OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gausac

Gausac és una entitat municipal descentralitzada del municipi de Vielha e Mijaran, a la Vall d'Aran. És un conjunt que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
El poble de Gausac, cap de l'antic municipi homònim, està situat a 994 m d'altitud, a l'esquerra de la Garona i a l'extrem NW de la plana de Vielha, al peu dels vessants de la muntanya de Varicauva. El nucli, que el 1981 tenia 245 h, s'estén al llarg de la carena que domina el petit barranc de Gausac, en una configuració típica de poble de vessant, en pendent. Però la primitiva imatge de poble aïllat s'ha vist greument afectada per la proximitat de Vielha, la urbanització anàrquica de la qual s'ha estès vers el camí de Gausac i ha determinat que els dos nuclis gairebé s'unissin, bo i convertint Gausac en un barri de Vielha. A l'extrem inferior del poble, vora la carretera, hi ha l'església parroquial de Sant Martí de Gausac, gòtica (segle XV), que sobresurt per damunt del desgavell urbanístic.
El 2019 tenia una població de 537 habitants. Va ser municipi independent fins al 1970, i el seu terme comprenia el poble de Casau o la caseria de Sant Pèr.
Evolució demogràfica :
| 1990 | 1991 | 1994 | 1995 | 1996 | 2001 | 2003 | 2005 |
| 226 | 232 | 232 | 313 | 453 | 555 | 574 | 566 |

## Referències

* ↑ «Gausac». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada de Gausac». municat.gencat.cat. [Consulta: 26 agost 2020].
* 1 2 «Gausac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ «252430 Vielha e Mijaran». Idescat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «25545 Gausach». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 10 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Imatge estereostòpica del 1917, obra de Josep Salvany i Blanch
* Fotografia del Crist esculpit a la paret de l'església
# Corre-soques ala-rogenc

El corre-soques ala-rogenc (Premnornis guttuliger) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) i única espècie del gènere Premnornis.

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida de les muntanyes des de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela, cap al sud, a través de l'est d'Equador fins l'est del Perú.

## Referències

* ↑ «Corre-soques ala-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Ortàtiube

Oràtiube (en rus: Ортатюбе) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 1.009 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* 1 2 Село Ортатюбе на карте
# Paulí el Penitent

Paulí de Pel·la o Paulí el Penitent, en llatí Paulinus o Paulinus Poenitens, en grec antic Παυλι̂νος, (Pel·la, Macedònia vers 376-?) fou un escriptor eclesiàstic romà, fill de Hesperi, prefecte del pretori romà i procònsol d'Àfrica, i net del poeta Ausoni.
Va néixer el 376 a Pel·la, a Macedònia però amb només un any ja fou portat a Cartago on el seu pare va exercir el govern, i amb tres anys va anar a Bordeus on es va educar. Als 15 anys una malaltia va aturar els seus estudis i els seus pares li van permetre viure una vida de plaer i seguretat; als 20 anys es va casar amb una dama de noble família i certa riquesa; el seu pare va morir quan Paulí tenia 30 anys i llavors es va disputar l'herència amb el seu germà (aquest volia privar a la vídua del llegat conjugal).
El 414 va donar suport a Prisc Àtal que protegit pel visigot Ataülf va assolir la corona, i fou nomenat Comes Rerum Privatarum; esperava que els gots no atacarien Bordeus però la ciutat fou ocupada poc després i saquejada; es va retirar a Bazas (llatí Vazates) que fou assetjada per gots i alans; va intentar retirar-se a Grècia on la seva mare tenia terres, però la seva dona no se'n va voler anar; llavors es va voler fer monjo però els seus amics se'n van riure; una mica després van morir la seva mare, la seva sogre i la seva dona en poc espai de temps; també va perdre als seus fills excepte un que era monjo, que també va morir algun temps després sobtadament.
Com que les terres de Grècia no li produïen cap guany es va retirar a Marsella on va comprar i va dirigir una granja que va fracassar, i ho va perdre tot pels deutes, havent de viure de la caritat. Durant l'estada a Marsella es va relacionar amb nombrosos religiosos i la seva ment es va omplir de sentiments d'aquesta mena, fins que fou batejat el 422 quant tenia 46 anys. Va viure almenys fins als 84 anys (460) quan va escriure un poema sobre la seva vida.
Als 83 anys va compondre un relat de la seva vida: l'Eucaristicon Deo sub epehemeridis meae textu, que ocasionalment ha estat atribuït incorrectament a Paulí de Nola. En aquesta autobiografia fa acció de gràcies per la vida que ha tingut, a pesar que la majoria dels dies patia la seva malaltia, la pèrdua de propietats i els perills de la invasió bàrbara. El relat, no obstant això, presenta un relat sincer del període, i una expressió de l'exaltació dels seus sentiments. Tanmateix, l'estil i la versificació no corresponen qualitativament a la sinceritat i l'alçada de la inspiració. A més, la data del text és desconegut, hi ha un passatge que dona a entendre una data aproximada entre el 459 i el 465. De fet el nom de l'autor no es coneixia fins que Margarin de La Bigne, autora de la Bibliotheca Patrum (1579) va aportar un altre manuscrit amb el nom «Paulí».

## Referències

* ↑ Lejay, Paul. «Paulinus of Pella». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). Nova York: Catholic Encyclopedia Press, 1913.
# Chicken (pel·lícula)

Chicken és un curtmetratge irlandès de 2001 dirigit per Barry Dignam sobre la manera com els homes adolescents de vegades redirigeixen els seus sentiments d'afecte els uns pels altres cap a activitats sovint violentes o competitives, com ara el joc de la gallina.

## Trama

En Mick (Darren Healy) i en Kev (Niall O'Shea) passen una tarda a prop de les vies del ferrocarril a la vora del mar, on Mick ensenya a Kev a fer "Shotgunning" amb la cervesa per motius desconeguts per l'espectador. Observa que en Kev és "una mica ximple" després de no reproduir la tècnica adequada de shotgunning i demana a Kev que s'assegui a prop seu per fer una prova de coratge, el joc del ganivet, que consisteix a clavar un ganivet. entre els dits estesos a un ritme cada cop més ràpid. El joc es juga normalment amb la mà d'una persona alhora i, com a gest del que es pot veure com un sacrifici de si mateix, Mick posa la seva mà sobre la de Kev per tal de protegir la mà d'en Kev de l'impacte d'una lesió en cas que es produeixi.
Quan un tren passa al costat d'ells, Mick talla accidentalment en Kev i ell mateix molt lleugerament amb el ganivet. S'ajunten les mans amb força i en Mick, que de sobte sembla molt insegur i amb necessitat d'afecte, és abraçat amorosament per Kev, que potser sap des del temps per què en Mick el va portar aquí.
Apareix una única pantalla de crèdits, després la pel·lícula acaba amb una breu foto dels dos en silueta, separats, mirant com es pon el sol sobre l'oceà.

## Producció

Chicken es va rodar durant dos dies en pel·lícula de 35 mm amb una banda sonora de Dolby Digital.
El títol del curtmetratge té un doble sentit, ja que "chicken" també és un terme en argot per a un jove homosexual.

## Premis i nominacions

| Festival | Categoria | Any | Resultat |
| 54è Festival Internacional de Cinema de Canes | Palma d'Or al millor curtmetratge | 2001 | Nominat |
| GAZE International LGBT Film Festival Dublin | Millor curtmetratge | 2001 | Guanyador |
| Festival Internacional de Cinema de Newport | Premi del jurat al millor curtmetratge | 2001 | Guanyador |
| Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Barcelona | Recomanació especial del jurat | 2001 | Guanyador |
| BFI International London Lesbian & Gay Film Festival | Jury Commendation Film Four TX Short Film Prize | 2002 | Guanyador |
| Cabbagetown Film Festival, Toronto | Millor curtmetratge | 2002 | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Chicken». Merriam-Webster. [Consulta: 26 gener 2012].
* ↑ «Official Selection 2001 – Short Films». Cannes Film Festival. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2012. [Consulta: 27 gener 2012].
* 1 2 3 «Awards 2001». Irish Film Board. [Consulta: 27 gener 2012].
* ↑ «2002 Lineup». Cabbagetown Short Film & Video Festival. Arxivat de l'original el 19 febrer 2012. [Consulta: 27 gener 2012].

## Enllaços exters

* Chicken - Lloc web oficial
* Chicken (pel·lícula) a Vimeo — El curt sencer en HD.
* Chicken a YouTube — el curt sencer en resolució mitjana
# Llorenç Matamala i Piñol

Llorenç Matamala i Piñol (Sant Fruitós de Bages, 1856 - Barcelona, 29 de juliol de 1927) fou un escultor català.
Va ser deixeble i gendre de l'escultor Joan Flotats, amb el qual va treballar a la decoració escultòrica del Parc de la Ciutadella, i va estudiar a l'Escola de la Llotja de Barcelona. Col·laborador i amic de joventut d'Antoni Gaudí, el va ajudar a la Sagrada Família, on era cap de l'equip d'escultors, realitzant nombroses obres seguint les directrius marcades per Gaudí. També col·laborà a la Casa de los Botines. Va ser pare del també escultor Joan Matamala i Flotats.

## Obres de Matamala
### A la Sagrada Família

* Àngels trompeters, Jesús treballant de fuster, Jesús predicant al temple, El savi i el Nen Jesús, Família de Jesús, Mort dels Sants Innocents, La fugida a Egipte (en col·laboració amb Carles Mani), Sant Zacaries, Sant Joan predicant, Immaculada Concepció, Casament de Josep i Maria, Coronació de Maria, La barca de Sant Josep, La presentació de Jesús al temple i Visitació (façana del Naixement).
* Mare de Déu amb el Nen, Mort del Just, Temptació de la Dona i Temptació de l'Home (Portal del Roser).
* Sant Maties, Sant Judes Tadeu, Sant Simó i Sant Bernabé (campanars del Naixement).

### A la Casa Botines

* Sant Jordi i el drac, a la façana principal de la Casa Botines de la ciutat de Lleó

## Referències

* 1 2 «Llorenç Matamala i Pinyol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 141. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ Bassegoda. Gaudí o espacio, luz y equilibrio. p. 155.
# Yeni Shehir

Yeni Shehir és el nom dels següents llocs:
* Antic nom turc de Làrissa a Grècia
* Moderna Yenişehir, ciutat d'Anatòlia a Turquia
# Mosquió

Mosquió és el nom dels següents personatges:
* Mosquió (poeta), poeta grec.
* Mosquió (escriptor segle III aC), escriptor grec
* Mosquió (cuiner), notable cuiner grec
* Mosquió (escriptor segle II), escriptor grec.
* Mosquió (metge), metge grec
* Mosquió (escultor), escultor grec
# Orquestra Simfònica de Nova York

L'Orquestra Simfònica de Nova York va ser fundada com la Societat Simfònica de Nova York a la ciutat de Nova York per Leopold Damrosch el 1878. Durant molts anys va ser rival de l'antiga Societat Simfònica Filharmònica de Nova York (Nova York Philharmonic). Va comptar amb el suport d'Andrew Carnegie qui va construir el Carnegie Hall (obert el 1891) expressament per a l'orquestra. La Simfònica va ser coneguda per interpretar les obres franceses i russes de forma més colorista que la Filharmònica, la qual excel·lia en el repertori alemany.
A la seva mort el 1885, Leopold Damrosch va ser succeït com a director musical pel seu fill Walter Damrosch.
El 1903, durant una reorganització, va ser rebatejada com l'Orquestra Simfònica de Nova York, i els seus primers enregistraments van ser fets aquell any com la "Damrosch Orquestra" per Columbia Records (dels quals només un es va editar comercialment, el preludi de Carmen de Georges Bizet). El 1920 es va convertir en la primera orquestra americana en viatjar a Europa, i les emissions radiofòniques dels seus concerts van començar el 1923. El 1928, l'orquestra es va fusionar amb la Societat Filharmònica de Nova York per formar la Societat Filharmònica-Simfònica de Nova York, més tard reanomenada com la Filharmònica de Nova York.

## Enllaços externs

* Article en la història de les orquestres de Nova York
# Paul Dearing

Paul Dearing (Carrington, 2 de març de 1942 - Eleebana, 6 d'abril de 2015) va ser un jugador d'hoquei sobre herba australià que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
Com a porter va disputar 69 partits internacionals amb Austràlia entre 1963 i 1972. Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1964, a Tòquio, va guanyar la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herba, el 1968, a Ciutat de Mèxic, va guanyar la medalla de plata, mentre el 1972 fou cinquè. Un cop retirat va exercir d'entrenador i àrbitre d'hoquei i el 2008 va passar a formar part del Hall of Fame Hockey Australia.

## Referències

* ↑ GARDINER, JAMES. «Triple Olympian Paul Dearing passes at 73» (en anglès australià), 06-04-2015. [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ «Olympedia – Paul Dearing». [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ Hall of Fame (anglès)
# Lü Kuang

Lü Kuang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 呂嚝 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 呂嚝 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Lü.
Lü Kuang va ser un general militar que servia el senyor de la guerra Yuan Shao durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Era el germà de Lü Xiang, que també servia sota Yuan Shao.

## Biografia en la ficció

Després de la mort de Yuan Shao, els germans Lü van començar a servir sota Yuan Shang, el tercer fill de Yuan Shao. Durant el conflicte entre Yuan Shang i el seu germà major Yuan Tan, Yuan Tan va enviar el seu millor guerrer, Cen Pi, a desafiar els homes de Yuan Shang. Lü Kuang va acceptar el desafiament i derrotà i matà Cen després de lluitar durant tres rondes amb ell. Yuan Shang va recompensar els germans Lü en concedir-les els segells oficials de generals.
Fins i tot després de la demostració de força de Lü Kuang, Yuan Shang no el va tractar adequadament. Quan Yuan Shang va ordenar els germans Lü d'atacar Yuan Tan, Yuan Tan recordà a Lü Kuang la seva amistat amb ell i quina posició ocupava Kuang a les files de Yuan Shang. Els germans Lü llavors van fer defecció cap a Yuan Tan.
Yuan Tan originalment va prometre als germans Lu un bon salari i tractament, emperò els va tractar igual de malament que abans Yuan Shang. Quan Yuan Tan es va rendir al senyor de la guerra Cao Cao, els germans Lü el van acompanyar per trobar-se amb Cao. Cao ansiosament els va acceptar i els va recompensar amb sedes i joies. Quan Cao va anar a la guerra amb els Yuan més tard (Yuan Tan va trair Cao Cao després de la seva rendició), els germans Lü van servir com els seus generals. Això no obstant, van causar moltes baixes i defeccions al bàndol dels Yuan. Després que Yuan Tan havia mort i Yuan Xi i Yuan Shang eren al caire de la derrota, els germans Lü van demanar defendre Runan en lloc de lluitar al front. Des de Runan, els germans Lü van dirigir un atac sobre el senyor de la guerra Liu Bei a Xinye.
Els germans Lü van dirigir una tropa de 10.000 homes cap als camps de Xinye i van desafiar els generals de Liu a duels. Zhao Yun va acceptar el desafiament i es va enfrontar contra Lü Kuang. El dos lluitaren durant vint rondes i cap de les parts semblava guanyar un avantatge. Zhao llavors va atreure Lü perquè el perseguira i tot seguit li va travessar amb la llança la gargamella de Lü amb un atac sobtat, que va matar Lü instantàniament. Lü Xiang va continuar lluitant amb les forces de Liu Bei fins que va topar-se amb Zhang Fei, que el va matar després d'una breu lluita.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Enllaços externs

* Fitxa de Lu-Kuang a kongming.net (anglès)
# Yenicekent

Yenicekent és un municipi dependent del districte de Buldan, província de Denizli al sud-oest de Turquia. La regió és notable perquè els seus altiplans estaven coberts per feréstecs i densos boscos. Yenicekent és també la ubicació de l'antiga Trípolis de Frígia.

## Història

Trípolis de Frígia fou un antic assentament prop del poble de Yenice al districte de Buldan. Les ruïnes es remunten al període hel·lenístic. Trípolis, que es trobava a la ruta de Sardes-Laodicea, que s'estén Mesopotàmia avall, va ser establerta per a propòsits militars i comercials. Trípolis va esdevenir famosa amb l'expansió del cristianisme, amb la seva gent que treballava en l'agricultura i que teixia. La indústria del trenat present a Buldan es pot remuntar a temps antics. Hi ha poques restes de les muralles de la ciutat; només el teatre, l'hipòdrom i algunes tombes sobrevisqueren al gran terratrèmol de 1354. Les ruïnes han estat inexplorades fins avui i se situen a l'est de la ciutat moderna, en els pendents entre Yenicekent i el llit del riu Büyük Menderes, a una distància de 40 km de la ciutat de Denizli.
# Nap (desambiguació)

* El nap (Brassica rapa subsp. rapa)
* Nap silvestre (Brassica rapa)
* Nap-i-col, nap rodó o napís (Brassica rapa subsp. campestris)
* Rel de l'escurçonera de nap o salsifís (Scorzonera hispanica)
* Nap de bou, nap de bestiar o colza (Brassica napus)
* Nap bord o repunxó (Campanula rapunculus)
* Nap del diable o nap coent (Bryonia cretica)
* Naps de soldat (Beta macrocarpa)
Viccionari
# Gegantona Mary Santpere

La Gegantona Mary Santpere pertany a la comparsa del Poble Espanyol. Representa un dels personatges més populars de l'escena barcelonina: l'actriu, vedet i humorista coneguda també per la Reina del Paral·lel.
La gegantona Mary Santpere es va construir el 1989 al taller de Can Boter, a Tiana, i és propietat de l'empresa que gestiona el Poble Espanyol. En un primer moment va ser exposada a la Taverna d'en Benito Vela, i després va ser portada al recinte del Poble Espanyol per ser mostrada amb la resta de figures del parc.
La figura sol sortir amb els Gegants del Poble Espanyol, en Marcel i la Clara, gegants de la comparsa que representen els primers visitants del Poble Espanyol, i amb quatre gegantons més, la Rosalia, en Feliu, la Paulina i l'Andreu, que simbolitzen les estacions de l'any. Tots plegats es deixen veure en actes i celebracions del parc i en cercaviles o trobades de fora, on són convidats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gegantona Mary Santpere». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Paul Daumont

Paul Daumont (Bangui, 1 de setembre de 1999) és un ciclista burkinès.
De pare francès, va néixer a Bangui, capital de la República Centreafricana, el 1999. S'inicià en el ciclisme el 2017. El 2018 fou setè al Tour de l'Espoir, la prova inaugural de la Copa de Nacions sub-23 i entrà al Centre mundial del ciclisme d'Aigle, Suïssa. Al setembre va representar el seu país als campionats del món i va tancar la temporada al Tour de Faso, on fou setè.
El 2019 es proclamà campió sub-23 de Burkina Faso i va guanyar el Tour de la Costa d'Ivori i la medalla de bronze al campionat africà sub-21 en carretera. El 2021 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va disputar la prova en ruta del programa de ciclisme. El 2023 es tornà a proclamar Campió de Burkina Faso en ruta i guanyà el Tour de Faso.

## Palmarès

* 2017
** 1r al Gran Premi CNOSB
* 2019
** Campió de Burkina Faso en ruta sub-23
** 1r al Gran Premi del President de la FBC
** 1r al Tour de la Costa d'Ivori i vencedor de 2 etapes
** 1r al Gran Premi de FNDS9
** Vencedor d'una etapa al Tour de Togo
* 2020
** 1r al Gran Premi 14
** Vencedor de 2 etapes al Gran Premi Chantal Biya
* 2021
** Campió de Burkina Faso en ruta
** Campió de Burkina Faso en ruta sub-23
** 1r al Tour de Benín i vencedor de 4 etapes
** 1r al Gran Premi Cham-Hagendorn
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Mali
** Vencedor de 2 etapes al Tour del Camerun
* 2022
** 1r al Gran Premi 14
** 1r al Gran Premi Dafani
** 1r al Gran Premi d'Abidjan
** Vencedor de 4 etapes al Tour de la Costa d'Ivori
* 2023
** Campió de Burkina Faso en ruta
** 1r al Tour de Faso i vencedor de 5 etapes
* 2024
** Campió de Burkina Faso en ruta

## Referències

* ↑ «Tropicale Amissa Bongo : une amitié née sous les tropiques», 22-01-2019.
* 1 2 Nicolas Gachet. «Mondial : Paul Daumont, de téléspectateur à acteur», 25-09-2018.
* ↑ Alain Didier Compaoré. «Cyclisme: le Burkinabè Paul Daumont en stage au Centre mondial du cyclisme», 26 juillet 2018.
* ↑ «Cyclisme: le Burkinabè Paul Daumont disputera les Mondiaux 2018», 21-09-2018.
* ↑ «Cyclisme : Salfo Bikienga, champion revanchard», 30 juin 2019.
* ↑ Abel Azonhande. «Tour cycliste de Côte d'Ivoire: Paul Daumont du Burkina grand vainqueur», 14-09-2019.
* ↑ «Paul Daumont et Awa Bamogo en bronze aux championnats d’Afrique de cyclisme», 19-03-2019.
* ↑ «Olympedia – Paul Daumont». [Consulta: 21 febrer 2024].
* ↑ «Tour du Faso 2023: Paul Daumont wins the 34th edition» (en anglès americà). [Consulta: 21 febrer 2024].
# Xílovo (Novossibirsk)

* Per a altres significats, vegeu «Xílovo».
Xílovo (en rus: Шилово) és un poble de l'óblast de Novossibirsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 179 habitants, pertany al districte de Novossibirsk.

## Referències

* ↑ «детский сад "Лукоморье"».
# Mrazekita

La mrazekita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser acceptada com a espècie mineral vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1990. Rep el seu nom en honor de Honors Zdenek Mrázek (1952-1984), que va recollir les primeres mostres del mineral i en va reconèixer les seves característiques inusuals.

## Característiques

La mrazekita és un fosfat de fórmula química Bi₂Cu₃(PO₄)₂O₂(OH)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic en cristalls aciculars o esvelts, tabulars en 101, allargats al llarg de [010] o [201], amb terminacions de falca, de fins a 2 mm; i també en roseteso esfèrules de cristalls aciculars radials, i a com crostes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mrazekita pertany a «08.DJ: Fosfats, etc, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: johnwalkita, olmsteadita, gatumbaïta, camgasita, fosfofibrita, meurigita-K, meurigita-Na, jungita, wycheproofita, ercitita i attikaïta.

## Formació i jaciments

La mrazekita és un mineral secundari rar format per l'oxidació de sulfurs polimetàl·lics. Ha estat trobada majoritàriament a Europa, a Ullerseuth (Turíngia, Alemanya), Lautertal (Hessen, Alemanya), a Ľubietová (Regió de Banská Bystrica, Eslovàquia), Ste Marie-aux-Mines (Alsàcia, França), Aldeia Nova Districte de Viseu, Portugal), Jáchymov (Bohèmia, República Txeca), i als monts Banat, (Caraş-Severin, Romania). L'únic indret on ha estat trobada fora d'Europa és el riu Morass (Victòria, Austràlia).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: Calcopirita, tetraedrita, calcocita, malaquita, piromorfita, pseudomalaquita, libethenita, reichenbachita, beudantita, bismutita, mixita, crisocol·la.

## Referències

* ↑ «Mrazekite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Mrazekita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2012. [Consulta: 7 desembre 2016].