OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The King Tide

The King Tide és una pel·lícula de thriller dramàtic canadenc de 2023, dirigida per Christian Sparkes.
La pel·lícula està ambientada en un petit poble de pescadors de l'illa on apareix un nen que té poders especials i místics, que condueixen l'ordre social de la ciutat a la vora de la guerra civil, ja que els residents no estan d'acord sobre si el nen va ser enviat amb un propòsit espiritual més gran. S'ha subtitulat al català.

## Repartiment

* Clayne Crawford com a Bobby
* Lara Jean Chorostecki com a Grace, la dona d'en Bobby
* Frances Fisher com a Faye, la mare de la Grace
* Alix West Lefler com a Isla, la filla adoptiva d'en Bobby i la Grace
* Aden Young com a Beau
* Cameron Nicoll com a Junior, el fill d'en Beau
* Ryan McDonald com a Dillon, un pescador de l'illa

## Rodatge

La pel·lícula es va rodar a Terranova i Labrador a la tardor de 2022.

## Dispositius i temes literaris

La pel·lícula utilitza molts dispositius i temes literaris com el realisme màgic, el paradís perdut i el neoludisme, el rebuig de la tecnologia i la globalització.

## Referències

* ↑ John Hazelton, "Toronto unveils 2023 Platform line-up; ‘Dream Scenario’ with Nicolas Cage to open". Screen Daily, August 2, 2023.
* 1 2 Etan Vlessing, "Frances Fisher, Lara Jean Chorostecki Topline ‘The King Tide’ Thriller". The Hollywood Reporter, December 1, 2022.
* ↑ «The King Tide». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ Mullen, Pat. «TIFF Platform Competition Includes Canada's The King Tide» (en anglès americà). That Shelf, 02-08-2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Sobczynski, Peter. «TIFF 2023 Features Round-Up: The Monk & the Gun shines» (en anglès americà). The Spool, 17-09-2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
# Sebastià Gràcia i Petit

Sebastià Gràcia i Petit (Lleida maig 1927 - 14 de maig de 2011) és un sardanista i promotor de la cultura catalana.

## Biografia

Treballà de llibreter i fou membre de l'Orfeó Lleidatà. El 1940 fundà a Lleida la Colla Sardanista Santiago Rusiñol, i després passà a formar part del Club Esportiu Huracans, divulgador de la sardana per terres de Lleida. Promogué la difusió del fet sardanista mitjançant els seus articles a la premsa i el programa La Sardana que s'ha emès durant dècades a Ràdio Lleida (del 1960 al 2007, pel cap baix). Va rebre els Premis Dia de la Sardana de l'Obra del Ballet Popular els anys 1962, 1974, 1976, 1980, 1995 i 2000.
El 1987 va rebre la Creu de Sant Jordi. El 2007 es va afegir a la iniciativa duta a terme per Emili Casademont i Comas des del Diari de Girona i la revista Som, sigui declarat l'any de La Santa Espina; en aquest mateix any 2007 va ser distingit amb la medalla de la ciutat de Lleida.

## Referències

* ↑ Mor a Lleida Sebastià Gràcia, considerat un referent del sardanisme a Diari de Girona, 20 de maig de 2011
* ↑ Mor Sebastià Gràcia i Petit Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. a Sardalleida

## Enllaços externs

* Estratègies de contestació a la Lleida franquista. La cultura com a esquer: 1953-1972. Actituds cíviques aoficials i de resistència
# Kumi Yokoyama

Kumi Yokoyama (横山 久美, 13 d'agost de 1993) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2015. Va disputar 35 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 2019.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2015 | 5 | 2 |
| 2016 | 8 | 3 |
| 2017 | 11 | 6 |
| 2018 | 11 | 5 |
| Total | 35 | 16 |

## Referències

* ↑ 2015, 2016, 2017, 2018 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Kumi Yokoyama, Fitxa a Soccerway
# Festival de la Cançó Caribenya

El Festival de la Cançó Caribenya és una competició anual de cançons celebrada entre els països de la Unió de Radiodifusió Caribenya (URC). És la competició de cançons millor valorada del Carib. Sovint, es refereix com el Festival de la Cançó d'Eurovisió, i en ocasions anomenat erròniament el Festival de la URC.
Cada illa i país participants realitzen una final nacional on es tria un guanyador. Aquesta s'emet en viu en la competició nacional per les estacions de televisió dels membres de la URC. El guanyador d'aquesta final es presentarà llavors a la competició. Al festival, el finalista representa el seu país.
El programa ha estat emès en viu des que es va estrenar en 1984.

## Referències

* ↑ «Caribbean Song Festival». Arxivat de l'original el 22 d'abril de 2016. [Consulta: 15 abril 2016].
# Jimmy Reece

Jimmy Reece (17 de novembre del 1929, Oklahoma City, Oklahoma - 28 de setembre del 1958, Trenton, Nova Jersey) fou un pilot de curses automobilístiques estatunidenc. Reece va córrer a la Champ Car a les temporades 1952-1958 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis d'aquests anys menys la del 1953. Jimmy Reece va morir en un accident a la cursa de Trenton (Nova Jersey).

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1952 | 37 | 23 | 133.993 | 29 | 7 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1954 | 25 | 7 | 138.312 | 18 | 17 | 194 | 0 | A 6 voltes |
| 1955 | 5 | 15 | 139.991 | 12 | 33 | 0 | 0 | Motor |
| 1956 | 26 | 21 | 142.885 | 14 | 9 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1957 | 5 | 6 | 142.006 | 11 | 18 | 182 | 0 | Accelerador |
| 1958 | 16 | 3 | 145.513 | 3 | 6 | 200 | 0 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 976 | 0 | |
| Curses | 6 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 3 |
| Retirades | 2 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Jimmy Reece va participar en 6 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1952.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 6
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# The Twelve Days of Christmas

The Twelve Days of Christmas (els dotze dies de Nadal) és una nadala en anglès molt antiga i molt popular als països anglòfons. És una cançó de recapitulació on s'enumeren dotze regals que una persona diu haver rebut del seu enamorat/enamorada durant els dotze dies consecutius del temps de Nadal.

## Origen

La melodia bàsica era ja coneguda a Escandinàvia al segle xvi. A principis del segle xx, Frederic Austin la va modificar a partir del vers dels cinc anells d'or i aquesta és la versió dels The Twelve Days of Christmas que s'ha popularitzat fins ara. Després de l'anunci d'un nou regal la llista dels precedents es va repetint en ordre invers cada vegada. Els regals són els següents en aquest ordre:
* Una perdriu en una perera
* Dos tórtores
* Tres gallines franceses
* Quatre merles
* Cinc anells d'or
* Sis oques ponent
* Set cignes nadant
* Vuit xiquetes munyint
* Nou dames dançant
* Deu senyors saltant
* Onze flautistes tocant la flauta
* Dotze tamborers tocant el tambor

## Referències

* ↑ The New Oxford Book of Carols
* ↑ Gomme, Alice Bertha. "The Twelve Days of Christmas". The Traditional Games of England, Scotland, and Ireland, Vol. II. London: Strand, 1898. Pp. 215–32.

## Enllaços externs

* Straight No Chaser - 12 Days
* The Twelve Days of Christmas - Creature Comforts
# Sebastià Jovani

Sebastià Jovani (Barcelona, 1977) és un escriptor català de novel·la, poesia i assaig. La seva primera obra va ser l'assaig Els llibres del Diable. Com a narrador ha publicat les novel·les Emulsió de Ferro, Emet o la revolta, traduïda al castellà l'any 2012, i L'Ètica.

## Obres
### Novel·la

* Emulsió de Ferro. Barcelona: La Magrana, 2009. ISBN 978-84-9867-415-6
* Emet o la revolta. Barcelona: La Magrana, 2011. ISBN 978-84-8264-940-5
* Emet o la rebelión. Barcelona: Duomo, 2012. ISBN 978-84-15355-29-8 (castellà)
* L'Ètica. Barcelona: Alrevés, 2014. ISBN 978-84-15900-31-3

### Assaig

* Els llibres del Diable. Barcelona: Llibres de l'Índex, 2006.
* Los libros del Diablo. Barcelona: Ediciones de la Tempestad, 2006. ISBN 978-84-7948-076-9 (castellà)

### Relats a antologies

* Matar en Barcelona. Barcelona: Alpha Decay, 2009. ISBN 978-84-937269-5-9 (castellà)
* Crims.Cat. Barcelona: Alrevés, 2011. ISBN 978-84-937920-8-4

## Referències

* ↑ Javier Coria, PREMIOS BRIGADA 21, 7 de juliol de 2014
* ↑ Verdinada, l'escola Youkali i Amics de la gent gran, premis Vila de Gràcia, L'Independent de Gràcia, 9 d'abril de 2010
* ↑ Ernest Alós i Anna Abella, La cosecha negra en catalán más recienteEl Periódico, 5 de febrer de 2014
* ↑ Anna Maria Villalonga, L'Ètica de Sebastià Jovani, Núvol, 18 de febrer de 2014

## Enllaços externs

* Bloc de l'autor.
* Entrevista d'Adam Martin, Ara, 25 d'abril de 2012.
# Ramūnas Navardauskas

Ramūnas Navardauskas (Šilalė, Tauragė, 30 de gener de 1988) és un ciclista lituà, professional des del 2007. Actualment corre a l'equip Bahrain-Merida. En el seu palmarès destaquen diversos campionats nacionals en ruta.
Al Giro d'Itàlia de 2012 va vestir la maglia rosa durant 2 etapes, després que el seu equip guanyés la contrarellotge per equips, mentre en l'edició del 2013 guanyà l'onzena etapa, amb final a Vajont.
El 2014 guanyà la 19a etapa al Tour de França, així com la general i una etapa al Circuit de la Sarthe.

## Palmarès

* 2005
** Campió de Lituània en ruta júnior
** Vencedor d'una etapa de la Copa del president de la vila de Grudziądz
* 2006
** Vencedor d'una etapa del Tour del País de Vaud
* 2007
** Campió de Lituània en ruta
** Campió de Lituània en ruta sub-23
** Vencedor d'una etapa del Tour de Lieja
* 2010
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23
** 1r als Boucles catalans
** Vencedor d'una etapa de la Ronda de l'Isard d'Arieja
** Vencedor d'una etapa dels Boucles de la Mayenne
** Vencedor de 2 etapes de la Volta al Bidasoa
* 2011
** Campió de Lituània en ruta
* 2012
** Campió de Liutània en contrarellotge
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
** Vencedor de la classificació dels joves al Tour de Qatar
* 2013
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor de dues etapes al Tour de Romandia
* 2014
** Campió de Liutània en contrarellotge
** 1r al Circuit de la Sarthe i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2015
** Campió de Liutània en contrarellotge
** 1r al Circuit de la Sarthe
* 2016
** Campió de Lituània en ruta
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Volta a San Juan
* 2018
** 1r al Tour del Mar Negre i vencedor d'una etapa
* 2019
** Campió de Lituània en ruta

### Resultats al Tour de França

* 2011. 157è de la classificació general
* 2013. 120è de la classificació general
* 2014. 141è de la classificació general. Vencedor de la 19a etapa
* 2015. 143è de la classificació general
* 2016. 134è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2012. 137è de la classificació general. Porta la maglia rosa durant 2 etapes
* 2013. 87è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2016. 120è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «Ramunas Navardauskas – Team Garmin-Cervélo» (en anglès). www.slipstreamsports.com. Arxivat de l'original el 2013-02-15. [Consulta: 11 maig 2012].
* ↑ «El Katusha roza la proeza» (en castellà). Marca, 09-05-2012. [Consulta: 14 maig 2012].
* ↑ López-Egea, Sergi «El Giro es dona una treva en la muntanya amb triomf del lituà Navardauskas». El Periódico de Catalunya, 15-05-2013 [Consulta: 18 maig 2013].
* ↑ «Navardauskas, la victoria de un 'todoterreno'». El Mundo Deportivo, 15-05-2013 [Consulta: 18 maig 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Kyōko Hikami

Kyōko Hikami (氷上 恭子, Hikami Kyōko, nascuda l'11 de gener de 1969) és una seiyū que nasqué en Kōbe. És part del trio seiyū Furil que també consta dels companys de doblatge a Wedding Peach, Yuko Miyamura i Yukana Nogami.

## Rols importants

* Sudou en Atashinchi
* Haruka Shiranui en Ayakashi Ninden Kunoichiban
* Ellis en Battle Arena Toshinden
* Hinoki Sai en Betterman
* Nina en Breath of Fire III, IV i V
* Maria en Burst Angel (versió japonesa)
* Hikaru Usada en Di Gi Charat
* Lisa en Final Fantasy: Unlimited
* Cyberdoll Sara en Hand Maid May
* Kyoko Himeji in High School Girls
* Juli Bahana en Infinite Ryvius
* Cullen Lucciora (pronunciat alternativament: Karen Luchiora), també en Infinite Ryvius
* Keira Hagai en Jak & Daxter series (versió japonesa)
* Cream and Juken en Juuni Senshi Bakuretsu Eto Ranger
* Luna en LUNAR: Silver Star Story
* Hibiki Takane en The Last Blade 2 i Capcom vs. SNK 2
* Erika en Pokémon
* Marin Aoki en Pretty Fighter
* Harp en Ryusei no Rockman
* Urara Kosuga en Sakura Diaries
* Tsubaki Takamura en la sèrie Sakura Wars
* La meitat femenina de Dormin en Shadow of the Colossus
* Mami in Sister Princess
* Kotone Himekawa en ToHeart
* Debora en Trouble Chocolate
* Asumi Akiyama en True Tears
* Cacao en VS Knight Ramune & 40 FRESH
* Momoko Hanasaki/Wedding Peach en Wedding Peach
* Dojima en Witch Hunter Robin
* Reiko Hatsuyama en Spiral: Suiri no Kizuna
* Setsuna Saizuki en Evil Zone (aka Eretzvaju)

## Enllaços externs

* Kyoko Hikami at Anime News Network
# Font de l'Abeurador (Arbul)

La Font de l'Abeurador és una font del terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà, a l'antic terme de Fígols de Tremp, en territori de l'antic poble d'Arbul.
Està situada a 740 m d'altitud, al nord-oest de l'antic poble d'Arbul, on hi ha el santuari de la Mare de Déu d'Arbul. En el vessant de ponent del Serrat d'Arbul, queda a l'esquerra del barranc de l'Abeurador.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Joan Horaci Simó i Burgués

Joan Horaci Simó i Burgués (Lleida, 15 de juliol de 1942) és un empresari i polític català.

## Biografia

Militant de CDC, fou senador de CiU per la província de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1982, 1986, 1989 i 1996 i designat pel Parlament de Catalunya a les 2000. També fou diputat al Congrés dels Diputats per la mateixa circumscripció a les eleccions generals espanyoles de 1993 i diputat al Parlament de Catalunya a les eleccions de 1999.
També ha estat president de la Cambra Oficial de Comerç de Lleida des de 1991, de la Confederació d'Organitzacions Empresarials de Lleida (COELL) des de 1994 i de la Federació de la Construcció. El 2006 fou escollit membre del comitè executiu del Consell Superior de Cambres de Comerç.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VI Legislatura p. 133-134

## Enllaços externs

* Fitxa del Senat
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Vides dels dotze cèsars

Vides dels dotze cèsars (en llatí: De vita Caesarum) és una sèrie de biografies històriques dels dotze primers emperadors romans, des de Juli Cèsar fins a Domicià, publicades per l'escriptor romà Suetoni, després de l'any 121.
Suetoni, membre de l'ordre dels cavallers (equites) interessat amb temes de la història de Roma, va ser superintendent de les biblioteques públiques (a bibliothecis) i responsable dels arxius (a studiis) durant el regnat Trajà, i, a més, va ser secretari ab epistulis de l'emperador Hadrià. Aquests càrrecs li van facilitar l'accés a la documentació i arxius imperials per tal d'elaborar les biografies dels primers emperadors romans.
Les biografies no estan estructurades de forma cronològica, sinó temàticament. L'organització dels capítols es manté constantment al llarg de l'obra. És a dir, després d'una introducció dels avantpassats, primers anys i carrera pública del biografiat, es relaten els assoliments polítics més importants de l'emperador. Molt sovint s'intercalen anècdotes, escàndols o aspectes de la conducta privada, gustos sexuals i religiosos. La biografia conclou amb una relació de la mort de l'emperador i una descripció del seu aspectes físic i altres trets significatius. L'obra utilitza un llenguatge senzill, simple, fins i tot, amb un to popular i recreatiu, que il·lustra de forma realista els fets de l'emperador.
Els dotze cèsars biografiats són Juli Cèsar, Cèsar August, Tiberi, Cal·lígula, Claudi, Neró, Galba, Otó, Vitel·li, Vespasià, Titus i Domicià, fent èmfasi especialment en la dinastia julioclàudia. L'obra va ser model de publicacions biogràfiques posteriors com Caesares de Marius Maximus, Historia Augusta o Vida de Carlemany d'Einhard, fins a la traducció en llengües vulgars de les Vides paral·leles de Plutarc.

## Referències

* 1 2 3 Bradley, Keith P. «Suentoni, biògraf romà». A: Vides de Calígula, Claudi i Neró.. Barcelona: Edicions 62, 2010. ISBN 9788429766073.
* 1 2 Monge Marigorta, José Antonio. «Suetonio». A: Julio César (en castellà). Barcelona: RBA Libros, 2004, p. 8-15.

## Bibliografia

* Suetoni. Julio César. Barcelona: RBA Libros, 2004.
* Suetoni. Vides de Calígula, Claudi i Neró. Barcelona: Edicions 62, 2010. ISBN 9788429766073.
* Suetoni. Calígula. Traducció d'Ignasi Xavier Adiego i Alejandra de Riquer. Barcelona, Adesiara, 2021. ISBN 9788416948758
# The Newsroom

The Newsroom és una sèrie dramàtica de televisió, creada per Aaron Sorkin, que es va estrenar al canal HBO el 24 de juny de 2012. La sèrie tracta sobre la feina a la redacció del programa de notícies de ficció Atlantis Cable News (ACN) i que analitza notícies d'actualitat com l'assassinat de Bin Laden. La sèrie va emetre l'últim capítol el 14 de desembre de 2014 després de 25 capítols.

## Repartiment

* Jeff Daniels és Will McAvoy: presentador del telenotícies de l'ACN.
* Emily Mortimer és MacKenzie McHale: productora executiva de les notícies que té un passat amorós amb el Will.
* Sam Waterston és Charlie Skinner: director de la cadena.
* John Gallagher Jr. és Jim Harper: productor sènior que s'enamora de la Maggie Jordan.
* Alison Pill és Maggie Jordan: redactora i assistent personal d'en Will.
* Olivia Munn és Sloan Sabbith: l'economista del programa.
* Dev Patel és Neal Sampat: redactor del blog oficial d'en Will i responsable de les xarxes socials del programa.
* Thomas Sadoski és Don Keefer: productor de les notícies que manté una relació amb l'Sloan.

## Enllaços externs

* The Newsroom: Web oficial Arxivat 2012-09-12 a Wayback Machine.
* Pàgina de la sèrie a IMDb

## Referències

* ↑ «Aaron Sorkin's 'Newsroom' Renewed for Third and Final Season» (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2014].
* 1 2 «Aaron Sorkin's HBO Cable News Series To Be Called ‘Newsroom’» (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2014].
# Savoia ducal

Savoia ducal (en arpità: Savouè Prôpra, en francès Savoie Propre o Savoie-Prope, per « pròpiament dita», és una regió natural i una província històrica de la Savoia.]. Ha estat successivament un pagus (llatí pagus Savogensis), batllia i una província administrativa (de 1723 a 1860) dins l'organització territorial del comtat, després ducat de Savoia. També porta el nom de Savoia Ducal a causa de la presència de Chambéry al seu territori, capital del ducat de 1295 a 1563.

## Referències

* ↑ Chabert, Louis. La Fontaine de Siloé. Un siècle d'économie en Savoie, 1900-2000 (en francès), 2001, p. 141. ISBN 978-2-8420-6157-9.

## Bibliografia

* Bernard Demotz. Le comté de Savoie du s.XI au s.XV. Pouvoir, château et État au Moyen Âge (en francès). Genève: Slatkine, 2000, p. 496. demotz2000. ISBN 2-05101-676-3. .
* Christian Abry; Jean Cuisenier; Roger Devos; Henri Raulin Les sources régionales de la Savoie. Une approche ethnologique, alimentation, habitat, élevage (en francès). Paris: Fayard, 1979, p. 661 (Les Sources régionales). cuisenier1979. ISBN 978-2-21300-787-8. OCLC 495959180. .
* Jules-Joseph Vernier. Étude historique et géographique sur la Savoie (en francès). Le Livre d'Histoire - Res Universis, p. 185. vernier 1896. ISBN 2-7428-0039-5. BNF FRBNF31563841. .
* Jules-Joseph Vernier. Dictionnaire topographique du département de la Savoie (en francès). Chambéry: Imprimerie savoisienne, 1896. vernier1896dico. .
* Léon Ménabréa Histoire municipale et politique de Chambéry. Chambéry: Perrin fils, 1847. menabrea1847. .
* Joseph Dessaix; Gérard Melin La Savoie historique, pittoresque, statistique et biographique. Paris et Genève: Slatkine, 1994, p. 781. dessaix1994. ISBN 2-05-101334-9. .
* Léon Ménabréa Les Alpes historiques. Première étude Montmélian et les Alpes, étude historique accompagnée de documents inédits. Chambéry: imp. de Puthod, 1841. menabrea1841. .
* Victor-Emmanuel 1er de Sardaigne; Vincent Bianco Recueil des édits, lettres-patentes, manifestes et ordonnances : publiés dans le duché de Savoie dès le 10 septembre 1814 où sont insérés les règlemens (sic), instructions et circulaires concernant le service du roi et l'administration de la justice (en francès). 7. Chambéry: Vincent Bianco, 1819. bianco1819. .
# Racconigi

Racconigi és un municipi situat al territori de la província de Cuneo, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Racconigi limita amb els municipis de Caramagna Piemonte, Carmagnola, Casalgrasso, Cavallerleone, Cavallermaggiore, Lombriasco, Murello, Polonghera i Sommariva del Bosco.

## Galeria

* Palau de Racconigi
* Església de St.Giovanni
* Campanar de S.Giovanni
* Plaça Vittorio Emanuele II
* Setificio Manissero
# L'Avellana (les Preses)

L'Avellana és un edifici del municipi de les Preses (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici recolzat en un turó de forma allargada, teulada a dues vessants i orientat a Sud-oest. En la construcció predominen les pedres volcàniques. A la façana principal hi ha una portal dovellat i un altre que dona a les quadres. També hi ha, com a cos auxiliar de l'edifici, una cisterna del mateix material que la casa.
La part esquerra de la casa s'ajunta a una cabana formant un nou cos on també es troba l'era. A la part dreta hi ha una eixida realitzada recentment, i a la part posterior hi ha un pou cisterna.

## Història

L'Avellana o L'Avellaneda, com abans s'anomenava, es troba documentada per primera vegada el 7 de març del 922 en una escriptura testamentària en que Elionardis, noble del comtat de Besalú, deixa a la seva esposa Ricardis la vil·la de les Preses i dita casa. Ricardis, en casar-se en segones núpcies, fa donació, l'any 960, de la seva propietat al monestir de Bages. Toponímicament el nom ve de les plantacions d'avellaners.

## Referències

* 1 2 3 «L'Avellana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Fidó d'Atenes

Fidó (en llatí Pheidon, en grec antic Φείδων) fou un ciutadà atenenc que va ser assassinat en un banquet que van donar a Atenes els Trenta Tirans l'any 404 aC. Seguidament els tirans van obligar a les seves filles a ballar despullades davant del grup, damunt del terra encara tacat per la sang del seu pare. Per evitar la deshonra les filles es van suïcidar.
Aquesta història l'explica Jeroni d'Estridó i podria ser més una llegenda que un fet real.

## Referències

* ↑ 4.Pheidon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 256