OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mabel's Adventures

Mabel's Adventures és un curtmetratge mut de la Keystone Pictures dirigit per Mack Sennett i protagonitzat per Mabel Normand, Ford Sterling i Fred Mace. La pel·lícula es va estrenar com a mitja bobina conjuntament amb “Useful Sheep” el 16 de desembre de 1912. Probablement es tracta d'una pel·lícula perduda.

## Argument

Mabel, per tal de provar als seus dos pretendents, va a un espectacle de vodevil i per tal que la deixin entrar va disfressada de noi. En un dels números Fred, disfressat de Reina del Burlesc, llença un collaret de perles robat al seu company, un mag, el qual l'amaga en una de les butxaques de l'americana de Mabel. Quan s'adonen que Mabel ha abandonat el local, tota la troupe la persegueix pel bosc i després dins un riu.

## Repartiment

* Mabel Normand (Mabel)
* Fred Mace (la Reina del Burlesc)
* Ford Sterling (el mag)

## Referències

* ↑ Ginibre, Jean-Louis. Ladies Or Gentlemen: A Pictorial History of Male Cross-dressing in the Movies (en anglès). Filipacchi Publishing, 2005. ISBN 978-1-933231-04-4.
* ↑ «Independent Release dates». Moving Picture World 14, 12, 21-12-1912, pàg. 1236.
* ↑ «Mabel's Adventures» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «Mabel's Adventures». Moving Picture World 14, 12, 21-12-1912, pàg. 1186.
* ↑ Lefler, Timothy Dean. Mabel Normand: The Life and Career of a Hollywood Madcap (en anglès). McFarland, 2016-03-23, p. 187. ISBN 978-0-7864-7867-5.
# Can Miranda (Riudaura)

Can Miranda és una casa del municipi de Riudaura (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada en el xamfrà entre la Plaça del Gambeto i el carrer de Rompeculs.

## Descripció

És de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Està sostingut per bigues de fusta, llates i teules col·locades a salt de garça.
Disposa de planta baixa, amb porta principal descentrada vers el costat dret, feta amb petites dovelles, i de les antigues quadres, avui convertides en garatge; aquesta obertura té llinda de fusta. Així mateix, té dos pisos superiors, un destinat a habitatge i l'altre a golfes. Llurs obertures foren realitzades en moments constructius diferents i han sofert diverses remodelacions.
Can Miranda va ésser bastida amb pedra menuda del país (rierencs i pedra volcànica) i posteriorment fou arrebossada. Les obertures havien estat emmarcades per una franja d'estuc. L'estat general de la casa és molt deficient.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Miranda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Thomasomys taczanowskii

Thomasomys taczanowskii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.150 i 3.350 msnm a les muntanyes de l'Equador i el nord del Perú. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Algunes poblacions estan amenaçades per la desforestació, la fragmentació del seu medi i l'expansió de l'agricultura.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg polonès Władysław Taczanowski.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Thomasomys taczanowskii. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 23 maig 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 404. ISBN 978-0801893049.
# Muàwiya ibn Hudayj

Abu-Nuaym (o Abu-Abd-ar-Rahman) Muàwiya ibn Hudayj ibn Jafna as-Sakuní at-Tujibí (àrab: أبو نعيم معاوية بن حديج بن جفنة التجيبي, Abū Nuʿaym Muʿāwiya b. Ḥudayj b. Jafna at-Tujībī) fou un dels companys del Profeta. Va participar en la conquesta d'Egipte i s'hi va establir.
Va participar en algunes expedicions a Ifríqiya, la primera el 654/655 en què va fer un gran botí i va establir un campament-guarnició a al-Karn (a 12 km al nord-oest de la moderna Kairuan); la meitat del botí fou donat a les tropes (descomptat la cinquena part del califa).
Fou partidari d'Uthman ibn Affan, i quan aquest fou assassinat va rebutjar com a nou governador d'Egipte a Muhàmmad ibn Abi Bakr (nomenat per Alí ibn Abi-Tàlib) al que acusava d'haver participat en la mort del califa (febrer del 658) i va fer aliança amb un altre cap del país, Màslama ibn Mukhal·lad que també manava un contingent de tropes. Quan Muàwiya ibn Abi-Sufyan de Síria es va revoltar i va enviar a Amr ibn al-As a Egipte, Muhàmmad ibn Abi-Bakr va mobilitzar les seves tropes en part manades per Kinana ibn Bishr, l'assassí d'Uthman, que va morir a la lluita i Amr va entrar a al-Fustat. Muhàmmad va fugir i Muàwiya el va perseguir i el va atrapar i tot i que Amr va ordenar que fos portat a al-Fustat, el va matar (658).
El 660 o 661 va tornar a Ifríqiya i va conquerir Bizerta (algunes fonts donen el 665). Hauria estat governador d'Ifríqiya de vers el 665 al 670. Segons at-Tabarí fou nomenat governador d'Egipte el 667 i revocat el 670, però això sembla un error per Màslama ibn Mukhàl·lad, que era el seu company i que efectivament fou governador en aquest temps i posteriorment (667-682). El 670 va fer la tercera expedició a Ifríqiya amb un contingent de Medina manat per Abd al-Màlik ibn Marwan i encara al-Karn li va servir de base.
Va morir probablement el 672 tot i que algunes fonts el donen encara per viu el 678.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, VII, 271
# Luis Mauricio Fernández de Córdoba y Figueroa

Luis Francisco Mauricio Fernández de Córdoba y Figueroa (Montilla, 22 de setembre de 1650-Madrid, 23 d'agost de 1690) va ser un aristòcrata castellà, VII marquès de Priego i VII duc de Feria, a més de posseïdor de molts altres títols i senyories, i cap de les cases de Córdoba i Aguilar. Va ser també cavaller de l'Orde del Toisó d'Or, creat el 18 d'octubre de 1687. Era fill de Luis Ignacio Fernández de Córdoba i de Mariana Fernández de Córdoba-Cardona y Aragón. Va morir el 1690 a Madrid, i va ser enterrat en el Convent de la Merced Descalza de la capital. El va succeir el seu fill Manuel, però que en morir abans que la seva mare, l'any 1700, no va arribar mai a prendre possessió dels estats familiars i, finalment, esdevindria hereu el segon fill, Nicolás, amb el qual es van unir les cases de Priego i de Medinaceli.

## Família

Es va casar amb Feliche María de la Cerda y Aragón, filla gran dels ducs de Medinaceli al Reial Alcàsser de Madrid el 29 d'octubre de 1675. la parella va tenir cinc fills:
* Manuel (1679-1700)
* Nicolás (1682-1739)
* Luis María (1685-1751)
* María Francisca (1677-1699)
* María de la Encarnación (1686-1746)

## Títols

Entre 1650 i 1679
* V Marquès de Montalbán
* V Marquès de Villafranca
* V Marquès de Villalba
Entre 1665 i 1690
* VII Duc de Feria
* VII Marquès de Priego

## Referències

* ↑ Moreri, 1753, p. 59.
* 1 2 3 «Fitxa de Luis Mauricio Fernández de Córdoba» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 19 octubre 2015].
* 1 2 Moreri, 1753, p. 60.
* ↑ Pinedo y Salazar, 1787, p. 431.
* ↑ Burgos, 1838, p. 16.
* ↑ Figueroa, 1975, p. 167.

## Bibliografia

* Burgos, Augusto de. Blasón de España. Libro de oro de su nobleza (en castellà). Madrid: Imprenta de Don Pedro Montero, 1838.
* Figueroa, Alfonso de «Los Suárez de Figueroa, de Feria y Zafra» (en castellà). Boletín de la Real Academia de la Historia. Reial Acadèmia de la Història [Madrid], Tom CLXXII, 1975.
* Moreri, Luis. El gran diccionario historico o miscellanea curiosa (en castellà). París: Libreros Privilegiados, 1753.
* Pinedo y Salazar, Julián de. Historia de la isigne Orden del Toyson de Oro (en castellà). Madrid: Imprenta Real, 1787.
# Plans de la Serra (Pinell de Solsonès, Alzinosa)

Els Plans de la Serra és un pla ocupat per bosc i camps de cultiu situat al nord-oest de la masia de l'Alzinosa, al poble de Madrona, municipi de Pinell de Solsonès, comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Can Saura

Can Saura és un edifici del municipi de Tossa de Mar (Selva). És un edifici de quatre plantes caracteritzat per una fisonomia molt alta i estreta. Està ubicat al costat esquerre del carrer Sant Pere. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En la planta baixa sobresurt de forma especial el gran portal adovellat de mig punt amb unes grans dovelles molt ben treballades i escairades. En el primer i segon pis destaquen especialment les dues finestres - una per pis- rectangulars amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat sota dels quals podem contemplar un petit fris dentat. Sota de l'ampit trobem la solució arquetípica que consisteix en la disposició de dues o tres pedres, com a mesura de reforç en la sustentació de la pesant finestra. Les llindes de les dues finestres apareixen respectivament ornades amb relleus esculpits amb una tècnica bastant tosca, ja que el cap de les figures, que són angelets és proporcionalment més gran que la resta del cos. Les dues finestres difereixen únicament en aspectes puntuals, com ara que l'angelet de la finestra del primer pis és de cos sencer i està nu, mentre que la del segon pis és un querubí, ja que només té la cara i les dues ales.
El tercer pis contempla dues obertures de similar tipologia, és a dir dues finestres amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat. En la llinda de la finestra quadrangular es percep, vagament, les restes vivents d'un relleu escultòric, que tot fa pensar que també es tractava d'un querubí alat.

## Història

L'immoble va ser totalment reconstruït en els anys setanta del segle passat. Els elements arquitectònics citats -el portal adovellat, les finestres emmarcades amb llinda i muntants de pedra i ornades amb angelets esculpits en les respectives llindes tracta d'elements originals d'època medieval. Fins aquí tot correcte. El fet singular resideix en què aquests elements procedeixen d'un altre edifici, i que van ser reaprofitats en el segle xvii en el moment de construcció d'aquest immoble, fora de tant del seu context original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Saura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# XXV edició dels Premis Ariel

La XXV edició dels Premis Ariel, organitzada per l'Acadèmia Mexicana d'Arts i Ciències Cinematogràfiques (AMACC), es va celebrar el 1983 a Ciutat de Mèxic per celebrar el millor del cinema durant l'any anterior. Durant la cerimònia, l’AMACC va lliurar el premi Ariel a 17 categories en honor de les pel·lícules estrenades el 1982.

## Premis i nominacions

Nota: Els guanyadors estan llistats primer i destacats en negreta. ⭐
| Millor pel·lícula La pachanga ⭐ Días de combate Tiempo de lobos | Millor direcció José Estrada – La pachanga ⭐ Alfredo Gurrola – Días de combate Alberto Isaac – Tiempo de lobos |
| Millor actor Ernesto Gómez Cruz – La víspera ⭐ Noé Murayama – La pachanga Serio Jiménez – La pachanga | Millor actriu Beatriz Sheridan – Confidencias ⭐ María Rojo – La víspera |
| Millor coactuació masculina Alfredo Sevilla – La víspera ⭐ Alejandro Ciangherotti – La pachanga Rafael Inclán – Piernas cruzadas | Millor coactuació femenina Patricia Rivera – Tiempo de lobos ⭐ Gloria Marín – Aquel famoso Remington |
| Millor argument original Alejandro Pelayo – La víspera ⭐ Sergio Zenteno, Jorge Prior – Café Tacuba Alberto Isaac – Tiempo de lobos | Millor guió adaptat Alberto Isaac – Tiempo de lobos ⭐ Paco Ignacio Taibo II – Días de combate Alberto Cortés, Ariel Zuñiga – Uno entre muchos |
| Millor fotografia Toni Kuhn – Uno entre muchos ⭐ Antonio Ruiz – Días de combate Rosalío Solano – La pachanga | Millor edició Rafael Ceballos – La pachanga ⭐ Rafael Ceballos – Ángel del barrio Federico Landeros – Tiempo de lobos |
| Millor escenografia No concedit | Millor banda sonora Rafael ELizondo – El caballito volador Leonardo Velázquez – En el país de los pies ligeros Rubén Fuentes – Una leyenda de amor |
| Millor ambientació José Morales Montáñez – La pachanga ⭐ Carlos González Morantes – La derrota Lucero Isaac – Tiempo de lobos | Millor opera prima Alejandro Pelayo – La víspera ⭐ Jorge Prior – Café Tacuba Gustavo Montiel Pagés – Entre paréntesis |
| Millor curtmetratge José Luis García Agraz – Patricio ⭐ Olga Cáceres – Hacer un guión | Millor curtmetratge documental Alberto Cortés – La tierra de los Tepehuas ⭐ José Manuel Osoio – Diego Rivera: mito o realidad |
| Millor curtmetratge educatiu Humberto Ríos– El tango es una historia ⭐ José Manuel Osoio – Diego Rivera: mito o realidad Jaime Kuri Alza – Marginación | Reconeixement especial Celia Ruiz ⭐ Emilio Watanabe, Francisco López – Crónicas del Caribe Eduardo Maldonaldo – Laguna de dos tiempos |
| Medalla Salvador Toscano Joselito Rodríguez ⭐ Roberto Rodríguez ⭐ |

## Referències

* ↑ «Premios Ariel - Histórico de nominados y ganadores» (en espanyol de Mèxic). [Consulta: 27 juny 2019].

## Enllaços externs

* XXV Premis Ariel a Filmaffinity
# Thomasomys rhoadsi

Thomasomys rhoadsi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic dels Andes del nord de l'Equador. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són els boscos montans, prop dels páramos. Algunes poblacions estan amenaçades per la desforestació, la fragmentació del seu medi i l'expansió de l'agricultura.
L'espècie fou anomenada en honor del naturalista estatunidenc Samuel Nicholson Rhoads.

## Referències

* ↑ Pacheco, V.; Tirira, D.; Boada, C. Thomasomys rhoadsi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 maig 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 339. ISBN 978-0801893049.
# Pontcharreu

Pont Charreu (en francès Pontcharraud) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 97 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Haut Pays Marchois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 156 | 137 | 146 | 127 | 97 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Éric d'Hulster | Divers droite |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Muàwiya (nom)

Muàwiya és un nom masculí àrab (àrab: معاوية, Muʿāwiya) que literalment significa ‘gossa que borda’ o ‘guineu’, ‘guinarda’. Si bé Muàwiya és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Muawiyah, Muaawiya, Muawiya, Maaouya. Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "عوى". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Machlolophus

Machlolophus és un gènere d'ocells de la família dels pàrids (Paridae ).

## Taxonomia

Aquest gènere està format per cinc espècies segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) i per 4 segons el HBW
* Machlolophus nuchalis - mallerenga de clatell blanc.
* Machlolophus holsti - mallerenga de Taiwan.
* Machlolophus xanthogenys - mallerenga de l'Índia.
* Machlolophus aplonotus.
* Machlolophus spilonotus - mallerenga de la Xina.

## Referències

* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Revision History - Indian Yellow Tit - Machlolophus aplonotus - Birds of the World» (en anglès). [Consulta: 14 març 2023].
# Perissias taeniopterus

Perissias taeniopterus és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes present a les costes centrals del Pacífic Oriental (des de Mèxic fins a Panamà). Pot arribar als 11 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Cantó de Dunkerque-Est

El cantó de Dunkerque-Est (neerlandès Kanton Duinkerke-Oost) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Nord a la regió dels Alts de França. Forma part del Westhoek (Flandes francès)

## Composició

El cantó aplega 6 comunes:
| Nom francès | Nom flamenc | Població | Codi Postal | Codi INSEE |
| Bray-Dunes | Brayduinen | 4.666 | 59123 | 59107 |
| Dunkerque | Duinkerke | 70.850 | 59140, 59240, 59640 | 59183 |
| Leffrinckoucke | Leffrinkhoeke | 4.949 | 59495 | 59340 |
| Téteghem | Tetegem | 7.237 | 59229 | 59588 |
| Uxem | Uksem | 1.076 | 59229 | 59605 |
| Zuydcoote | Zuidkote | 1.578 | 59123 | 59668 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | 10.034 | 14.743 | 17.457 | 17.980 | 19.397 | 32.327 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1998-2004 | Frank Dhersin | UMP |
| 2004- | Danièle Thinon | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ al Cantó de Dunkerque-Est: 19.172

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Wheatland (Iowa)

Wheatland és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 772 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wheatland tenia 772 habitants, 300 habitatges, i 207 famílies. La densitat de població era de 532,3 habitants/km².
Dels 300 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.875 $ i la renda mediana per família de 36.528 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.292 $ mentre que les dones 20.972 $. La renda per capita de la població era de 13.824 $. Entorn del 8,7% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wheatland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wheatland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Wosret

Wosret, «La Poderosa», antiga deessa protectora dels faraons en la mitologia egípcia, que va ser representant del Nomós de Tebes. Va ser denominada "La Poderosa", i la «Senyora d'Isheru». Va ser venerada a Tebes, on apareix representada al temple de Luxor com a esposa d'Ammon. Van portar el seu nom diversos faraons de la dinastia XII d'Egipte, els anomenats Senusert «L'Home de la deessa Usert»: Senusert I, Senusert II, i Senusert III, a qui els escriptors grecs els van anomenar Sesostris.

## Iconografia

La deessa va ser representada com a dona amb el ceptre uas, adornada amb una cinta i una ploma i amb el signe del Nomós. També com lleona, o dona amb cap de lleona.

## Mitologia

El nom Wosret significa "La Poderosa", ja apareix esmentada en el Llibre de l'Amduat, simbolitzava el ceptre uas, sent una de les formes de l'Ull d'Horus. Possible antiga esposa d'Ammon a Tebes, que va aconseguir la seva major veneració i estima durant la dinastia XII, en l'Imperi Mitjà, en ser considerada protectora del faraó, i identificada amb el Nomós de Tebes (Wast). Wosret tutelava les expedicions al Sinaí durant la dinastia XII.
La deessa va ser vinculada amb Neith a Hermontis, amb Maat a Medamud, i amb Tit a Tod. També va ser considerada una forma d'Isis i de Sekhmet. Posteriorment, va ser substituïda en les seves funcions per la deessa Mut i va esdevenir un aspecte de Hathor.
# Potamogeton

Potamogèton, espiga d'aigua o lila d'aigua (nom científic Potamogeton), és un gènere de plantes aquàtiques, majorment d'aigua dolça, de la família de les Potamogetonaceae.

## Descripció

Són majorment perennes i típicament produeixen rizomes que són les formes amb què travessa l'hivern. Moltes espècies també donen brots especialitzats hivernals anomenats turions que poden sortir també dels rizomes, en les tiges o en els estolons del rizoma. Les fulles són usualment oposades exceptat de la regió de floració de la tija. Això contrasta amb el gènere emparentat Grenlàndia on les fulles són oposades o senceres.
En moltes espècies totes les fulles estan submergides i en aquests casos són típicament primes i translúcides. Algunes espècies, especialment en pantans i aigües molt lentes, tenen fulles flotants que tendeixen a ser més flexibles.
El diagnòstic de moltes espècies de Potamogèton és la presència d'una delicada membrana semblant a escates en l'aixella de la fulla. I pot estar completament fixada, parcialment o lliure, i tenir marges enrotllats o aparençar un tub. Les flors, són tetràmeres.

## Distribució i hàbitat

Les espècies de Potamogèton es troben a tot el món on hi hagi aigua corrent. S'estimen unes 90 espècies però la hibridació proveeix de més complexitat la taxonomia
La pastura d'aigua canadenca, (Elodea canadensis), que comparteix diverses característiques, no és un Potamogèton.

## Taxonomia

* Potamogeton acutifolius
* Potamogeton alpinus
* Potamogeton angustifolius
* Potamogeton berchtoldii
* Potamogeton compressus
* Potamogeton crispus
* Potamogeton epihydrus
* Potamogeton filiformis
* Potamogeton freisii
* Potamogeton gramineus
* Potamogeton lucens
* Potamogeton natans
* Potamogeton obtusifolius
* Potamogeton pectinatus
* Potamogeton perfoliatus
* Potamogeton polygonifolius
* Potamogeton praelongus
* Potamogeton pusilus
* Potamogeton trichoides

## Referències

* ↑ Del grec antic ὁ ποταμογείτων -είτονος. Cf. Diccionario Griego-Español en línea. Llatí: potamogētōn -ōnis. Tant en grec com en llatí el mot és de gènere masculí. No hi ha cap raó per convertir-lo en un mot de gènere femení en català
* ↑ «Potamogeton». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Noms de plantes : corpus de fitonímia catalana. Barcelona: TERMCAT. Centre de Terminologia, 2014, p. 724. ISBN 9788439391685.
# Perispasta

Perispasta és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Perispasta caeculalis, que es troba a Amèrica del Nord, on ha estat registrada des de Quebec a l'oest fins a la Columbia Britànica, al sud de Florida, Texas i Colorado. L'hàbitat es compon de camps i prats.
L'envergadura és de 16-18 mm. Les ales són de color marró fosc amb un cercle blanc. Els adults apareixen de gener a novembre, depenent de la ubicació.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ Bug Guide
* ↑ «University of Alberta E.H. Strickland Entomological Museum». Arxivat de l'original el 2019-11-02. [Consulta: 27 desembre 2018].