OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Yank in the RAF

A Yank in the RAF és una pel·lícula estatunidenca de guerra en blanc i negre dirigida per Henry King i estrenada el 1941. És considerada una típica pel·lícula primerenca de la Segona Guerra Mundial. Originalment titulat The Eagle Squadron, es basa en una història de "Melville Crossman", el nom artístic del 20è cap d'estudi de la Fox, Darryl F. Zanuck. Segueix un pilot americà que s'allista a la Royal Air Force (RAF) durant un període en què els Estats Units eren encara neutrals.

## Argument

De tornada a Anglaterra, el pilot estatunidenc Tim Baker s'allista a la Royal Air Force, punta de llança d'un exèrcit britànic que lluita contra l'Alemanya nazi, durant la Segona Guerra Mundial. Durant un bombardeig dels nazis, Baker es retroba amb Carol Brown, una antiga promesa.

## Repartiment

* Tyrone Power: Tim Baker
* Betty Grable: Carol Brown
* John Sutton: Comandant Morley
* Reginald Gardiner: Roger Pillby
* Donald Stuart: Caporal Harry Baker
* Ralph Byrd: Al
* Richard Fraser: Thorndyke
* Denis Green: Tinent Redmond
* Bruce Lester: Tinent Richardson
* Gilchrist Stuart: Wales
* Lester Matthews: capità de grup
* Frederick Worlock: El major canadenc
* Ethel Griffies: Lady Fitzhugh
* Fortunio Bonanova: Cap dels cambrers
* James Craven: Instructor

## Rebuda

Inofensiu però agradable producte conjuntural que il·lustrava una tòpica història d'amor en el Londres bèl·lic. El conjunt és una mica tou però té l'irresistible encant dels productes "demodés". Alguns números musicals, amb evocadores cançons de Ralph Rainger i Leo Robin, contribueixen a donar l'excel·lència al resultat.

## Nominacions

1942
* Oscar als millors efectes visuals per Fred Sersen (fotografia) i Edmund H. Hansen (so)

## Referències

* ↑ Fotogramas. Un americano en la RAF (en castellà). Fotogramas.
# 2666

2666 és l'última novel·la de Roberto Bolaño, publicada de manera pòstuma el 2004. Està formada per cinc parts i es caracteritza per una connexió portada a l'extrem al llarg de totes les parts de la novel·la i perquè aquestes parts es poden llegir en qualsevol ordre, trobant-se "una idea de principi" en l'última part. La novel·la conta una multitud d'històries. Ha sigut adaptada a dos obres de teatre.

## Premis

* IV Premi Salambó (2004)

## Referències

* ↑ Espinosa H., Patricia «Secreto y simulacro en 2666 de Roberto Bolaño». Estudios filológicos, 41, 2006. DOI: 10.4067/S0071-17132006000100006.
* ↑ Donoso, Ángeles «Violencia y literatura en las fronteras de la realidad latinoamericana. 2666, de Roberto Bolaño». Bifurcaciones: Revista de estudios culturales urbanos, 5, 2006.
* ↑ Ginart, Belén «El "testamento" de Bolaño». El País, 23-06-2007 [Consulta: 3 juny 2017].
* ↑ Bahamondes, Pedro «2666, el gran retorno de Roberto Bolaño al teatro». La Tercera, 04-05-2015 [Consulta: 3 juny 2017]. Arxivat 20 de juliol 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-07-20. [Consulta: 3 juny 2017].«Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-07-20. [Consulta: 3 juny 2017].
* ↑ «Bolaño, premio Salambó con ´2666´». Diario de Córdoba, 23-02-2015 [Consulta: 20 agost 2017].
# 267 aC

El 267 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà, era conegut com a any del consolat de Règul i Libó (o també any 487 ab urbe condita). L'ús del nom «267 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Esparta intenta prendre Corint, defensada per Cràter i en possessió del Regne de Macedònia, sense èxit.
* Es pacta una coalició d'atenesos, espartans i altres grecs, dirigida per Cremònides, que comença una rebel·lió contra Antígon II Gònates rei de Macedònia. La rebel·lió compta amb el suport de Ptolemeu II Filadelf.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Marc Atili Règul i Luci Juli Libó. Els dos cònsols fan la guerra als sal·lentins de la Pulla als que derroten, i conquereixen la ciutat de Brundusium. Després de la victòria obtenen els honors del triomf, segons els Fasti.
* El cònsol Marc Atili Règul consagra a Roma un temple a la deessa Pales.
* Als 4 qüestors existents se n'afegeixen quatre més anomenats quaestores classici (literalment els qüestors de la flota), que, sota la supervisió d'un cònsol, s'ocupen de les defenses de les costes.

## Naixements

* Berenice II, Reina d'Egipte, filla de Magas de Cirene i la seva dona Arsínoe.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Flegont. Περὶ θαυμασίων (Sobre les coses admirables), 32
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXV, 1-3
* ↑ Eutropi. Breviarium ab Urbe condita II, 17
* ↑ Luci Anneu Flor, Epítom I, 15
* ↑ Eutropi. Breviarium ab Urbe condita II, 18
* ↑ Tàcit. Annals, IV, 27
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXVI, 3
# Abu-Issa al-Warraq

Abu-Issa Muhàmmad ibn Harun al-Warraq, més conegut simplement com a Abu-Issa al-Warraq o Muhàmmad al-Warraq (segle ix) va ser un erudit escèptic musulmà. Inicialment mutazilita, va esdevenir crític amb l'islam juntament amb el seu amic i deixeble Ibn ar-Rawandí, simpatitzant, segons sembla, amb el maniqueisme.
Va escriure un llibre sobre religions i sectes titulat Al-Makalat.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Abū ʿĪsā al-Warrāḳ».
* W. M. Watt, “Abu Isa Warraq,” Encyclopædia Iranica, I/3, p. 325-326; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abu-isa-mohammad-b
# Abu-Issa

Abu-Issa és el nom dels següents personatges:
* Abu-Issa al-Isfahaní, messies jueu, cap de la secta Al-Isawiyya
* Abu-Issa al-Warraq (segle ix) heretge musulmà.
# 007 Racing

007 Racing és un joc que corre basat en la llicència de James Bond. Fou desenvolupat per Eutechnyx, publicat per Electronic Arts, i alliberat el 21 de novembre de 2000 exclusivament per a la consola de PlayStation.

## Joc

En 007 Racing el jugador pren el paper de Comandant d'agent britànic secret James Bond darrere de les rodes d'alguns dels seus vehicles més famosos de les 19 pel·lícules existents fins a aqueixa data. Els cotxes inclouen l'Aston Martin DB5 que es va fer famós en el seu aspecte inicial en Goldfinger, Lotus Esprit de L'espia que em va estimar i For Your Eyes Only, i el BMW Z3 que breument va aparèixer en GoldenEye així com altres 7 cotxes. Cada cotxe és equipat amb tots els aparells habituals i armes publicades per la Q,. 007 Racing sovint és comparada amb el joc d'espies de 1983 Hunter a causa de les armes, artefactes, i l'objectiu de destruir als seus enemics sobre el camí.

## Els artefactes i armes

La major part dels artefactes i armes en "007 Racing " són inspirats per les pel·lícules de James Bond, com Goldfinger, L'espia que em va estimar, i The Living Daylights.

## La recepció

El joc no aconseguí una resposta molt positiva amb un 51 en Metacritic. També al joc se li posà 5.3 en GameSpot.

## Enllaços externs

* Crítica del joc Arxivat 2009-02-20 a Wayback Machine. (castellà)

## Referències

* ↑ «Search Reviews, Articles, People, Trailers and more at Metacritic - Metacritic». Arxivat de l'original el 2009-02-20. [Consulta: 18 juny 2012].
* ↑ «007 Racing - GameSpot.com». [Consulta: 18 juny 2012].
# 8 bits

En l'arquitectura informàtica, 8 bits és un adjectiu usat per descriure enters, adreces de memòria o altres unitats de dades que comprenen fins a 8 bits (1 octet) d'ample, o per referir-se a una arquitectura de UCP i UAL basades en registres, busos d'adreces o bus de dades d'aquest ample. Hi ha 2$^8$ (256) valors possibles per a 8 bits. Vuit bits és també un terme donat a una generació d'ordinadors en els quals els processadors de 8 bits eren la norma. Les UCPs de 8 bits normalment utilitzen un bus de dades de 8 bits i un bus d'adreces de 16 bits que vol dir que el seu espai d'adreces es limiti a 64 KiB. Això no és una «llei natural», tanmateix, així hi ha excepcions.
El primer microprocessador de 8 bits àmpliament adoptat va ser l'Intel 8080, sent utilitzat a molts ordinadors d'afeccionats dels últims anys 1970 i els primers anys 1980, sovint corrent el sistema operatiu CP/M. El Zilog Z80 (compatible amb el 8080) i el Motorola 6800 també s'utilitzaven en ordinadors similars. Les UCPs de 8 bits Z80 i MOS Technology 6502 eren àmpliament utilitzats en ordinadors domèstics i consoles de joc dels anys 1970 i 1980. Molts CPUs o microcontroladors de 8 bits són la base dels ubics sistemes incrustats d'avui.

## Per què 8 bits?

Els microprocessadors de 4 bits es van desenvolupar durant els primers anys 1970 començant amb l'Intel 4004. Intel ràpidament va llançar processadors de 8 bits, i la majoria dels seus competidors van començar amb 8 bits. El rendiment i les limitacions de memòria significaven que els processadors de 4 bits de pressa eren descartats d'aplicacions més exigents (tanmateix, els processadors de 4 bits encara es produeixen en sèrie).

## Llista de CPU de 8 bits

Una CPU pot ser classificada amb base en les dades a què pot accedir en una única operació. Un processador de 8 bits pot accedir a 8 bits de dades en una única operació, mentre un processador de 16 bits pot accedir el doble de dades en la mateixa operació.

### Exemples de processadors de 8 bits

* Atmel AVR (família de microcontroladors)
* Intel 8008
* Intel 8080 (8008 font compatible)
* Intel 8085 (8080 binari compatible)
* Intel 8051 (arquitectura Harvard)
* MOS Technology 6502
* MOS Technology 6507
* Motorola 6800
* Motorola 6803
* Motorola 6809 (parcialment 6800 compatible)
* Microxip PIC10
* Microxip PIC12
* Microxip PIC16
* Microxip PIC18
* Zilog Z80 (8080 binari compatible)
* Zilog Z180 (Z80 binari compatible)
* Zilog Z8
* Zilog eZ80 (Z80 binari compatible)

## Vegeu també

* 32 bits
* 64 bits
* Taxa de bits

## Enllaços externs

* Joan Jacas, Lluís-Xavier Comerón, Amadeu Monreal, Jordi Casabó. Informàtica per a arquitectes, p. 78. Edicions UPC. ISBN 84-8301-593-5
Viccionari
# 8 cm Granatwerfer 34

El morter 8 cm Granatwerfer 34 (abreviat com a: 8 cm GrW 34) era el morter estàndard de l'exèrcit alemany (Wehrmacht) durant la Segona Guerra Mundial. Tenia molt bona reputació per la seva punteria i ràpida tassa de foc.

## Història

L'arma tenia un disseny convencional i podoa ser dividit en tres parts (el canó, el bípode i la base) per a transportar-lo. Afegit al bípode estaven situats un volant de desplaçament i un de nivelació vreuada situats sota del mecanisme d'elevació. Una mira panoràmica estava muntada sobre el mecanisme de transversió per a fer petites correccions en el foc. També es podia utilitzar una linea en el tub del morter per a col·locarlo en posició.
El morter utilitzavaunició de 8 cm i que utilitzava munició de 3,5 kg (d'alt explosiu o de fum) amb un percutor de detonació. La distància operativa del morter podia ser ampliada afegint fins a 3 carregues addicionals per a obtenir més potència.

## Variants

El morter de 8 cm GrW 34/1 era una adaptació per a ser utilitzat com a morter autopropulsat. Una versió més lleugera i amb un canó més curt van començar a ser produïts, i es van anomenar kurzer 8 cm Granatwerfer 42.

## Armes de característiques, qualitats i any

* Brandt Mle 27/31: morter de disseny francés de la dècada de 1920 de calibre 81,4 mm (82 mm). Era el morter en el qual es van inspirar la gran majoria dels morters de la Segona Guerra Mundial.
* Ordnance ML 3 inch Mortar el equivalent britànic.
* Morter M1 el equivalent dels Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* 1 2 German Infantry Weapons. United States War Department, 25 maig 1943, p. 102.
* ↑ German Infantry Weapons. United States War Department, 25 maig 1943, p. 103–104.
* 1 2 US War Department, Military Intelligence Service; Special series no. 14. German Infantry Weapons. Washington: US Government Printing Office, 25 maig 1943, p. 102–112.

## Bibliografia

* Gander, Terry and Chamberlain, Peter. Weapons of the Third Reich: An Encyclopedic Survey of All Small Arms, Artillery and Special Weapons of the German Land Forces 1939-1945. Nova York: Doubleday, 1979 ISBN 0-385-15090-3

## Vegeu també

* Brandt Mle 27/31
* Morter

## Enllaços externs

* German: Mortars & Infantry Guns
* German Infantry Mortars
# Acmonia

Acmonia (Akmonia, grec antic: Ἀκμωνία) va ser una ciutat dàcia esmentada per Ptolemeu.
Estava situada prop de l'actual ciutat de Zavoi. El fort romà d'Acmonia era a prop.

## Vegeu també

* Dàcia

## Referències

* ↑ Olteanu, Toponyms.

## Bibliografia
### Antic

* Anonymous. Tabula Peutingeriana (en llatí), n.d..
* Ptolemy, Claudius. Geographia. Sumptibus et typis Caroli Tauchnitii, n.d.. (in Ancient Greek).

### Modern

* Olteanu, Sorin. «Linguae Thraco-Daco-Moesorum – Toponyms Section» (en romanès). Linguae Thraco-Daco-Moesorum. Arxivat de l'original el 16 juliol 2011. [Consulta: 3 gener 2010].
# Acmonidesita

L'acmonidesita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

L'acmonidesita és un sulfat amb fórmula (NH₄,K,Pb)₈NaFe₄$^{2+}$(SO₄)₅Cl₈ que cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Encara no està classificat en cap grup dins de la classificació de Nickel-Strunz o dins de la classificació de Dana.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció de referència del departament de química de la Universitat de Milà, amb el número de mostra: 2013-02.

## Formació i jaciments

De moment aquest mineral només se n'ha trobat al cràter La Fossa, a l'Illa Vulcano, a Lipari (Sicília, Itàlia), on es forma en fumaroles a uns 250 °C de temperatura. Sol trobar-se associada a altres minerals com el salmiac, l'alunita i l'adranosita.

## Referències

* ↑ «Acmonidesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ Demartin, F., Campostrini, I. i Castellano, C. «Acmonidesite, IMA 2013- 068.». Mineralogical Magazine, 01-12-2013, pàg. 3249-3258.
* ↑ «La Fossa crater, Vulcano Island, Lipari, Eolie Islands (Aeolian Islands), Messina Province, Sicily, Italy» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 agost 2015].
# 2009 Lost Memories

2009 Lost Memories (en coreà, 2009 로스트메모리즈, 2009 Loseutumemorijeu) és una pel·lícula sud-coreana de ciència-ficció del 2002 dirigida per Lee Si-myung i protagonitzada per Jang Dong-gun i Toru Nakamura.

## Argument

La pel·lícula és una ucronia que parteix del fet que, el 1909, An Jung-geun va fracassar en l'intent d'assassinar el cònsol general del Japó a Corea, Ito Hirobumi, i que a causa d'això, la península va ser integrada a l'Imperi Japonès, el qual es va aliar amb els Estats Units durant la Segona Guerra Mundial i la bomba atòmica fou llençada sobre Berlín.
L'acció se situa doncs en un any 2009 alternatiu, quan un grup de d'independentistes coreans, els hureisenjin, titllats de "terroristes" pel poder, assalta un museu de Keijo (nou nom japonès de Seül) per apoderar-se d'un objecte arqueològic anomenat Ànima lunar. Dos agents del JBI (oficina japonesa d'investigació), Masayuki Sakamoto i Shojiro Saigo són encarregats d'investigar l'afer.

## Repartiment

* Jang Dong-gun, Masayuki Sakamoto, agent del JBI amb ascendència coreana
* Toru Nakamura, Shojiro Saigo, fa equip amb Sakamoto
* Seo Jin-ho, Oh Hye-rin, líder femenina dels hureisenjin
* Miki Yoshimura, Yuriko Saigo, dona de Shojiro
* Shin Goo, Takahashi, mentor de Sakamoto
* Ken Mitsuishi, Hideyo
* Shōhei Imamura, historiador
* Kim Min-sun
* Masaaki Daimon
* Nobuyuki Katsube
* Lee Sa-pi
* Woo Sang-jeon

## Referències

* ↑ «[http://www.jmdb.ne.jp/person/p0122340.htm 今村昌平 - Imamura Shōhei]» (en japonès). Japanese Movie Database. [Consulta: 3 juliol 2008].
# 2009 ST19

2009 ST19 és un asteroide Apol·lo d'un quilòmetre de diàmetre descobert per l'astrònom català Josep Maria Bosch, professor del Camp d'Aprenentatge Montsec del Centre d'Observació de l'Univers d'Àger (Lleida), el 16 de setembre de 2009. A causa de la seva òrbita, el cos rocós ha estat qualificat per la NASA com a potencialment perillós en passar molt prop de la Terra. El 2009 ST19, que no estava fitxat a la base de dades del Minor Planet Center, va ser descobert quan passava a uns 600.000 quilòmetres de la Terra, convertint-se en l'asteroide més gran que s'ha acostat al planeta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database».
* 1 2 «JPL Small-Body Database Browser (2009 ST19)», 16-09-2009.(anglès)
* 1 2 «ST19, el asteroide que más se ha acercado a la Tierra», 25-09-2009. Arxivat de l'original el 2009-09-29. [Consulta: 8 agost 2012].(castellà)
* ↑ «List Of The Potentially Hazardous Asteroids (PHAs)».(anglès)
* ↑ «Un lleidatà descobreix l'asteroide en òrbita que passa més pròxim a la Terra», 25-09-2009.

## Enllaços externs

* Órbita del 2009 ST19 a la web de la NASA.
# Adela Wilgocka

Adela Wilgocka (Varsòvia, 1875 - Varsòvia, 5 d'abril de 1960) fou una cantant (soprano) i professora de veu polonesa.
Va néixer del matrimoni de Gustaw Wilgocki i Adela, de soltera Majewska (1849–1919). Es va graduar a l'escola secundària a Varsòvia i a l'Institut de Música de Varsòvia. Després va continuar els seus estudis a París, on va ser alumna de J. Sbriglia i J. Reszke. El 17 de desembre de 1897, va debutar com Susie a Verbum nobile als Teatres de l'Estat de Varsòvia, i es va unir al conjunt d'òpera WTR el setembre de 1898.Varsòvia, Va abandonar la seva carrera d'òpera i va actuar a l'escenari durant els anys 1905-1933. A partir de 1910 també va treballar com a professora en una escola de música de Varsòvia. Professor de cant solista al Conservatori Estatal de Música de Varsòvia (des de 1920) i al Chopin.
Després de la Segona Guerra Mundial, fou professora titular de l'Escola Superior de Música de l'Estat de Łódź i Varsòvia. El curs 1945/1946 va ser la degana del Departament de Vocal de l'Escola Superior de Música de Łódź. Va educar moltes generacions de cantants, els seus estudiants van ser, per exemple, el tenor líric polonès - Wiktor Brégy, però també Jadwiga Dzikówna, Zofia Śliwińska, Adela Winiarska.
Va morir el 1960. Descansa al cementiri de Powązki (secció 180-3-1,2,3).
Va ser l'esposa d'Henryk Comte (mort el 1933), mare d'Henry (1901–1980), ajudant dels presidents de St. Wojciechowski i I. Mościcki.

## Premis i guardons

* Creu d'Oficial de l'Ordre del Renaixement Polònia
* Creu de cavaller de l'Ordre del Renaixement Polònia (1925)
* Creu d'Or al Mèrit (22 de juliol de 1952)
* Medalla del 10è aniversari de la Polònia Popular (25 de març de 1955)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia del teatre polonès (persones). [en línia] [consultat el 2021-07-07].
* 1 2 Warszawa : Drukarnia Wydawnicza 1939, pàg 44 [consultat el 07-07-2021].
* 1 2 Antic cementiri de Powązki: URBAN MAJEWSKI, [a:] Warsaw Historic Grave Monuments [en línia] [consultat el 2021-07-07].
* ↑ M.P. de 1952 núm 70, ítem 1078 "per mèrits en l'àmbit de la cultura i l'art".
* ↑ M.P. de 1955 núm 104, ítem 1411 - Resolució del Consell d'Estat de 25 de març de 1955 núm 0/431 - a instància del ministre de Cultura i Art.

## Bibliografia

* Świątek T.W., Chwiszczuk R., De Sawa a Kama, és a dir, el moviment social de dones, ed. 2011, Fundació Cultus Varsòvia, pàg 33.
# Adela Reta

Adela Reta (Uruguai, 9 de juliol de 1921 - 3 d'abril de 2001), va ser una jurista, professora i política uruguaiana, pertanyent al Partit Colorado.

## Biografia

Es va graduar en Dret a la Facultat de Dret de la Universitat de la República de l'Uruguai el 1947, especialitzant-se en Dret Penal. Es va incorporar com a professora d'aquesta assignatura a l'ensenyament universitari, obtenint el 1956 la titularitat de la càtedra per concurs, convertint-se en la primera dona catedràtica de la Universitat de la República. Va exercir aquest càrrec docent fins que el 1978, durant la intervenció de la casa d'estudis decretada per la dictadura cívic-militar va ser obligada a renunciar a la mateixa per les autoritats interventores, com a conseqüència de la seva oposició al règim, que l'havia portat a exercir la defensa de presos polítics.
Es va reincorporar a la docència el 1985, després de la caiguda de la dictadura, i va continuar-hi fins a la seva jubilació.
Va escriure mateix nombrosos llibres sobre Dret Penal, (Curs de Dret Penal, La protecció jurídic-penal de la família) i en particular sobre la problemàtica de la minoritat infractora. Es va convertir en una de les majors especialistes en aquestes àrees al seu país.

## Àmbit polític

En el pla polític, el 1965 va ser designada Ministra de la Cort Electoral.
Dos anys després, el govern d'Óscar Diego Gestido la va designar presidenta del Consell de l'Infant, càrrec que va ocupar fins a la seva renúncia el 1974.
Entre 1983 i 1985 va presidir la Comissió de Drets Humans del Partit Colorado, des de la qual va recolzar una amnistia per als presos polítics .
Després de la restauració democràtica, el president Julio María Sanguinetti la va designar ministra d'Educació i Cultura, cartera en la qual va romandre durant tot el quinquenni 1985-1990. Així mateix, va ser provisionalment titular del Ministeri de Justícia, creat per la dictadura, fins a la seva supressió al juny de 1985.
Al començar la segona presidència de Sanguinetti, va assumir la presidència del Consell Directiu del SODRE (organisme dependent del Ministeri d'Educació que administra els mitjans de comunicació de ràdio i televisió pertanyents a l'Estat), funció que va exercir fins al 2000, pocs mesos abans de la seva mort.
L'Auditori Nacional Adela Reta va homenatjar la seva obra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Falleció Adela Reta» (en castellà). LR21, 05-04-2001.
* ↑ «Historia» (en castellà). Auditorio Nacional del SODRE Dra. Adela Reta. Arxivat de l'original el 2018-07-22. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ «Fotos del Auditorio Nacional Adela Reta del SODRE» (en castellà). SODRE. Arxivat de l'original el 2013-06-14. [Consulta: 4 març 2020].
# Agarak (Siunik)

Agarak (armeni: Ագարակ) és una vila dins la municipalitat de Meghri de la província de Siunik al sud d'Armènia. Va ser fundada el 1949. És considerada la part final sud d'Armènia i està a la riba esquerra del riu Aras a la frontera amb Iran. El 2011 tenia 4.429 habitants. El setembre de 2016 va ser incorporada a la comunitat de Meghri. L'actual Agarak estava al cantó d'Arevik del Regne d'Armènia. La seva regió tenia mines de coure i de plom.
# Agardita-(La)

L'agardita-(La) és un mineral de la classe dels fosfats. És un arsenat de fórmula LaCu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O que pertany al grup de la mixita. Va ser anomenat així l'any 1983 per Peter J. Modreski per la seva relació amb els altres minerals de la sèrie de l'agardita. La seva localitat tipus es troba a la mina Dorothea, Selva Negra, Alemanya. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Alforja, situada al municipi homònim del Baix Camp (Tarragona).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'agardita-(La) pertany a «08.DL - Fosfats, etc. amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: foggita, cyrilovita, mil·lisita, wardita, agardita-(Nd), agardita-(Y), agardita-(Ce), goudeyita, mixita, petersita-(Y), zalesiïta, plumboagardita, calciopetersita, cheremnykhita, dugganita, kuksita, wallkilldellita-(Mn), wallkilldellita-(Fe) i angastonita.

## Referències

* ↑ «Agardite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ Agardite. Webmineral
* ↑ Abella i Creus, Joan «Plumboagardite, green anglesite and other minerals from the Alforja mine, Alforja, Tarragona, Catalunya». Mineral Up, 2, 2018 [Consulta: 13 gener 2024].

## Vegeu també

* L'agardita-(Ce)
* L'agardita-(Nd)
* L'agardita-(Y)

## Bibliografia

* Modresky, Peter J. (1983) Agardite-(La), a Chemically Complex Rare-Earth Arsenate from the Gallinas District, Lincoln Co., New Mexico. In Anthony, J. W., (editor), Oxidation Mineralogy of Base Metal Deposits, Fifth Joint Mineralogical Society of America - Friends of Mineralogy Symposium.
* Fehr, T. & Hochleitner, R. (1984) Agardit-La. Ein neues Mineral von Lavrion, Griechenland. Lapis 9 (1), 22; 37. (en alemany).
* American Mineralogist: 70: 871.