OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bàdminton als Jocs Europeus de 2015

Les proves de Bàdminton als Jocs Europeus de 2015 tindran lloc del 22 al 28 de juny de 2015 al Bakú Sports Hall.

## Qualificació

| CON | Individual masculí | Parelles masculí | Individual femení | Parelles femení | Parelles mixtes | Total | Total |
| CON | Individual masculí | Parelles masculí | Individual femení | Parelles femení | Parelles mixtes | Quotes | Atletes |
| Àustria | 1 | | 1 | | 1 | 3 | 4 |
| Azerbaidjan | 1 | | 1 | | | 2 | 2 |
| Belarús | | | 1 | | | 1 | 1 |
| Bèlgica | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Bulgària | 1 | | 1 | 1 | | 3 | 4 |
| Croàcia | 1 | 1 | 1 | | | 3 | 4 |
| Txèquia | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Dinamarca | 2 | 2 | 2 | 1 | 2 | 9 | 14 |
| Estònia | 1 | | 1 | 1 | | 3 | 4 |
| Finlàndia | 1 | 1 | 1 | 1 | | 4 | 6 |
| França | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Alemanya | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Regne Unit | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Grècia | | | 1 | | | 1 | 1 |
| Hongria | 1 | | 1 | | | 2 | 2 |
| Islàndia | 1 | | | | | 1 | 1 |
| Irlanda | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Israel | 1 | | | | | 1 | 1 |
| Itàlia | 1 | 1 | 1 | | | 3 | 4 |
| Letònia | | | 1 | | | 1 | 1 |
| Lituània | 1 | | 1 | | | 2 | 2 |
| Països Baixos | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Noruega | 1 | | | | | 1 | 1 |
| Polònia | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Portugal | 1 | | 1 | | | 2 | 2 |
| Rússia | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Sèrbia | 1 | | 1 | | | 2 | 2 |
| Eslovàquia | 1 | | 1 | | | 2 | 2 |
| Eslovènia | 1 | | | | | 1 | 1 |
| Espanya | 1 | | 2 | 1 | | 4 | 5 |
| Suècia | 1 | | 1 | | 1 | 3 | 4 |
| Suïssa | 1 | | 1 | | 1 | 3 | 4 |
| Turquia | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |
| Ucraïna | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 |

## Medallistes

| Event | Or | Plata | Bronze |
| Individual masculí | Espanya Pablo Abián | Dinamarca Emil Holst | Alemanya Dieter Domke |
| Individual masculí | Espanya Pablo Abián | Dinamarca Emil Holst | Lituània Kęstutis Navickas |
| Dobles masculí | Dinamarca Mathias Boe Carsten Mogensen | Rússia Vladimir Ivanov Ivan Sozonov | Alemanya Raphael Beck Andreas Heinz |
| Dobles masculí | Dinamarca Mathias Boe Carsten Mogensen | Rússia Vladimir Ivanov Ivan Sozonov | Irlanda Joshua Magee Sam Magee |
| Individual femení | Dinamarca Line Kjaersfeldt | Bèlgica Lianne Tan | Bulgària Petya Nedelcheva |
| Individual femení | Dinamarca Line Kjaersfeldt | Bèlgica Lianne Tan | Espanya Clara Azurmendi |
| Dobles femení | Bulgària Gabriela Stoeva Stefani Stoeva | Rússia Ekaterina Bolotova Evgeniya Kosetskaya | Dinamarca Lena Grebak Maria Helsbøl |
| Dobles femení | Bulgària Gabriela Stoeva Stefani Stoeva | Rússia Ekaterina Bolotova Evgeniya Kosetskaya | Turquia Özge Bayrak Neslihan Yiğit |
| Parelles mixt | Dinamarca Niclas Nøhr Sara Thygesen | França Gaetan Mittelheisser Audrey Fontaine | Alemanya Raphael Beck Kira Kattenbeck |
| Parelles mixt | Dinamarca Niclas Nøhr Sara Thygesen | França Gaetan Mittelheisser Audrey Fontaine | Irlanda Sam Magee Chloe Magee |

## Referències

* ↑ http://www.baku2015.com/badminton/index.html Arxivat 2015-06-01 a Wayback Machine.
# Campanar de Sant Martí de Bescaran

Campanar de Sant Martí de Bescaran és la resta d'una antiga església romànica del municipi de les Valls de Valira inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El campanar de l'antiga església de Sant Martí de Bescaran resta com una estructura isolada i fora de context dins el cementiri del poble. L'església era una construcció romànica bastida al lloc de l'antic monestir de Sant Martí de Bescaran, de fundació episcopal i annexat el 914, quan ja era abandonat, a Sant Sadurní de Tavèrnoles. L'església preromànica del monestir degué subsistir com a parròquia fins a la construcció de l'església romànica, de la qual només en queda el campanar, tot i que el 1910 encara se'n conservava un fragment de mur de la nau.
El campanar, d'estil llombard, fet de parament petit i regular, és una torre de secció quadrada amb coberta de lloses de pissarra en forma piramidal. Els tres pisos superiors (hi ha sis pisos en total), dividits per un fris d'arcuacions cegues, tenen finestres geminades, algunes d'elles tapiades. És una construcció romànica dels segles XI-XII.

## Història

Bescaran és esmentat a l'Acta de Consagració de la Seu d'Urgell de l'any 839.
L'església era una construcció romànica bastida al lloc de l'antic monestir de Sant Martí de Bescaran, de fundació episcopal i annexat el 914, quan ja era abandonat, a Sant Sadurní de Tavèrnoles. L'església preromànica del monestir degué subsistir com a parròquia fins a la construcció de l'església romànica, de la qual només en queda el campanar, tot i que el 1910 encara se'n conservava un fragment de mur de la nau.

## Referències

* 1 2 3 «Campanar de Sant Martí de Bescaran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Enllaços externs

* «Campanar de Sant Martí de Bescaran». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 12 gener 2014].
# Cantó de Marsella Sant Just

El cantó de Marsella Sant Just és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega tot o part dels següents barris de Marsella:
* Malpassé
* Sant Just
* Bon-Secours
* Saint-Barthélémy
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Marcel Tassy | PCF |
| 1979-1985 | Mme Chauvin | PCF |
| 1985-1998 | Alain Décamps | PS |
| 1998- | Michel Pezet | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Macià (la Cellera de Ter)

Can Macià és una obra de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i golfes amb coberta de doble vessant a façana situat en un dels costats de la Plaça de la Vila. Consta de dues crugies, té la planta rectangular i la façana està pintada d'un color ocre. Aquesta construcció respon a la tipologia de casa medieval transformada.
La planta baixa consta d'un sòcol amb placats de pedra i de dues obertures rectangulars, la porta d'entrada i la porta del garatge.
El primer pis té dues finestres. Una està emmarcada de pedra sorrenca i té els muntants i la llinda motllurats. El mal estat de l'ampit ha propiciat la seva cobertura amb rajoles. A la llinda, a més de la data de 1602, hi ha una decoració de floró triangular al centre culminada amb una creu. Aquest és un tipus de decoració comú i típic per a les finestres d'època moderna (segle XVI-XVIII). L'altra finestra, emmarcada de pedra de Girona, acompanya un balcó amb base monolítica i barana de ferro forjat. Al centre de la barana consta la data de 1882 i les inicials J. M.
El segon pis conté dues finestres de nova factura (1987).
El tercer pis conté un badiu de tres arquets enreixats i la cornisa amb un ràfec de coberta de dues filades mixtes.

## Història

En aquest immoble s'aprecien elements de diferents èpoques o moments constructius. La situació original i l'emplaçament són medievals, una de les finestres del primer pis és del segle xvii (1602), el balcó fou obert al segle xix (1882) i la planta baixa i el segon pis són típics del segle XX (1987).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Macià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Can Lluís (Montblanc)

Can Lluís és una obra de Montblanc (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes. Façana rematada per una cornisa finament resolta i obertures amb decoració de maó vist, tant en els arcs com en els baixants. El balcó, també de maó vist, és segurament posterior. L'edifici es bastí entre 1920-1930.

## Referències

* ↑ «Can Lluís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Cantó de Nai-Est

El cantó de Nai-Est és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau i té 15 municipis: Angais, Baudreish, Benejac, Beuste, Buelh e Vesinc, Bordèras, Bòrdas, Coarrasa, Aigon, Lagòs, L'Estela e Bètharram, Mirapeish, Montaut, Nai (una part) i Sent Vincenç.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Nom | Partit | Qualitat |
| 1992 | Pierre Lavigne-du-Cadet | | |
| 1998 | Pierre Lavigne-du-Cadet | | Alcalde de Bénéjacq |
| març 2004 | Christian Petchot-Bacqué | PS | Alcalde de Lagos |
| Les dades anteriors a 1992 no són congudes. ||||
# Saló de te

* No s'ha de confondre amb casa de te, la cabanya on se celebra la cerimònia del te al Japó.
Un saló de te és un establiment de restauració que serveix te, rebosteria o apats lleugers.
El seu format és molt diferent d'un país a l'altre, depenent dels costums i de la cultura del te. La diferència no podria ser més gran entre el tea room anglès, un format que es va difondre a tota la Commonwealth, lloc tranquil i encoixinat on es pren un afternoon tea, i les cases de te força animades del món àrab i turc o encara els 茶館 cháguăn o 茶屋 cháwūIn populars a la Xina, Japó i Nepal. Tot comparteixen el fet de ser un lloc de trobada i de socialització igual als cafès, bars i altres llocs públics.
* Betty's Tea Room a Harrogate (Yorkshire)
* The Willow Tearoom a Glasgow Arquitecte: C.R. Mackintosh
* Saló de te Jiu Qu Quiao a Xangai
* Casa de te a Istambul

## Referències

* ↑ «Saló de te». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Boalt Richardson, Lisa; Rubinstein, Lauren (fotos). The World in Your Teacup: Celebrating Tea Traditions, Near and Far (en anglès). Harvest House Publishers, 2010, p. 72. ISBN 9780736925808.

## Bibliografia

* d'Ors, Eugeni. «Te, xocolata i cafè». A: Fina Figuerola; Rosa Planella, Àlex Susanna (eds.). El Noucentisme (selecció de textos literaris i crítics). Barcelona: Columna, 1986, p. 42-43.
# Església de Déu Societat Missionera Mundial

l'Església de Déu Societat Missionera Mundial (en coreà: 하나님의교회 세계복음선교협회) (en anglès: World Mission Society Church of God) és una denominació cristiana amb influències orientals fundada per Ahn Sahng-hong l'any 1964. L'església creu que ell és la segona vinguda de Crist. Ahn Sahng-Hong va ser batejat el 1948 i va morir el 1985, l'actual líder de l'església és la seva esposa espiritual Jang Gil-ja, coneguda pels seus seguidors com "la Mare Celestial", i el Pastor General és Kim Joo-Cheol. La seu central es troba a Bundang, ciutat Sungnam, Província de Kyunggi, aproximadament a una hora de Seül.
Els seguidors d'aquest culte creuen que Jang Gil-ja és Déu Mare, i que apareix en la Bíblia com la Nova Jerusalem en el versicle Gàlates 04:26, i que Ahn Sahng-Hong és Déu Pare. L'església es refereix al sistema de la família terrenal com una còpia i l'ombra del sistema de la família celestial (Hebreus 8:5), que consisteix en un Pare Celestial, la Mare Celestial, i els germans i germanes espirituals.

## Creences

Les dues creences fonamentals en poder de l'església és la seva afirmació que Ahn Sahng-Kong va ser la Segona Vinguda de Jesús, i que només aquells que guarden la Pasqua i obeeixen els seus manaments se salvaran. L'església cita Jaume 2:26, "Com el cos sense esperit és mort, així també la fe sense obres és morta." Altres creences importants són:
* Sabbat o dissabte, va ser creat per Déu com la realització del "dia de repòs de Jehovà".
* Ànima, tots els éssers humans són els àngels que han vingut a la terra després de pecar en el cel", una creença transmesa per Ahn Sahng-hong.
* El Baptisme, neteja l'ànima i expia el pecat del creient. Els seguidors són batejats en el nom del Pare (Jehovà) el Fill (Jesús) i de l'Esperit Sant (que l'Església creu que és Ahn Sahng-hong (Apocalipsi 3:11-13)).
* La Santíssima Trinitat es compon de les tres persones masculines de Déu. Ells ensenyen que realment només hi ha una sola persona de Déu i que apareix sigui com a Pare, Fill o Esperit Sant, segons sigui necessari. Cada un, és només un paper de Déu, de la mateixa manera que qualsevol home pot assumir el paper de pare, fill o espòs. Un dels textos específics utilitzats és Isaïes 09:06, on el fill profetitzat de Déu (Jesús) és també anomenat "Pare etern", que significa "Déu Pare" i "Meravellós conseller", ja que el conseller és l'Esperit Sant (Joan 14:26)
* Vel, totes les dones porten el vel durant els serveis, d'acord amb la norma de Primera Epístola als Corintis 11:4-5.

## Referències

* ↑ Efesis 1:7, Hebreus 9:22, 1 Corintis 11: 23-26, Hebreus 10:29, Joan 6:53-58

## Enllaços externs

* Església de Déu Societat Missionera Mundial Arxivat 2016-05-29 a Wayback Machine. (anglès) (castellà) (alemany) (xinès) (japonès)
* We love U Foundation Arxivat 2016-06-25 a Wayback Machine. (coreà) (anglès) (castellà)

### Videos

* Déu Mare YouTube (castellà)
* La Pasqua YouTube (castellà)
* Vel YouTube (castellà)
# Sonia Tschorne

Sonia Leonor Tschorne Berestesky (Santiago de Xile, 26 d'abril de 1954) és una arquitecta i política xilena, exministra d'Estat del president Ricardo Lagos.
Va estudiar en el Liceu 7 de Nenes de la capital i després arquitectura a la Universitat de Xile, on es va titular en 1982. Amb posterioritat va obtenir un màster a la Pontifícia Universitat Catòlica del seu país en planificació urbà-regional.
Militant del Partit Socialista des dels 16 anys, va treballar per als governs de la Concertació per la Democràcia des de 1990.
Va arribar a ser directora nacional d'Arquitectura del Ministeri d'Obres Públiques i sotssecretària d'Habitatge i Urbanisme durant els governs d'Eduardo Frei Ruiz-Tagle i Ricardo Lagos Escobar.
Com a arquitecta, un dels seus últims i més importants treballs va ser el Pla Mestre d'Edificació de Santiago Centre.
Com a directora nacional d'Arquitectura, va assumir la Presidència de la Comissió Nemesio Antúnez, encarregada d'incorporar Obres Artístiques als edificis, espais públics i en les grans obres d'infraestructura pública del país.
L'any 2004 va ser designada ministra d'Habitatge i Urbanisme i de Béns Nacionals com a successora de Jaime Ravinet, designat en Defensa Nacional, acabant així amb el domini del Partit Demòcrata Cristià en aquesta cartera.
Va exercir el càrrec de biministra fins a març de l'any 2006 i després de l'ascens del seu camarada Michelle Bachelet a la Presidència de la República, en aquesta data, va tornar al Ministeri d'Obres Públiques, primer treballant en la naixent Direcció de Control i Fiscalització d'Obres Concesionadas per encàrrec d'Eduardo Bitran i després a càrrec de la Direcció general d'Obres Públiques (DGOP) a comanda del ministre Sergio Bitar.
El seu rol en aquest ministeri va ser col·laborar en la reactiviación de la cartera de concessions, així com d'altres obres de menor envergadura que durant la primera part de l'administració Bachelet no van aconseguir veure la llum.

## Referències

* ↑ El Mercurio (Santiago), 30 de setembre de 2004, p.
* 1 2 3 El Mercurio (Santiago), 27 de febrer de 2000, p.
* ↑ El Mercurio (Santiago), 4 de gener de 2000, p.
* ↑ «Conformado gabinete que acompañará a Lagos hasta 2006» (en castellà). emol., 1 octubre 2004, 12.05 horas. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ Estrategia (Santiago), 22 de juny de 2006, p.11
* ↑ Diario Financiero (Santiago), 1 de desembre de 2008, p.7
# Shigekiyo Ueda

Shigekiyo Ueda (上田繁潔, Ueda Shigekiyo) va ser un polític japonés que va exercir com a tercer governador democràtic de la prefectura de Nara des de 1980 fins a 1991. També va exercir com a vice-governador de Nara des de 1975 fins a 1980, sota el mandat del governador Ryōzō Okuda. Després de la seua jubilació, de 1992 fins a 1996 va ser el 14é President de la Universitat de Kansai.
Shigekiyo Ueda va nàixer a la ciutat de Nara, capital de la prefectura homònima, el 16 d'octubre de 1921. Després de fer els seus estudis bàsics i el batxillerat nocturn a Nara mentres treballava al govern prefectural, Ueda va diplomar-se a la facultat d'economia de la Universitat de Kansai. Després de graduar-se, continuà treballant al govern prefectural, tot i que realitzant tasques de més importància fins que fou nomenat vice-governador l'any 1975 per l'aleshores governador Ryōzō Okuda, càrrec que conservaria fins al 1980. El setembre del mateix any, quan el governador Okuda anuncià que no es presentaria a la reelecció per problemes de salut, Ueda, aleshores vice-governador, fou designat com a candidat successor a les eleccions d'octubre, guanyant-les i esdevenint així governador. El govern d'Ueda, amb tres mandats continuats i 11 anys, es va veure beneficiat per la millor època de la bambolla econòmica japonesa, poc abans que aquesta esclatara. Un dels projectes més importants del seu govern fou l'exposició de Nara Silk Road, celebrada el 1988. Ueda deixà el càrrec l'any 1991, sent substituït per en Yoshiya Kakimoto. Poc després, des de l'1 d'octubre de 1992 fins al 30 de setembre de 1996 va presidir la Universitat de Kansai. Son fill, Kiyoshi Ueda va presentar-se a les eleccions a governador de 1999, perdent front a l'aleshores governador Kakimoto, tot i que acabà sent alcalde de la ciutat narenca de Yamato-Kōriyama des de 2001 fins a l'actualitat (2020). El 20 de maig de 2011, Shigekiyo Ueda va morir amb 89 anys degut a una pneumonia a sa casa de la ciutat de Minō, a la prefectura d'Osaka.

## Referències

* ↑ https://kunitori-jp.net/governor-nara/
* ↑ http://www.nga.gr.jp/app/chijifile/generations/29/
* ↑ https://www.kansai-u.ac.jp/nenshi/people/director/ueda.html?TB_iframe=true&width=550&height=310
* ↑ https://www.nikkei.com/article/DGXNASDG25048_V20C11A5000000
# Et desitjo

Et desitjo (títol original: I Want You) és una pel·lícula britànica dirigida per Michael Winterbottom, estrenada l'any 1998. Ha estat doblada al català.

## Argument

Helen treballa en un saló de bellesa, i el seu promés Bob és locutor d'una emissora de ràdio local. Fona és un nen mut que grava en secret les converses dels altres; la seva germana Smokey treballa en un bar. Martin és un tipus misteriós que comparteix una fosca història del passat amb Helen. Fona s'enamora de Helen i comença a gravar les seves converses amb Bob.

## Repartiment

* Rachel Weisz: Helen
* Alessandro Nivola: Martin
* Luka Petrušić: Honda
* Labina Mitevska: Smokey
* Ben Daniels: Bob
* Graham Crowden: Vell home
* Carmen Ejogo: Amber
* Phyllida Law

## Rebuda
### Premis 1998

    Festival de Berlín: Secció oficial de llargmetratges. Esment d'honor (S. Idziak)

### Crítica

* "Petita obra mestra"
* "Amb una inquietant atmosfera, reflecteix les cremors del desig en el cos de Rachel Weisz"
* "Rara, el seu principal interès és el seu to gens convencional"

## Referències

* ↑ «Et desitjo». esadir.cat.
* ↑ «I Want You». The New York Times.
* ↑ Torres, Augusto M. «I Want You». El País.
* ↑ Ocaña, Javier «I Want You». Cinemanía.
* ↑ Kahn, Omar «I Want You». El País.
# Cantó de Nancy-Oest

El cantó de Nancy-Oest és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Nancy. Compta amb part del municipi de Nancy.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1960 | Robert Kalis | Divers droite |
| 1960-1970 | Jean Breitenreicher | UNR, després UDR |
| 1970-1982 | Claude Coulais | RI, després UDF |
| 1982-2001 | Claude Gaillard | UDF |
| 2001-2011 | Jean-François Husson | Divers droite (UMP) |
| 2011- | Sophie Mayeux | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Oia de Barcelona

Oia (segle vii) fou bisbe de Barcelona del 634 fins més enllà del 638. Va succeir Sever II, mort a finals del 633. En el V Concili de Toledo, del 636, convocat pel rei Khíntila, consta la seva presència entre els 22 bisbes assistents. En el VI Concili, de 638, també hi participà. En canvi no hi va haver cap representant de la diòcesi en el VII, del 646, la qual cosa fa que se'n perdi la pista així com dels seus successors perquè fins al 656 no es té notícia d'un altre bisbe que serà Quirze.

## Enllaços externs

* Henrique Flórez, España Sagrada, tom XXIX, p. 133-134 (castellà)
# Campionat d'Espanya de ciclisme de muntanya en ruta

El Campionat d'Espanya de ciclisme de muntanya en ruta fou una competició ciclista que servia per a determinar el Campió d'Espanya de ciclisme d'aquesta modalitat. La cursa es disputà entre 1940 i 1977 i el títol s'atorgava al vencedor d'una única carrera que comptava amb diverses dificultats muntanyoses.
No s'ha de confondre amb el Campionat d'Espanya de ciclisme de muntanya.

## Palmarès

| Any | Primer | Segon | Tercer |
| 1940 | Fermín Trueba | Martín Abadía | Federico Ezquerra |
| 1941 | Fermín Trueba | Federico Ezquerra | Martín Mancisidor |
| 1942 | Fermín Trueba | Julián Berrendero | José Bejarano |
| 1943. No celebrats ||||
| 1944 | Fermín Trueba | Miquel Casas | Federico Ezquerra |
| 1945 | Dalmacio Langarica | Fermín Trueba | Martín Mancisidor |
| 1946 | Dalmacio Langarica | Fermín Trueba | José Gutiérrez |
| 1947 | Miquel Poblet | Francesc Massip | Miquel Gual |
| 1948 | Miquel Poblet | Bernardo Ruiz | Miquel Gual |
| 1949 | Miquel Poblet | Josep Serra Gil | Francesc Massip |
| 1950 | Emilio Rodríguez Barros | Bernardo Ruiz | Antoni Gelabert Amengual |
| 1951. No celebrats ||||
| 1952 | Antoni Gelabert Amengual | Emilio Rodríguez Barros | Josep Serra Gil |
| 1953 | Francesc Massip | Bernardo Ruiz | Vicente Iturat |
| 1954 | Jesús Loroño | Manolo Rodríguez Barros | Hortensio Vidaurreta |
| 1955 | Francesc Alomar | José Mateo | Francesc Massip |
| 1956 | Carmelo Morales | Hortensio Vidaurreta | Francesc Massip |
| 1957 | Antonio Jiménez Quiles | René Marigil | Juan Santiago |
| 1958 | Bernardo Ruiz | Gabriel Company | Anicet Utset |
| 1959 | Federico Martín Bahamontes | Juan Campillo | Emilio Cruz |
| 1960 | Antonio Jiménez Quiles | Ángel Rodríguez | Benigno Aspuru |
| 1961 | Juan Manuel Menéndez | José Bernárdez | Antonio Jiménez |
| 1962 | Julio Jiménez | Roberto Morales | José Antonio Momeñe |
| 1963 | Esteban Martín Jiménez | Julio Jiménez | Emilio Cruz |
| 1964 | Joaquim Galera | Antonio Tous | Sebastián Elorza |
| 1965 | Julio Jiménez | Luis Otaño | Joaquim Galera |
| 1966 | Valentin Uriona | Carlos Echeverría | Gregorio San Miguel |
| 1967 | Miguel Mari Lasa | Ginés García | José Pérez-Francés |
| 1968 | Gregorio San Miguel | Gabino Ereñozaga | Ventura Díaz |
| 1969 | Miguel Mari Lasa | Gabriel Mascaró | José Antonio Momeñe |
| 1970. No celebrats ||||
| 1971 | Miguel Mari Lasa | Domingo Perurena | Pedro Torres |
| 1972 | Miguel Mari Lasa | Eduardo Castelló | José Luis Uribezubia |
| 1973 | Santiago Lazcano | Domingo Perurena | Antonio Martos |
| 1974 | Josep Pesarrodona | Domingo Perurena | Luis Balagué Carreño |
| 1975 | Enrique Martínez Heredia | Santiago Lazcano | José Luis Abilleira |
| 1976 | José Nazabal | Andrés Oliva | Joan Pujol Pagès |
| 1977 | Andrés Oliva | Ismael Lejarreta | Gonzalo Aja |

## Vegeu també

* Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta masculí
* Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta femení
* Campionat d'Espanya de ciclisme de contrarellotge masculí
* Campionat d'Espanya de ciclisme de contrarellotge femení
* Campionat d'Espanya de ciclocross
* Campionat d'Espanya de ciclisme en pista

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu