OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 22 Jump Street

* Per a altres significats, vegeu «Jump Street».
22 Jump Street és una pel·lícula nord-americana d'acció i de comèdia del 2014 dirigida per Phil Lord i Christopher Miller, escrita per Jonah Hill, Michael Bacall, Oren Uziel i Rodney Rothman i produïda i protagonitzada per Jonah Hill i Channing Tatum. És la seqüela de 21 Jump Street, pel·lícula basada en la sèrie de televisió 21 Jump Street. S'està preparant la tercera pel·lícula 23 Jump Street d'aquesta saga. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

A continuació es mostra el repartiment de la pel·lícula:
* Jonah Hill és Morton Schmidt.
* Channing Tatum és Greg Jenko.
* Peter Stormare és Fantasma.
* Ice Cube és Capità Dickson.
* Amber Stevens West és Maya Dickson.
* Wyatt Russell és Zook.
* Jillian Bell és Mercedes.
* Jimmy Tatro és Rooster.
* Craig Roberts és Spencer.
* Nick Offerman és Cap adjunt Hardy.
* Dave Franco és Eric Molson (no acreditat).
* Rob Riggle és Sr. Walters (no acreditat).
* Marc Evan Jackson és Dr. Murphy.
* Kenny i Keith Lucas són Kenny i Keith Yang.
* Queen Latifah és Sra. Dickson (no acreditada).
* Diplo és ell mateix.
* Dustin Nguyen és Jesús vietnamita.
* Richard Grieco és Dennis Booker.
* H. Jon Benjamin és Entrenador de futbol de MCS (no acreditat).
* Patton Oswalt és MC Professor d'Història de l'Estat (no acreditat).
* Bill Hader és de l'Escola gastronòmica Villain (no acreditat).
* Anna Faris és Anna (no acreditat).
* Seth Rogen és el doble de Morton Schmidt (no acreditat).

## Referències

* 1 2 «Wyatt Russell, estudiante universitario en "22 Jump Street" - LaButaca.net» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-01-11. [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ «‘22 Jump Street,’ movie review» (en anglès). NY Daily News.
* ↑ «'22 Jump Street' Directors Hint How '23' Can Work Around Their 'Scorched Earth Policy' For Sequels» (en anglès). MTV News. Arxivat de l'original el 2018-01-11 [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ «'23 Jump Street' in development: report» (en anglès). NY Daily News.
* ↑ «22 Jump Street». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «22 Jump Street | Sony Pictures». Arxivat de l'original el 2017-09-09. [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ «22 Jump Street Clip: "Undercover"». Sony Pictures Entertainment a YouTube.
* ↑ Kroll, Justin «Amber Stevens Signs Up For '22 Jump Street'». Chicago Tribune, 06-09-2013 [Consulta: 1r octubre 2013].
* ↑ «'Workaholics' Star Jillian Bell Joins Jonah Hill, Channing Tatum in '22 Jump Street' (Exclusive)». TheWrap, 12-09-2013. [Consulta: 10 febrer 2014].
* ↑ «22 Jump Street Delivers Hysterical New Footage At CinemaCon». CinemaBlend, 27-03-2014. [Consulta: 29 abril 2014].
* ↑ McCarthy, Erin. «10 Things to Know About '22 Jump Street'». MentalFloss.com. [Consulta: 24 març 2016].
* 1 2 Zalben, Alex. «’22 JUMP STREET’: 9 EASTER EGGS AND CAMEOS YOU MIGHT HAVE MISSED». MTV, 13-06-2014. Arxivat de l'original el 14 de gener 2018. [Consulta: 24 març 2016].

## Enllaços externs

* 22 Jump Street - Lloc web oficial
# Reynold (Uruguai)

Reynold és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al departament de Durazno.
Es troba a 146 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 659 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Bill Homeier

Bill Homeier és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 31 d'agost del 1918 a Rock Island, Texas.
Bill Homeier va córrer a la Champ Car a les temporades 1953-1955 i 1958-1960 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis dels anys 1954 i 1960.Homeier va morir el 5 de maig del 2001 a Houston, Texas.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1954 | 51 | 18 | 138.948 | 11 | 33 | 74 | 0 | Accident |
| 1960 | 39 | 31 | 141.248 | 32 | 13 | 200 | 0 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 274 | 0 | |
| Curses | 2 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 0 |
| Retirades | 1 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Bill Homeier va participar en 2 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1954.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 2
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0

## Referències

* 1 2 «Bill Homeier» (en castellà). todoformula1. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Bill Homeier; Race Car Driver Took Part in 3 Indy 500 Races». Los Angeles Times, 11-05-2001 [Consulta: 31 gener 2019].
# La corona d'espines

La corona d'espines és una obra teatral en vers o poema dramàtic que es desenvolupa durant l'època medieval, i explora temes com la religió, la política i la cultura de l'època, original de Josep Maria de Sagarra, estrenada al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 17 d'octubre de 1930.

## Fragment de l'obra

"Les idees no moren mai. L'amor, la llibertat, la justícia, el coneixement... tot el que ha aportat alguna cosa a la humanitat roman sempre latent, en espera d'un nou moment per manifestar-se. Només cal tenir la capacitat de descobrir-les, de saber-les recollir i de fer-les créixer. La vida és un camí que ens porta a la veritat, que ens descobreix a nosaltres mateixos i que ens ajuda a entendre el món. I al final del camí, quan ja no ens quedin forces per continuar, allà estaran els nostres somnis, les nostres il·lusions i les nostres esperances per guiar-nos cap al futur."

## Repartiment de l'estrena

* Marta, majordona: Maria Morera.
* Mariagneta: Pepeta Fornés.
* Salvadora del Miracle: Emília Baró.
* Aurora: Elvira Jofre.
* Miquel, senyor de Bellpuig: Antoni Gimbernat.
* Eudald: J. Suñé.
* Rivarol: Bañeras.
* Sebastià: Pere Gener.
* El Senyor del Miracle: Avel·lí Galceran.
* El Senyor de Salelles: J. Soler.
* Boscall, criat: Domènec Aymerich.

## La nova estrena al teatre Romea

La temporada 1994-95, sota la direcció d'Ariel García Valdés, el teatre Romea posava en escena La corona d'espines amb el següent repartiment: Josep Maria Pou, Àngels Poch, Pere Arquillué, Jordi Dauder, Mercè Comes, Joel Joan, Artur Trias i Rosa Gàmiz.
# Anne

Anne (títol en anglès: Mother) és una sèrie de televisió dramàtica turca basada en el drama japonès Mother, protagonitzada per Cansu Dere, Vahide Perçin i Beren Gökyıldız. Es va emetre a Star TV del 25 d'octubre de 2016 al 20 de juny de 2017.

## Sinopsi

Zeynep Güneş troba una feina com a professora temporal a una escola primària local de la ciutat de Bandırma. Aviat s'adona que un dels seus estudiants, Melek, és maltractat per la seva mare, Şule, i el xicot de la mare, Cengiz. Quan Zeynep s'adona que ningú no fa res per ajudar Melek, es pren les coses per les seves pròpies mans fingint la mort de Melek. La segresta i la porta a Istanbul on intenta convertir-se en la seva nova mare. No obstant això, quan en Şule i Cengiz descobreixen que Melek és viu i al seu torn la segresten, Şule intenta obligar Melek a tornar-la a estimar. Quan Şule i Cengiz tenen un nou nadó, Hassan, Melek es veu obligada a cuidar-lo així com a ella mateixa. Malgrat això, Zeynep no es rendeix fins que torni a tenir Melek amb ella. Finalment, Şule i Zeynep s'adonen que han de treballar junts per arreglar tot això. La història gira al voltant de la vida de Melek, la identitat de Zeynep i el vincle entre una mare i una filla.

## Cast

* Cansu Dere com a Zeynep Güneş
* Vahide Perçin com a Gönül Aslan / Sakar Teyze
* Beren Gökyıldız com Melek Akçay / Turna Güneş
* Gonca Vuslateri com a Şule Akçay
* Berkay Ateş com Cengiz Yıldız
* Gülenay Kalkan com a Cahide Güneş
* Can Nergis com Ali Arhan
* Serhat Teoman com Sinan Demir
* Şükrü Türen com Arif
* Alize Gördüm com a Gamze Güneş
* Ahsen Eroğlu com Duru Güneş
* Umut Yiğit Vanlı com a Sarp
* Onur Dikmen com a Rıfat
* Erdi Bolat com a Ramo
* Ali Süreyya com a Mert
* Meral Çetinkaya com la senyora Zeynep Aslan
* Zuhal Gencer Erkaya com a Saniye
* Arzu Oruç com a Dilara
* Ayşegül İşsever com a Serap

## Premis

* 2017, Premi especial dels Premis Dramàtics de TòquioPremi especial
* 2017 Premis Papallona d'Or; millor actriu infantil per a Beren Gökyıldız

## Referències

* ↑ Anne a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «Nippon TV's scripted format "Mother"'s Turkish version wins Tokyo Drama Award "Special Award"!», 26. Oktober 2017. [Consulta: 14. Oktober 2023].
* ↑ «44. Pantene Altın Kelebek Ödülleri'ni kimler kazandı? İşte kazananlar listesi [Qui va guanyar els 44è premis Pantene Golden Butterfly? Aquí teniu la llista de guanyadors]» (en turc). Hürriyet, 11-12-2017.
# Richard R. Hoover

Richard R. Hoover és un artista d'efectes visuals conegut pel seu treball a Armageddon, Superman: El retorn i Blade Runner 2049.

## Biografia

Hoover es va llicenciar en belles arts a la Universitat d'Oregon el 1980.

## Nominacions als Oscars

Tots dos estan en la categoria de Millors Efectes Visuals.
* Premis Oscar de 1998 - Nominat per Armageddon. Nominació compartida amb John Frazier i Patrick McClung. Va perdre davant Més enllà dels somnis.
* Premis Oscar de 2006 – Nominada per Superman: El retorn. Nominació compartida amb Mark Stetson, Neil Corbould i Jon Thum. Va perdre davant Pirates of the Caribbean: Dead Man's Chest.
* Premis Oscar de 2017- Va guanyar amb Blade Runner 2049. Nominació compartita amb John Nelson, Gerd Nefzer, i Paul Lambert.

## Filmografia selecta

* Jungle 2 Jungle (1997)
* Armageddon (1998)
* Inspector Gadget (1999)
* El protegit (2000)
* Reign of Fire (2002) premi als millors efectes especials al XXXV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya
* Seabiscuit (2003)
* El reporter (2004)
* Superman Returns (2006)
* Valquíria (2008)
* Cats & Dogs: The Revenge of Kitty Galore (2010)
* Els barrufets (2011)
* The Smurfs 2 (2013)
* Blade Runner 2049 (2017)
* Red Notice (2021)

## Referències

* ↑ «UO alum James Ivory wins Oscar for 'Call Me by Your Name'». AroundtheO. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «The 71st Academy Awards (1999) Nominees and Winners». Academy of Motion Picture Arts and Sciences. AMPAS.
* ↑ «The 79th Academy Awards (2007) Nominees and Winners». Academy of Motion Picture Arts and Sciences. AMPAS.
* ↑ La candiense «Dracula: pages from a virgin´s diary», mejor película en el Festival de Sitges, ABC, 13 d'octubre de 2002
# Estació de Caudiel

Mapa Rodalies València línia C-5 :
Caudiel és una estació ferroviària i capçalera de la línia C-5 de la xarxa de Rodalies Renfe de València situada a l'oest del nucli urbà de Caudiel a la comarca de l'Alt Palància del País Valencià. L'estació forma part de la línia Saragossa-València.
Està situada al pk 218,1 de la línia 610 de la xarxa ferroviària espanyola que uneix Saragossa amb Sagunt per Terol, a 616,60 metres d'altitud. El quilometratge es correspon amb l'històric traçat entre Calataiud i València prenent la primera com a punt de partida. El tram és de via única i està sense electrificar.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Rodalies València de Renfe |||||
| València-Nord Sagunt | Xèrica-Viver | C-5 | terminal | terminal |
L'estació va ser posada en funcionament el 29 desembre 1899 amb l'obertura del tram Barraques-Xèrica de la línia que pretenia unir Calataiud amb València. Les obres van anar a càrrec de la Companyia del Ferrocarril Central d'Aragó. En 1941, amb la nacionalització de la totalitat de la xarxa ferroviària l'estació va passar a ser gestionada per RENFE. Des del 31 desembre 2004 Adif és la titular de les instal·lacions.
Forma part de la línia C-5 de Rodalies València, sent el terminal oest de la línia. La freqüència mitjana és de cinc trens diaris.

## Referències

* ↑ Xarxa ferroviària espanyola Arxivat 2013-10-18 a Wayback Machine. Ministeri de Foment
* ↑ Cronologia bàsica del ferrocarril espanyol de via ampla Arxivat 2013-10-14 a Wayback Machine. Fundació dels Ferrocarrils Espanyols
* ↑ Ferrocarril Central Aragó Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Spanishrailway

## Vegeu també

* Rodalies València
* Renfe Operadora

## Enllaços externs

* Rodalies València a la web de Renfe.
# Belœil

Belœil (en picard Beuleul) és un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona. Està compost per les viles d'Aubechies, Basècles, Ellignies-Sainte-Anne, Grandglise, Quevaucamps, Ramegnies, Stambruges, Thumaide i Wadelincourt.

## Personatges il·lustres

* Charles-Joseph de Ligne, autor de Coup d'œil sur Belœil (1781)
# Cubells (Espinelves)

Cubells és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular (7 x 17 m), coberta dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i un pis. La façana presenta tres portals rectangulars i dos amplis contraforts, el portal est presenta graons. Tots tenen llindes de fusta. Al primer pis s'obren tres finestres asimètriques. En aquesta part i a la façana oposada no hi ha ràfecs. A les façanes de llevant i ponent s'obren portals simètrics. El sector nord, adossat al talús, presenta només una finestreta i un cos, sense teulada, de pedra i semi enrunat.
La casa és bastida en pedra i les llindes són majoritàriament de fusta. A través del parament constructiu es pot endevinar més d'una etapa en la construcció de l'edifici. L'estat de conservació és molt precari, caldria restaurar-la.

## Història

Masia situada al peu de la carretera d'Espinelves a Viladrau, molt a prop dels límits d'aquest municipi i del d'Arbúcies.
Malgrat que l'edifici sembla construït entre els segles XVII i XVIII, moment d'expansió del municipi, l'única data constructiva és a l'entrada principal, gravada en el ciment del pedrís: 1947.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cubells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# La corona negra

La corona negra (La couronne noire en francès) és una pel·lícula espanyola (coproduïda amb França e Itàlia) de 1951, dirigida per Luis Saslavsky i protagonitzada per María Félix, Rossano Brazzi i Vittorio Gassman. Està basada en la narració La Vénus d'Ille de Prosper Mérimée.

## Sinopsi

A la ciutat de Tànger, una dona anomenada Mara (María Félix) sofreix d'amnèsia després d'assassinar al seu marit, qui estava a punt d'exigir el divorci per haver-la sorprès en amors il·lícits amb un amant (Vittorio Gassman), al qual només li interessa trobar el lloc on estan ocultes unes joies valuoses. Desorientada, la dona fuig i troba l'ajuda d'Andrés, que s'enamora d'ella i intenta que recuperi la memòria. Encara que la seva patrona veu en les cartes del tarot que una corona negra que presagia la mort gira entorn de la misteriosa dona, Andrés no fa cas i acudeix amb ella a l'hotel on les pistes indiquen que s'allotjava. Mara és segrestada pel seu antic amant i tancada en un gimnàs de la seva propietat, però en estar amnèsica no sap dir-li on va amagar les joies del seu marit.

## Repartiment

* María Félix.... Mara Russell
* Rossano Brazzi.... Andrés
* Vittorio Gassman.... Mauricio
* José María Lado.... Sr. Russell
* Antonia Plana.... Sra. Russell
* Julia Caba Alba.... Flora
* Antonia Herrero

## Premis

La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 300.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1951.

## Referències

* ↑ Cynthia Tompkins & David William Foster. Notable Twentieth-century Latin American Women: A Biographical Dictionary. Greenwood Publishing Group, 2001. p.97
* ↑ «Còpia arxivada» (en francès). cinematheque.fr. Cinémathèque Française. Arxivat de l'original el 2015-06-06. [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ La corona negra (1951) en FilmAffinity.com
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
* La corona negra a Historia de nuestro cine
# Valdemierque

Valdemierque és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. S'integra dins de la comarca Tierra de Alba i consta de cinc nuclis de població: Abusejo de Abajo, Abusejo de Arriba, Valdemierque, Valdelavade i Velaviejo.
Dins d'aquest municipi es troba un dels millor jaciments espanyols de mica lepidolita.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 75 | 77 | 68 | 52 |

## Referències

* ↑ Madoz, Pascual. La Ilustración. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de ultramar (en castellà), 845, p. 236 [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «VALDEMIERQUE (Salamanca)». [Consulta: 17 febrer 2021].
* ↑ Sánchez-Moya, Yolanda; Sopeña, Alfonso. «Callejero Geológico de la urbanización El Guijo» (en castellà) p. 22. [Consulta: 18 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Jean Rouaud

Jean Rouaud (Campbon, Loire-Atlantique - França- 1952), escriptor i periodista francès. Premi Goncourt 1990. .

## Biografia

Va néixer el 13 de desembre de 1952 a Campbon (França). El seu pare va morir el dia de Sant Esteve de l'any 1963, quan Jean tenia 11 anys. Va entrar becat a l'escola Saint-Louis de Saint Nazaire i el 1974 va obtenir la llicenciatura de lletres a la Universitat de Nantes
Sempre ha desenvolupat una activitat polifacètica, com encarregat d'una benzinera, venedor d'enciclopèdies mèdiques; ha escrit cançons per Johnny Halliday i Juliette Greco. Ha realitzat documentals, escrit obres teatrals, ha gravat un disc i l'any 2007 va escriure el text del "comic" "Moby Dick" amb ilustracions de Dennis Desprez.
A París va treballar en una llibreria i va tenir un quiosc de diaris a la rue de Flandres, i durant molt de temps va estar emmarcat en la imatge "del quiosquer que ha guanyat el Goncourt".
L'any 200 va presidir el jurat del Premi del Llibre Inter.
Paral·lelament a l'activitat com a escriptor publica articles a "Liberation" i al diari suís "Le Temps".

## Obres
### Autobiografies familiars

* 1990: Les Champs d'honneur. Premi Goncourt 1990. Traducció al català de Gemma Rosell. Ed. Proa 1991-
* 1993: Des hommes illustres.
* 1996: Le Monde à peu près
* 1998: Pour vos cadeaux.
* 1999: Sur la scène comme au ciel.
* 2011: Comment gagner sa vie honnêtement (la Vie poétique, 1).
* 2012: Une façon de chanter (la Vie poétique, 2).
* 2014: Un peu la guerre (la Vie poétique, 3).
* 2015: Être un écrivain (la Vie poétique, 4).
* 2019: Kiosque (la Vie poétique,5)
* 2023: Comédie D'Automne (la Vie poétique, 6)

### Assaig

* 1999: Cadou Loire-Intérieure.
* 2001: Les Corps infinis.
* 2007: Préhistoires.
* 2009: Souvenirs de mon oncle.
* 2013: Manifestation de notre désintérêt.
* 2015: Misère du roman.
* 2016: Tout paradis n'est pas perdu.
* 2018: La Splendeur escamotée de frère Cheval ou Le Secret des grottes ornées
* 2020: L'avenir des simples
* 2021: La Constellation Rimbaud (Grasset ISBN 9782246826590)
* 2022 : Qui terre a, guerre a (Grasset ISBN 9782246830948)

### Llibres il·lustrats

* 1999: Carnac ou le Prince des lignes.
* 2002: La Belle au lézard dans un cadre doré.
* 2005: Adaptació de "Les Champs d'honneur" en format de "comic", amb il·lustracions de Denis Deprez.

### Altres

* 1997:Les Très Riches Heures (teatre)
* 1998: Le Paléo-circus.
* 2001: La Désincarnation i Régional et drôle.
* 2004: L'Invention de l'auteur.
* 2006: L'Imitation du bonheur i La Fuite en Chine (teatre)
* 2008: La Fiancée juive.
* 2009: La Femme promise.
* 2010: Évangile (selon moi).
* 2014: Éclats de 14.

## Referències

* 1 2 3 4 «Biographie de Jean Rouaud» (en francès). [Consulta: 2016].
* ↑ «Les auteurs contemporaines (O à R)» (en francès). [Consulta: 2016].
* 1 2 Aïssaoui, Mohamed. «Jean Rouaud, le touche-à-tout littéraire» (en francès), 10-01-2016. [Consulta: 2016].
# Suzuki Hustler

El Suzuki Hustler (スズキ・ハスラー, Suzuki Hasuraa) és un kei car de la marca japonesa Suzuki. El Hustler ha vingut sent produït des de 2014 i actualment i des de 2020 es troba a la seua segona generació. Aquest model només es produeix per al mercat domèstic japonés. El Hustler també és comercialitzat per la marca Mazda amb el nom de Mazda Flair Crossover. El Suzuki Hustler s'ofereix amb motorització de gasolina o híbrida gasolina-elèctric.

## Primera generació (2014-2019)

La primera generació del Hustler es va començar a comercialitzar el gener de 2014 alhora que el seu homòleg Mazda Flair Crossover. Tot i això, el Hustler ja havia estat presentat al públic al saló de l'automòbil de Tòquio de 2013. El model estava propulsat per un motor de 660 cc tant atmosfèric com amb turbocompressor conforme a les lleis japoneses de kei cars i comptava amb una caixa de transmissió manual de cinc velocitats i una altra CVT. El model també oferia tracció al davant o tracció a les quatre rodes i declarava un consum de 3,4 l/100 km, segons la medició japonesa.
Al 2015 es va presentar una versió amb diferents detalls a l'interior i exterior anomenada J-STYLE. Al següent any, el 2016, es presenta una nova versió del J-STYLE anomenada J-STYLE II. El 27 de desembre de 2019 finalitza la comercialització de la primera generació del Suzuki Hustler.

## Segona generació (2020-present)

La segona generació del Hustler es va presentar al saló de l'automòbil de Tòquio d'octubre de 2019. El model comença a comercialitzar-se el 20 de gener de 2020. La motorització d'aquesta segona generació és la mateixa que la primera, tot i que la caixa de transmissió manual s'ha deixat d'oferir i ara només està disponible una caixa CVT. El Mazda Flair Crossover, model bessó del Hustler es va començar a comercialitzar el 27 de febrer de 2020.

## Referències

* ↑ (2013-12-24). "SUV". Nota de premsa. Consulta: 2014-04-13.
* 1 2 https://www.motorpasion.com/mazda/suzuki-hustler-y-mazda-flair-crossover-o-la-imaginacion-al-poder-no
* ↑ https://www.suzuki.co.jp/release/d/2019/0930/
* ↑ https://response.jp/article/2019/12/24/330131.html
* ↑ https://www.webcg.net/articles/-/42323
# Roberto Fraile

Roberto Fraile (Barakaldo, 1974 - Burkina Faso, 26 d'abril de 2021) va ser un periodista i camarògraf basc.
Nascut a Barakaldo, va viure i treballar en diversos mitjans de comunicació de Salamanca. Era camarògraf a la televisió de Salamanca des de la dècada del 1990 i alguns anys també va estar a La 8 de Salamanca. Durant bona part de la seva carrera va estar lligat a la Ràdio Televisió de Castella i Lleó.
Compaginava aquestes feines amb la gravació de conflictes armats. El 2012 va resultar ferit per una explosió a Alep, on estava gravant les tropes insurgents i va ser operat en un hospital i evacuat a Turquia. Durant els darrers anys de la seva vida va fer documentals a Colòmbia i Brasil.
Fou segrestat i assassinat mentre gravava un documental sobre la caça furtiva a Burkina Faso una ONG dedicada a la protecció del medi ambient. En concret van ser segrestats amb David Beriain, el conservacionista irlandès Rory Young i un ciutadà de Burkina Faso després d'una emboscada a Pama, capital de la província de Kompienga. Era pare de dos fills.

## Referències

* 1 2 «Beriain y Fraile, dos reporteros experimentados en situaciones de conflicto» (en castellà), 27-04-2021. [Consulta: 28 abril 2021].
* 1 2 3 20minutos. «Quién era Roberto Fraile, uno de los periodistas asesinados en Burkina Faso» (en castellà), 27-04-2021. [Consulta: 28 abril 2021].