi unirà una cinquena gallina que es diu Wilma, que s'encarregarà d'espiar els Pigmeus, ja que en això és molt bona.
* Les Gallines Boges 1. Una pandilla genial (2005)
* Les Gallines Boges 2. Un viatge amb sorpresa (2005)
* Les Gallines Boges 3. Que ve la guineu! (2006)
* Les Gallines Boges 4. El secret de la felicitat (2006)
* Les Gallines Boges 5. I l'amor (2007)

### Altres novel·les

* Quan el Pare Noel caigué del cel (2006)
* Cornelia Funke explica contes (2005)
* Deixeu en pau la Mississippi! (2005)
* El dragó de la llum de lluna (2005)
* Emma i el geni blau (2005)
* Jule i els pirates patosos (2005)
* Potilla i el lladre de barrets (2005)
* El cavaller del drac (2004)
* Igraine la valenta (2003)
* El senyor dels lladres (2002)
* Darrere de les finestres encantades (1993)
* Dues brixetes salvatges
* No hi ha galetes per als barrufets
* El cavaller fantasma

## Enllaços externs

* web oficial de l'autora
# Gruixki-Vtorïe

Gruixki-Vtorïe - Грушки-Вторые (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 133 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Societat civil (sociologia)

La societat civil designa el conjunt de les organitzacions i institucions cíviques voluntàries i socials que formen la base d'una societat activa, en oposició a les estructures de l'estat i de les empreses.
Aquesta definició inclou, doncs, les organitzacions no lucratives o no governamentals com a les associacions i fundacions.
Encara que les entitats de la societat civil no tenen per què ser necessàriament polítiques, solen tenir influència en l'activitat política de la societat de la qual formen part.

## Evolució del concepte de societat civil

A partir del marxisme el terme va adquirint matisos ben diferenciats. Hegel (en Principis de la teoria del dret) havia considerat la societat civil com un estadi inferior de desenvolupament de l'esperit propi de la vida familiar. Marx, al contrari, en La Ideologia Alemanya) la considera base de l'estat i estructura (que comprèn la vida comercial i industrial) sobre la qual es construirà la superestructura estatal.
En la interpretació marxista d'Antonio Gramsci la societat política representa a l'Estat i el seu poder coercitiu i la societat civil la constitueixen les relacions que els homes estableixen lliurement dins la societat a través de tota classe d'organitzacions.
En el concepte actual de societat civil hi predominen els interessos econòmics, la lliure iniciativa i la solidaritat organitzada dels ciutadans autònoms del poder estatal i on l'estat ha de mantenir-se allunyat aplicant un principi de subsidarietat i de no-intervenció en les activitats lliures dels ciutadans.

## Realitzacions de la Societat Civil

Les organitzacions creades per la societat civil comprenen sindicats, les organitzacions no gubernamentals (ONG), associacions culturals, recreatives o artístiques i en general totes aquelles que queden fora de l'ambit institucional estatal.
Algunes d'aquestes organitzacions, com passa en el cas del sindicalisme perden l'operativitat si deixen d'estar controlades per la societat civil, ja que hi ha un conflicte d'interessos.

## Exemples d'institucions de la societat civil

* ONG
* Organitzacions no lucratives
* Clubs i organitzacions esportives
* Clubs socials
* Grups religiosos
* Sindicats
* Col·legis professionals

## Referències

* ↑ Salvador Giner. «Què s'ha d'entendre per societat civil? (El mite de la societat civil catalana)». Barcelona Metròpolis. [Consulta: 21 juny 2009].

## Vegeu també

* Capital social (sociologia)

## Enllaços externs

* Centre d'Estudis de Ciutadania i Societat Civil (CISC) Arxivat 2009-03-31 a Wayback Machine.
* La societat civil Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine.
# Fractura de Barton

La fractura de Rhea Barton o fractura de Barton és una fractura intraarticular del radi distal amb luxació de l'articulació radiocarpiana.
Hi ha dos tipus de fractura de Barton: la dorsal i la palmar, sent aquesta última més freqüent. La fractura de Barton és causada per una caiguda en un canell estès i pronat que augmenta la força de compressió carpiana a la vora dorsal. El component intraarticular distingeix aquesta fractura d’una fractura de Goyrand-Smith o de Colles. El tractament d'aquesta fractura es fa generalment mitjançant una reducció oberta i una fixació interna amb placa i cargols, però de tant en tant la fractura es pot tractar de forma conservadora.

## Referències

* ↑ Dorsal Barton's Fracture / Dorsal Shearing Frx – Wheeless' Textbook of Orthopaedics
# Ca l'Hereuet (la Masó)

Ca l'Hereuet és un edifici del municipi de la Masó (Alt Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa i tres pisos. La disposició de la façana és simètrica. La porta d'accés és d'arc escarser i té una inscripció amb l'any 1903. A ambdós costats hi ha finestres allargades d'arc rebaixat amb ferros ornamentals. Al primer pis hi ha un balcó corregut amb barana de ferro que té tres obertures rectangulars amb motllures coronades per palmetes. Els tres balcons que ocupen el segon pis tenen una decoració similar, i al tercer pis s'obren tres finestres rectangulars. Els elements decoratius més interessants són les impostes amb motius modernistes incisos i pintats, i les mènsules d'inspiració clàssica. La façana es troba arrebossada i pintada de blanc, imitant carreus.

## Història

L'edifici es va construir l'any 1903, d'acord amb la inscripció que apareix a la porta de la façana. Es pot observar una modificació en el coronament original amb cornisa, realitzada per elevar l'alçada del tercer pis.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
# Olle Laessker

Olle Laessker (2 d'abril de 1922 - 19 de setembre de 1992) fou un atleta suec, especialista en el salt de llargada i curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1940.
En el seu palmarès destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, en les proves de salt de llargada i 4x100 metres, formant equip amb Stig Danielsson, Inge Nilsson i Stig Håkansson. També guanyà dos campionats nacionals de llargada, el 1946 i 1947.

## Millors marques

* 100 metres. 10.7" (1945)
* 200 metres. 21.8" (1945)
* 400 metres. 48.8" (1945)
* Salt de llargada. 7,50 metres (1946)

## Referències

* ↑ Peter Matthews: Athletics 1993, Windsor 1993 OCLC 282313943
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ European Championships (Men). GBR Athletics. Consulta 2020-05-08.
* ↑ «Stora Grabbar». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 8 maig 2020].
# Ruhr

* No s'ha de confondre amb Rur.
El Ruhr és un riu de 217km, de llargada mitjana, de l'estat federat (land) de Rin del Nord-Westfàlia, al nord-oest d'Alemanya.
Neix a aproximadament 674 m. d'altura, prop de la ciutat de Winterberg, a la regió muntanyosa del Sauerland, i desemboca al Rin, dins l'àrea municipal de Duisburg, a només 17 m sobre el nivell mitjà del mar. Els seus afluents són el Lenne, el Henne, el Möhne i el Volme.
A la seva part occidental, i fins a desembocar al Rin, hi ha la metròpoli Regió del Ruhr, un llarg continu urbà de diverses ciutats densament poblades que alberguen 5 milions d'habitants; i que juntament amb altres ciutats de la riba del Rin conformen la megalòpoli Rin-Ruhr, l'àrea urbana més extensa d'Europa.
# Teatro Valle

El Teatro Valle és un teatre situat al rione de Roma de Sant'Eustachio, i és el més antic de la capital que encara segueix actiu.
Va ser dissenyat per l'arquitecte Tommaso Morelli el 1726 encarregat per la família Capranica. Es va inaugurar amb la posada en escena de la tragèdia Matilde de Simon Falconio Pratoli el 7 de gener de 1727.
Després d'organitzar una temporada d'opera seria el 1730, el Valle es va limitar en gran part de la segona meitat del segle xviii en la representació de drames en prosa, així com una barreja d'intermezzo i òperes còmiques, en particular les de Galuppi, Piccinni, Anfossi, Sacchini, Paisiello, Guglielmi, i Cimarosa. Era l'únic teatre a Roma el 1782, i després de 1786, s'oferiren, tant a la primavera com a la tardor, temporades d'òpera, així com una temporada durant el Carnaval.
Al llarg del segle xix, al Valle s'hi va representar regularment opera buffa i semiseria. Una sèrie d'òperes es varen estrenar durant aquest temps ale Vall, incloent Demetrio e Polibio (1812), Torvaldo e Dorliska (1815), i La Cenerentola (1817) de Rossini; Il geloso ravveduto de Mercadante; L'ajo nell'imbarazzo (1824), Olivo e Pasquale (1827), Il furioso all'isola di San Domingo (1833), i Torquato Tasso (1833) de Donizetti; La gioventù di Enrico V (1820) de Pacini; L'orfana di Ginevra (1829), Il sonnambulo (1829), i Chi dura vince (1834) de Luigi Ricci, així com moltes obres menys conegudes de compositors locals.
A partir de mitjans del segle xix, el Teatre Valle va ser l'escenari sobretot de teatre.
El nombre de seients al Teatre Valle constava inicialment de cinc nivells de 27 llotges. Va ser renovat per Mauro Fontana el 1765 i va ser restaurat de nou el 1791. El teatre va ser reconstruït el 1821 segons un disseny de Valadier, completat per Salvi, i el 1845 es va afegir una façana dissenyada per Gaspare Servi. Avui en dia conté quatre files de llotges i una galeria.

## Referències

* 1 2 Murata, Margaret, et al.: "Rome", Grove Music Online ed. L. Macy (consultat el 21 de març de 2008), <http://www.grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.>

## Enllaços externs

* Pàgina del teatre
# Corinna (cràter)

Corinna és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 19,2 km de diàmetre. Porta el nom de Corinna (fl. 490 aC), poetessa grega, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Corinna». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Hans Heiling

Hans Heiling és una òpera romàntica de tres actes i un pròleg, amb música de Heinrich Marschner i llibret en alemany d'Eduard Devrient, qui també va cantar el rol titular en l'estrena que va tenir lloc en el Königliche Hofoper (avui Staatsoper Unter den Linden), Berlín el 24 de maig de 1833, i va seguir divulgant-se fins a ser la més reeixida de l'autor.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Repartiment del 24 de maig de 1833 Director: H. Marschner) |
| Reina del Erdgeister | soprano | Johanna Lehmann |
| Hans Heiling, el seu fill | baríton | Eduard Devrient |
| Anna, la seva núvia | soprano | Therese Grünbaum |
| Gertrud, la seva mare | contralt | Henriette Valentini |
| Konrad, un caçador i enamorat d'Anna | tenor | Karl Adam Bader |
| Stephan, un ferrer | baix | ? |
| Niklas, un sastre | tenor | Gustav Becker |

## Referències

* ↑ Encyclopædia Britannica
* ↑ «COT.cz Sitio turístico». Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 10 setembre 2017].
# Fractura de canya verda

Una fractura de canya verda o fractura de branca verda és un tipus de fractura òssia molt comuna en els nens. És una fractura situada en la diàfisi de l'os, causada per una hiperflexió. És una fractura de l'os cortical amb un trencament del periosti implicat, mentre que el periosti i l'os cortical just al costat de la concavitat resten intactes.
És una fractura estable per la persistència de la frontissa periòstica, però amb un risc de desplaçament secundari. De fet, és una fractura amb bon pronòstic.
S'intenta primer el tractament ortopèdic (reducció). Una vegada aquesta reducció ha estat satisfactòria, ve seguida sistemàticament d'una immobilització amb escaiola ortopèdica.

## Vegeu també

* Escaiola ortopèdica
* Embenat
* Fèrula
* Cabestrell
* Fractura de Bush

## Referències

* ↑ «Fractura en tija verda - innerbody.com». Arxivat de l'original el 2012-05-10. [Consulta: 12 maig 2012].
* ↑ «Universitat de Rennes». Arxivat de l'original el 2008-05-18. [Consulta: 12 maig 2012].
# Bosquerola celladaurada

La bosquerola celladaurada (Basileuterus belli) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae). Habita la selva humida i altre formacions boscoses de les muntanyes de Mèxic, a Sinaloa, oest de Durango, San Luis Potosí i Tamaulipas, arribant fins a Hondures.

## Referències

* ↑ «Bosquerola celladaurada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Oms (desambiguació)

«Oms» té aquests significats:
* Toponímia:
** Oms, municipi del Rosselló.
** Aras de los Olmos, municipi dels Serrans.
** Oms cim d'Ulldecona.
* Acrònim:
** OMS, sigles de l'Organització Mundial de la Salut.
* Antroponímia:
** Berenguer d'Oms de Santa Pau, capità general de les galeres de Catalunya.
** Berenguer d'Oms de Santa Pau i de Perapertusa, capità general de les galeres de Catalunya.
** Berenguer d'Oms i de Mura, conseller reial de Catalunya.
** Bernat d'Oms i de Santapau, alt funcionari reial de Catalunya.
** Miquel d'Oms i de Sentmenat, 59è President de la Generalitat de Catalunya.
** Rafael d'Oms i Llull, 73è President de la Generalitat de Catalunya.
* En singular:
** Om, arbre.
# Robert Bales

Robert Bales (Norwood, 30 de juny de 1973) és un ex soldat de l'Exèrcit dels Estats Units que va assassinar 16 civils afganesos a Panjwayi, Kandahar, Afganistan, l'11 de març del 2012, un esdeveniment conegut com la massacre de Kandahar. Per evitar la pena de mort es va declarar culpable de 16 càrrecs d'assassinat i 6 càrrecs d'assalt i intent d'assassinat en un acord de culpabilitat. El 23 d'agost de 2013 va ser sentenciat a cadena perpètua sense possibilitat de llibertat condicional. També va ser degradat al rang més baix, i expulsat de l'exèrcit amb la pèrdua de totes les retribucions i les bonificacions.
Robert Bales es va allistar a l'Exèrcit dels EUA al novembre de 2001, poc després dels atacs terroristes de l'11 de setembre. Va ser assignat inicialment al 2n batalló, 3r Infanteria de la 3a brigada Stryker, 2a Divisió d'Infanteria a Fort Lewis, prop de Tacoma, Washington. Va lluitar tres vegades a la Guerra de l'Iraq: dotze mesos entre 2003 i 2004, quinze mesos el 2006 i 2007 i deu mesos el 2009 i 2010. Durant el seu servei el 2007, segons informes, es va lesionar un peu a la Batalla de Najaf i el 2010 va ser tractat per un traumatisme cranioencefàlic després que el seu vehicle va bolcar en un accident.

## Referències

* ↑ Washington, AGENCIAS /. «Condenado a cadena perpetua el sargento estadounidense que mató a 16 afganos» (en castellà), 24-08-2013. [Consulta: 21 juny 2019].
* ↑ Johnson, Gene. «Prosecutor: US soldier had blood of victims on him» (en anglès). The Seattle Times, 05-11-2012. [Consulta: 29 abril 2013].
* ↑ Healy, Jack «Soldier Sentenced to Life Without Parole for Killing 16 Afghans» (en anglès). The New York Times, 23-08-2013. ISSN: 0362-4331 [Consulta: 25 maig 2019].
# Teatro Victoria (Talavera de la Reina)

El teatro Victoria de Talavera de la Reina (Toledo), es va construir en el solar d'un antic corral de comèdies del segle xvii, enderrocat el 1892. També es va demoninar Teatro Mariana, en honor de l'historiador de Talavera Pare Juan de Mariana. Destaquen les ceràmiques de Ruiz de Luna y Guijo a la façana del teatre. El teatre va ser restaurat el 1991.
# Simone Mosca

Simone Mosca (Settignano, 1492 - Orvieto, 1553), també conegut com a Simone Moschini i com a Il Moschini, va ser un escultor italià del Renaixement. El seu fill, Francesco Mosca (ca. 1546-1578), també va ser escultor. Durant el final de la dècada del 1520 i el principi de la dècada del 1530 va treballar amb Miquel Àngel a la Capella Mèdici de la Basílica de San Lorenzo de Florència.

## Referències

* Metropolitan Museum of Art, Outstanding Recent Accessions, The Metropolitan Museum of Art Bulletin, New Series, Vol. 30, No. 2 (Oct. - Nov., 1971), 94-96.
* Vasari, Giorgio, Le Vite del' più eccellenti pittori, scultori, ed architettori, diverses traduccions i edicions.
# Frixa

Frixa (grec antic: Φρίξα) era una antiga ciutat de Trifília, districte de l'Èlida, situada a la riba esquerra del riu Alfeu, a 30 estadis d'Olímpia, segons que diuen Estrabó i Esteve de Bizanci. Era una de les sis ciutats fundades pels mínies als territoris ocupats pels caucons.
Apareix poques vegades a la història, però va compartir la sort de les altres ciutats de Trifília. Xenofont l'esmenta durant la guerra entre Elis i Esparta i els seus aliats, dirigida pel rei espartà Agis II cap a l'any 400 aC. Quan acabaren les hostilitats, Elis va perdre el control de Frixa i d'altres ciutats de Trifília. També en parla Polibi, que diu que l'any 218 aC la va conquerir Filip V de Macedònia quan va entrar a Trifília.
Pausànias diu que estava situada damunt d'un turó punxegut davant del riu Leucànies, un afluent de l'Alfeu, vora un gual d'aquest darrer riu. Aquest turó era visible de molts de punts i per això la ciutat va rebre també el nom de Φαιστός, Faistós ('que es mostra', 'visible'). En temps de Pausànias (segle ii), la ciutat estava en ruïnes, i hi descriu un temple dedicat a Atena.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1817. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Phrixa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 desembre 2020].
# Calaza

La calaza, en anglès:chalaza, paraula que deriva del grecχάλαζα "pedra de calamarsa"; és una estructura a l'interior dels ous dels animals o els òvuls de les plantes. Junta o suspèn el rovell d'ou o nucel·lus o megaesporangi dins una estructura més gran.

## En animals

En l'ou dels animals la calaza es compon d'una o dues bandes espirals de teixit que suspèn el rovell en el centre de la clara. Actua de manera similar al cordó umbilical dels mamífers: l'embrió en creixement rep els seus nutrients del rovell. La funció de la calaza és mantenir el rovell en el lloc. En l'ús culinari dels ous, particularment en el fornejat, la calaza sovint es treu per assegurar una textura uniforme.

## En les plantes

En els òvuls de les plantes, la calaza està ubicada oposada al micròpil que obre els integuments. És el teixit on els teguments i els nucel·lus s'ajunten. Els nutrients de la planta viatgen a través del teixit vascular en el funicle i teguments externs a través de la calaza cap dins el nucel·lus. Durant el desenvolupament del sac embrionari dins l'òvul d'una planta amb flor, les tres cèl·lules al final de la calaza passen a ser cèl·lules antípodes.

### Calazogàmia

En la majoria de les plantes amb flors, el tub pol·línic entra dins l'òvul per l'obertura del micròpil als teguments per la fertilització. En la fertilització calazogàmica, el tub pol·línic penetra dins l'òvul a través de la calaza en lloc de per l'obertura del micròpil. La calazogàmia va ser descoberta primer en plantes monoiques de la família Casuarinaceae, però després s'ha observat en altres, per exemple el pistatxer i el noguer.

## Referències

* ↑ Sedgley, M.; Griffin, A. R.. Sexual reproduction of tree crops (en anglès). Academic, 1999, p.140. ISBN 0126344701.
# Robert Barnhart

Robert Knox Barnhart (Chicago, 17 d'octubre de 1933 – Philipstown, 9 d'abril de 2007) va ser un lexicògraf nord-americà.
Juntament amb son pare Clarence Barnhart va escriure algunes edicions dels diccionaris Thorndike-Barnhart (editat amb el consell d'Edward Thorndike) i el «World Book Dictionary». Amb el seu pare i Sol Steinmetz va escriure «The Barnhart Dictionary of New English» (en tres volums).
La seva obra principal es considera «The Barnhart Dictionary of Etymology» (1988), un diccionari etimològic de l'anglès americà que al Regne Unit es va publicar amb el títol de «The Chambers Dictionary of Etymology». Es considera un dels millors diccionaris etimològics d'anglès. El 1995 va publicar una versió concisa, The Barnhart Concise Dictionary of Etymology. El mateix any va publicar el «Barnhart Abreviations Dictionary».
Les seves altres obres són «The Hammond Barnhart Dictionary of Science» (1986) i «The American Heritage Dictionary of Science» (1988).

## Referències

* ↑ «Robert Knox Barnhart». Prabook. [Consulta: 24 setembre 2024].
* ↑ Cannon, Garland H. «Dictionary Society of North America». Journal of the Dictionary Society of North America, vol. 10, 1988, pàg. 184-196. DOI: 10.1353/dic.1988.0010 [Consulta: 24 setembre 2024]. (anglès)
* ↑ Barnhart, Robert Knox. HarperCollins. The Barnhart Concise Dictionary of Etymology [Consulta: 24 setembre 2024]. (anglès)