OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ball de bastons de Castellar del Vallès

El Ball de bastons de Castellar del Vallès és una entitat dedicada a la preservació d'aquesta dansa tradicional i popular de Catalunya. En actiu durant tot l'any, porten a terme l'ensenyament d'aquesta dansa, amb ballades al poble i a diferents contrades tant de Catalunya com d'arreu, esdevenint un referent d'aquesta activitat al Vallès Occidental.
El Ball de Bastons a Castellar del Vallès s'inicia amb l'arribada al poble d'uns joves provinents del poble de Granera l'any 1924 formant-se la primera colla. Al llarg de tots aquests anys hi ha hagut diverses Colles, la del 1924, la dels 30, als 40, als 50 i la del 1962, generalment amb diferents components cada una. A partir d'aquell moment la colla pateix una aturada, i no és fins a l'any 1976 que s'inicia una etapa d'activitat continuada fins a l'actualitat amb tres Colles: Petits, Joves i Grans que solen encetar cada temporada amb la sortida del dia de Rams. S'ha de destacar que fins a la Colla del 62 els seus membres han sigut sempre 8 nois, sent a partir del 76 que s'incorporen les noies i es passa a 16 balladors.

## Referències

* ↑ Ball de Bastons al Consorci de Turisme del Vallès Occidental
* ↑ Ball de Bastons de Castellar del Vallès
* ↑ Rams I Noves Banderes

## Enllaços externs

* Bloc de la colla bastonera
# Ball de bastons de Cardona

El ball de bastons de Cardona és una tradició de Cardona. És tracta d'un ball de bastons infantil que consisteix a fer picar dos bastons de fusta que són ballats exclusivament per 8 infants d'entre 5 i 8 anys. Els bastoners són els patges de la Mare de Déu del Patrocini que l'acompanyen en tot el recorregut que fa fora de l'església i li dediquen versos i balls propis.

## Història

El ball de bastons de Cardona té més de 300 anys d'història. Aquesta ha estat una tradició que s'ha anat seguint durant tot aquest temps,. tot i que ha anat sofrint canvis encara se segueix fent avui dia. No és fins a la Festa Major de l'any 2019 que s'incorporen les primeres nenes bastoneres per acompanyar a la Mare de Déu. Aquesta incorporació de les nenes, prevista pels protocols per l'any 2020, es va avançar un any per cobrir unes baixes.

## Descripció

El Ball de bastons de Cardona està integrat per 8 nois i noies d'entre 5 i 8 anys. Ballen vuit balls amb els següents noms: Ball nou, Balladeta, Xiribiri, El Rotllet, El Xiribiri Clotet, L'estrucada, Els canonets i els Cascavells. Aquests s'han interpretat per diverses formacions musicals, però actualment els interpreta la Banda de Música de Cardona a la qual s'hi sumen dos flabiols i un tamborí. Abans del ball dels cascavells es reciten uns versets que van ser escrits per Manuel Bertran i Oriola a l'any 1951. El ball de bastons se celebra durant la setmana de festa major en honor de la Mare de Déu del Patrocini.

### Vestuari

Els balladors porten un vestit molt peculiar: camisa i calces blanques, llacet de color blau cel, jaqueta amb capeta i faixa vermelles amb petites tires de colors, faldilles blaves, mitges blanques, sabates vermelles o altres colors (depèn de l'any) i barret alt de color blau. El barret, la jaqueta, i les faldilles porten sanefes daurades, és a dir tires de roba d'or. Els bastons són llargs i prims i pintats de vermell.

## Referències

* 1 2 3 «Ball de bastons de Cardona» (en catala). Casals Canalias, Raimon Garrich Ribera, Montserrat, 16-07-2016. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ «El ball de bastons de Cardona incorporarà les primeres nenes aquesta festa major» (en catala). Laura Serrat, 23-08-2019. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ Vendrell, Cèlia. Músiques de Cardona : gegants, ball de bastons, àliga i altres. Ajuntament de Cardona. Banda de Cardona, 2016. ISBN ISBN 9788460854241.
# Berenguer del Velai

Berenguer fou comte del Velai en dates incertes vers el 820. Hauria rebut el Velai després de la renúncia de Guillem I de Tolosa el 806. Apareix esmentat en una carta de Pipí II d'Aquitània (rei 839-852). El comte hauria restaurat l'abadia de Saint-Chaffre al Velai, i n'hauria fet donació a Lluís el Pietós que la va declarar lliure i sota cap dependència en favor del seu abat Badó. Podria ser identificat amb el Berenguer de Tolosa el Savi (+ 835) de la família Unròquida, que fou comte de Tolosa (816-835), comte de Pallars i Ribagorça (816-833), comte de Rosselló i Empúries (832-834) i comte de Barcelona, Girona i Besalú i marques o duc de Septimània i/o Gòtia (832-835).

## Referències

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Becadell de Swinhoe

El becadell de Swinhoe (Gallinago megala) és un ocell limícola de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) amb l'aspecte típic dels membres del seu gènere. No se n'han descrit subespècies.

## Identificació

Una mica major que el becadell comú, amb una llargària de 27-29 cm, envergadura de 38-44 i 120 g de pes. Colors típics del gènere, amb plomatge negre, marró, beix i blanc, resulta molt difícil de distingir a la natura d'altres com el becadell de Latham i el siberià.

## Hàbitat i distribució

Durant l'etapa de reproducció habita clars del bosc i prats de Mongòlia i Sibèria Central i Meridional. Després es desplaça fins aiguamolls i camps d'arròs de l'est i sud de l'Índia, Sri Lanka, Xina sud-oriental, Sud-est asiàtic i Nova Guinea arribant també l'est de la Xina i Japó.

## Alimentació

S'alimenta principalment de petits invertebrats com ara cucs, mol·luscs i insectes.

## Referències

* ↑ Arxivat 2015-06-04 a Wayback Machine. Arxivat 2015-06-04 a Wayback Machine. el becadell de Swinhoe a Birdguides (anglès) Rev. 27/09/2011
# Becadell gros

El becadell gros o cegall a les Balears (Gallinago media) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que ocasionalment es pot observat als Països Catalans. Amb una llargària de 27 – 29 cm, una envergadura de 42 – 46 cm i un pes de 150 – 260 grams és el major dels becadells europeus. Té el ventre llistat amb files de taques blanques sobre les cobertores alars. Rectrius externes blanques, visibles en vol. Viu en aiguamolls, praderies i matollars humits. D'hàbits migratoris crien des d'Escandinàvia, cap a l'est, a través del nord de Rússia fins a l'oest de Sibèria i cap al sud fins al Bàltic, Rússia, Ucraïna i el Massís de l'Altai. Passen l'hivern a l'Àfrica subsahariana.

## Referències

* ↑ El becadell gros al SIOC Rev. 30/10/2011
* ↑ Notícia d'anellament de becadell gros a Catalunya Arxivat 2013-10-26 a Wayback Machine. Rev. 30/10/2011
* ↑ El becadell gros a BIRDLIFE Rev. 30/10/2011
# Barraca IX (Aiguamúrcia)

La Barraca IX és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran construcció de planta rectangular, exempta i orientada al Sud. La seva cornisa és horitzontal i la seva coberta ha estat, malauradament, enrajolada. Presenta un portal capçat amb un arc dovellat, i en el seu lateral esquerra hi veurem uns pujadors per accedir a la coberta. La barraca està fermament tancada amb una porta, motiu pel qual no es pot donar raó del seu interior.
La seva façana frontal amida: alçada 3'12m. Amplada 6'40m.

## Referències

* 1 2 «Barraca IX». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Barraca II (Aiguamúrcia)

La Barraca II és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció composta, de dos còssos en línia; el de la dreta més enretirat està associat al marge, en el que hi veurem una menjadora.
Si bé el conjunt és rectangular, les plantes interiors són circulars, el cos de la dreta té un diàmetre de 3'00m. Està cobert amb una alfasa cúpula amb una alçada màxima de 3'40m. i conté dues fornícules. El cos de l'esquerra és de planta ovalada, amb un diàmetre de 2'665m. Conté una menjadora i una cisterna; està cobert amb falsa cúpula i una alçada màxima de 3'28m. Exteriorment aquesta cúpula acaba amb una casella. Els dos portals són dovellats i orientats a ESE.

## Referències

* 1 2 «Barraca II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Bethune (Carolina del Sud)

* Per a altres significats, vegeu «Bethune».
Bethune és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 352 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bethune tenia 352 habitants, 165 habitatges i 104 famílies. La densitat de població era de 119,2 habitants/km².
Dels 165 habitatges en un 21,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,7% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,3% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 29,8% de 45 a 60 i un 23,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.083 $ i la renda mediana per família de 40.972 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.250 $ mentre que les dones 26.406 $. La renda per capita de la població era de 18.879 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bethune». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bethune». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bignan

Bignan (en bretó Begnen) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.549 habitants. A l'inici del curs 2007 el 18,7% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.061 | 2.067 | 2.227 | 2.446 | 2.567 | 2.546 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1981-2008 | Henri-Michel Kersuzan | Divers droite |
| 2008- | Louis Morio | |

## Personatges il·lustres

* Pierre Guillemot, cap dels chouans, dit el Rei de Bignan.

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Cesantes

San Pedro de Cesantes és una parròquia del municipi gallec de Redondela, a la província de Pontevedra. La parròquia té una extensió aproximada de 12 km². És una localitat costanera, amb un relleu accidentat i travessada pel riu Pexegueiro. Compta amb un port propi, llotja i una confraria de pescadors.
Tenia l'any 2015 una població de 3.445 habitants, agrupats en cinc entitats de població: San Pedro, Outeiro das Penas, Carballiño, O Coto i San Simón.
Entre els seus llocs d'interès cal destacar l'ensenada i l'illa de San Simón, així com la platja de Cesantes, d'uns 2.400 metres de longitud. Té passeig marítim i un espai de dunes protegit en vies de recuperació. El seu grau d'ocupació és alt en els mesos d'estiu. Les seves aigües tranquil·les i lliures d'onades fan que sigui adequada per a la pràctica d'esports aquàtics com el windsurf o el kitesurf.
Les festivitats més importants de Cesantes són les festes de la Verge del Carme, els dies 21, 22 i 23 de juny, on destaquen la processó marítima de la Verge i els focs artificials. Cal destacar també la Festa do Mariñeiro (Festa del Mariner), al mes d'agost, on destaca la preparació d'una gran fideuà que poden degustar tots els assistents, i la Festa de San Pedro, patró de la localitat.

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística
# Telmatoscopus incanus

Telmatoscopus incanus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Alemanya (Saxònia) i Dinamarca.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Insekten Sachsen (alemany)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* Q-bank Arthropods (anglès)
* BioLib (anglès)
# Supercopa alemanya de futbol 2023

La Supercopa alemanya de futbol de 2023 (2023 DFL-Supercup en alemany) va ser la 14a edició de la supercopa d'Alemanya amb el nom DFL-Supercup, un partit de futbol anual disputat pels guanyadors de les competicions de Bundesliga i DFB-Pokal de la temporada anterior. El partit es va jugar el 12 d'agost de 2023.
Va ser una represa de l'edició del 2022, que el Bayern va guanyar per 5–3. Tot i que acostuma a ser acollida pels guanyadors de la DFB-Pokal, la Deutsche Fußball Liga va seleccionar el Bayern de Munic per acollir el partit a l'Allianz Arena a Munic.
L'RB Leipzig va guanyar el partit 3-0 pel seu primer títol de la DFL-Supercup.

## Partit

| Bayern de Múnic | 0–3 | Leipzig |
| | Informe | 2', 44', 68' (p.) Olmo |
| Bayern de Múnic | Leipzig |

## Referències

* ↑ «Rahmenterminkalender für die Saison 2023/24: Bundesliga-Auftakt am 18. August 2023 – 2. Bundesliga startet am 28. Juli 2023» (en alemany). Deutsche Fußball Liga, 9 December 2022.
* ↑ «Supercup 2023 am 12. August in München» (en alemany). Deutsche Fußball Liga, 09-06-2023.
* ↑ «RB Leipzig stun Bayern Munich to win Supercup and spoil Harry Kane’s debut». Guardian, 12-08-2023. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «Harry Kane's Bayern Munich debut spoiled by Super Cup loss». ESPN, 12-08-2023. [Consulta: 16 agost 2023].

## Enllaços externs

* Supercopa alemanya de futbol 2023 - Lloc web oficial
# Sonatas

Sonatas (també coneguda com Las aventuras del Marqués de Bradomín) és una pel·lícula mexicana i espanyola filmada en 1959, produïda per Manuel Barbachano Ponce, dirigida per Juan Antonio Bardem i protagonitzada per Francisco Rabal, María Félix, Aurora Bautista i Fernando Rey, basada en la novel·la Sonatas, de l'escriptor Ramón del Valle-Inclán.

## Argument

A mitjan segle xix, el marquès de Bradomín (Francisco Rabal), noble gallec, es veu embolicat, sense voler, en una conspiració política quan intenta escapar a Mèxic amb el seu antic amor, Concha (Aurora Bautista), que és ara l'esposa del comte Brandeso. El dia de la fugida, Bradomín cau en una emboscada tendida pel mateix comte, de la qual aconsegueix escapar, però Concha mor en tràgiques circumstàncies. Aquest fragment es va basar en la Sonata de otoño (1902), de la novel·la original.
Bradomín es refugia a Mèxic, on coneix a la bella Niña Chole (María Félix), una dona acusada de sostenir relacions incestuoses amb el seu pare. Bradomín i Niña Chole es tornen amants i intenten fugir. Aquest fragment es basa en la Sonata de estío (1903) de la novel·la original.

## Repartiment

* Francisco Rabal - Marquès de Bradomín
* María Félix - La Niña Chole
* Aurora Bautista - Concha
* Fernando Rey - Capità Casares
* Ignacio López Tarso - Cap de guerrillers
* Carlos Casaravilla - Comte de Brandeso
* Rafael Bardem - Juan Manuel Montenegro

## Premis

Cecilio Paniagua va obtenir el premi a la millor fotografia als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1959.

## Referències

* ↑ Fernando Rey rueda las «Sonatas» a las órdenes de Juan Antonio Bardem, La voz de Galicia, 27 d'abril de 2018
* ↑ Sonatas en AbadoMoviez
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116

## Enllaços externs

* Reseña crítica de Salvador Sáinz a Sonatas en diariodecine.es
* Sonatas a Historia de nuestro cine, rtve.es
* Clip de la pel·lícula a YouTube
* Sonatas de Juan Antonio Bardem. Una opinión sobre el Marqués de Bradomín per Josefa Bauló Domènech
# Fedoróvskoie

Fedoróvskoie (en rus: Федоровское) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 151 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Cella Monte

Cella Monte és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Frassinello Monferrato, Ottiglio, Ozzano Monferrato, Rosignano Monferrato i Sala Monferrato.

## Galeria fotogràfica

* Oratori de S. Antoni
* Església de S. Quirze
* Centre històric
* Ajuntament
# Borg

«Borg» té aquests significats:
* Borg (Star Trek), pseudo-espècie de l'univers fictici de Star Trek
* Toponímia:
** Borg (Gironda), municipi al departament de la Gironda (regió de la Nova Aquitània, França)
** Le Bôrg, vila de la Savoia (França)
** Lo Borg (Cruesa), municipi departament de la Cruesa (regió de la Nova Aquitània, França)
** Lo Borg (Droma), municipi al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Lo Borg (Òlt), municipi al departament de l'Òlt (regió d'Occitània, França)
** Lo Borg d'Argentau, municipi al departament del Loira (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Borg de Bigòrra, municipi al departament dels Alts Pirineus (regió d'Occitània, França)
** Borg de Bressa, municipi i capital del departament d'Ain (regió d'Alvèrnia Roine-Alps, França)
** Borg Garbèr, municipi al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània, França)
** Borg de Guelh, municipi al departament de l'Alta Garona (regió d'Occitània, França)
** Lo Borg dau Chapduelh, municipi al departament de la Dordonya (regió de la Nova Aquitània, França)
** Lo Borg de Combairencha, municipi al departament de la Dordonya (regió de la Nova Aquitània, França)
** Lo Borg Devisac, municipi al departament de Tarn i Garona (regió d'Occitània, França)
** Lo Borg de Lastic, municipi al departament del Puèi Domat (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Borg de Peatge, municipi al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Lo Borg de Sant Andiòu, municipi al departament de l'Ardecha (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Le Borg de Sant Bernat, municipi llenguadocià (departament de l'Alta Garona, França)
** Lo Borg Sant Dalmatz, municipi a la regió del Piemont (Itàlia)
** Cantó de Borg, cantó al districte de Blaia (departament de la Gironda, França)
** Cantó de Le Borg, cantó al districte de Garait (departament de Cruesa, França)
* Biografies:
** Åke Borg (Sankt Nikolai församling, 1901 – Sofia församling, 1973), nedador suec
** Anita Borg (1949 - 2003), científica informàtica
** Arne Borg (Sankt Nikolai församling, 1901 – Vallentuna, 1987), nedador suec
** Björn Borg (Estocolm, 1956), tennista suec que va destacar entre 1973 i 1983 arribant a primer lloc del rànquing ATP
** Björn Borg (nedador) (Västra Götaland, 1919 – Zuric, 2009), nedador suec especialista en estil lliure
** Joe Borg (La Valletta, Malta 1952), polític maltès que formà part de la Comissió Barroso I
** Veda Ann Borg (Boston, 1915 – Hollywood, 1973), actriu de cinema estatunidenca
* Miscel·lània: Escala de Borg, valoració numèrica de la percepció que té una persona sobre la intensitat de l'esforç que realitza
# Parc Natural de Pocets-Maladeta

* Aquest article tracta sobre un parc natural al Pirineu aragonés. Vegeu-ne altres significats a «Maladeta».
El Parc Natural de Pocets-Maladeta fou declarat Parc per Llei la 3/1994, del 23 de juny, de les Corts d'Aragó, amb la finalitat de preservar els seus valors naturals, vegetació, flora i formacions geomorfològiques. El parc inclou alguns termes municipals de la Franja de Ponent com Benasc (Benás, en parla benasquesa), Montanui i Saünc a més a més dels de Gistain (Chistén) i Sant Joan de Pla i comprèn una extensió de 33.267 hectàrees.
És el parc amb major nombre de cims per sobre dels 3.000 metres. La seva altitud va des dels 1.500 metres al fons de la vall als 3.404 metres del cim de l'Aneto. Hi destaquen les tretze glaceres, amb prop de 350 ha., en els massissos Pocets, Perdiguero i Maladeta. Dins o a prop del Parc hi ha més de 95 llacs d'origen glacial de distintes dimensions i característiques. En destaquen Cregüenya i Batisielles. Compta amb una vall penjada. El parc és el refugi de més de deu espècies animals (mamífers i aus) i d'una trentena d'espècies vegetals de gran interès biològic.
El Centre de Visitants del Parc es troba a Benasc.
* Parc Natural de Pocets-Maladeta
* Riu Estós

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Aragonesa, Parc Natural de Pocets-Maladeta Arxivat 2016-06-07 a Wayback Machine.
# Parquinsònia

La Parquinsònia (Parkinsonia aculeata) és una espècie d'arbre caducifoli, si hi ha secada. És originari del sud-oest dels Estats Units (Texas, Arizona), Mèxic, el Carib, Argentina, i les illes Galápagos.
Arriba a fer de 2 a 8 m d'alçada. Les fulles tenen de 25 a 30 folíols. A les branques hi ha espines de 7 a 12 mm de longitud. Les flors són grogues i flairoses, de 20 mm de diàmetre agrupades de 10 en 10. El fruit és un llegum, marró clar quan madura.
És una planta ornamental molt utilitzada, també es planta a la ciutat de Barcelona.

## Problemàtica com a planta invasora

P. aculeata és una de les principals plantes invasores a Austràlia (on cobreix 8.000 km quadrats), parts de l'Àfrica tropical, Hawaii, i altres illes de l'oceà Pacífic.
A Austràlia, per tal de tractar d'eliminar-lo, s'ha emprat la lluita biològica (escarabats que es mengen les llavors o insectes que es mengen els teixits de la planta per limitar la fotosíntesi) però sense gaire èxit. S'ha utilitzat també el foc per cremar arbres joves i els herbicides.

## Referències

* Germplasm Resources Information Network: Parkinsonia aculeata Arxivat 2004-11-19 a Wayback Machine.
* Cooperative Centre for Weed Management. Weed of the month - Parkinsonia aculeata Arxivat 2005-04-09 a Wayback Machine., April 2005
* QLD Dept of Natural Resources and Mines, Land Protection. 2004. NRM facts pest series: Parkinsonia Arxivat 2005-03-06 a Wayback Machine.
* Pacific Island Ecosystems at Risk: Parkinsonia aculeata