OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Sant Flor Nord

El cantó de Sant Flor Nord és un cantó francès del departament del Cantal, situat al districte de Sant Flor. Té 15 municipis i part del municipi de Sant Flor.

## Municipis

* Andelac
* Anglars de Sant Flor
* Coltines
* Coren
* Lastic
* Mentières
* Montchamp
* Rézentières
* Roffiac
* Sant Flor
* Saint-Georges
* Talizat
* Tiviers
* Vabres
* Vieillespesse

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1967 | M. Chaput | MRP |
| 1967-1992 | Paul Esbrat | UDR, després RPR |
| 1992-1998 | Michel Seyt | RPR |
| 1998- | Henri Barthélemy | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Carlos Alberto Peña

Carlos Alberto Peña (29 de març de 1990) és un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2014.

## Referències

* ↑ México pasa su ensayo con Finlandia rumbo a la repesca mundialista (Mexico passes warm-up with Finland towards World Cup's play-offs); CNN México, 30 octubre 2013 (castellà)
* ↑ Carlos Alberto Peña a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Carlos Alberto Peña Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Carlos Alberto Raffo

Carlos Alberto Raffo (Buenos Aires, 10 d'abril de 1926 - Guayaquil, 18 de setembre de 2013) fou un futbolista equatorià de la dècada de 1950.
Fou 13 cops internacional amb la selecció de l'Equador.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Club Atlético Platense, Argentina de Quito, Emelec, Everest i 9 de Octubre.

## Referències

* ↑ rsssf: Ecuador record international players
* ↑ Perfil a bdfa.com.ar
# Rashid al-Din (desambiguació)

«Rashid al-Din» té aquests significats:
* Rashid-al-Din Hamadani, historiador persa
* Rashid al-Din Sinan, cap ismaïlita de Síria al segle XII
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - Quatre amb timoner masculí

Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 :
| Scull individual | homes |
| Doble scull | homes |
| Dos amb timoner | homes |
| Quatre amb timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1912 1924 > ||
La prova de quatre amb timoner fou una de les cinc que es disputaren als Jocs Olímpics d'Anvers de 1920 i que formaven part del programa de rem. La prova es va disputar entre el 28 i el 29 d'agost de 1920, amb la presència de 40 remers, procedents de 8 països diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| SuïssaWilly Brüderlin Max Rudolf Paul Rudolf Hans Walter Paul Staub | Estats UnitsKenneth Myers Carl Klose Franz Federschmidt Erich Federschmidt Sherman Clark | NoruegaBirger Var Theodor Klem Henry Larsen Per Gulbrandsen Thoralf Hagen |

## Resultats
### Sèries

Es disputaren el 28 d'agost. El vencedor passava a la final.
1a sèrie :
| Pos. | Nació | Remer | Temps |
| 1 | Suïssa | Willy Brüderlin Max Rudolf Paul Rudolf Hans Walter Paul Staub | 7'03"0 |
| 2 | Suècia | John Lager Nestor Östergren Axel Eriksson Gunnar Lager Gösta Eriksson | 7'12"0 |
| 3 | Canadà | Robert Hay Harold Harcourt Larry Landrian Strathy Hay Art Everett | 7'18"0 |
2a sèrie :
| Pos. | Nació | Remer | Temps |
| 1 | Noruega | Birger Var Theodor Klem Henry Larsen Per Gulbrandsen Thoralf Hagen | 7'14"0 |
| 2 | Bèlgica | Jean Van Silfhout Léon Vleurinck Adrien D'Hondt Robert Demulder Roger Moeremans d'Emaüs | 7'40"0 |
3a sèrie :
| Pos. | Nació | Remer | Temps |
| 1 | Estats Units | Franz Federschmidt Kenneth Myers Erich Federschmidt Carl Klose Sherman Clark | 7'17"4 |
| 2 | Brasil | Guilherme Lorena João Jório Alcides Veira Abrahão Soliture Ernesto Flores Filho | 7'25"4 |
| 3 | Txecoslovàquia | Jiří Wihan Dominik Štillip Jaroslav Oplt Jindřich Mulač Jan Bauch | ND |

### Final

Es disputà el 29 d'agost.
| Pos. | Nació | Remer | Temps |
| 1 | Suïssa | Willy Brüderlin Max Rudolf Paul Rudolf Hans Walter Paul Staub | 6'54"0 |
| 2 | Estats Units | Franz Federschmidt Kenneth Myers Erich Federschmidt Carl Klose Sherman Clark | 6'58"0 |
| 3 | Noruega | Birger Var Theodor Klem Henry Larsen Per Gulbrandsen Thoralf Hagen | 6'58"0 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Coxed Fours, Men». [Consulta: 12 setembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) www.olympic.org - Cercador olímpic
* (anglès) Rem - Anvers 1920 Arxivat 2008-04-17 a Wayback Machine.
# Moita dos Ferreiros

Moita dos Ferreiros és una freguesia de Portugal pertanyent al municipi de Lourinhã, amb 24,83 km² d'àrea i 1.734 habitants (2011), i una densitat de població de 69,8 hab/km².

## Població

Població de la freguesia de Moita dos Ferreiros :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 626 | 793 | 960 | 1 061 | 1 154 | 1 435 | 1 753 | 2 200 | 2 739 | 2 612 | 2 026 | 1 970 | 1 794 | 1 740 | 1 734 |

## Patrimoni

Església matricial, font de Nossa Senhora da Conceição , vestigis moriscos , santuari de Nossa Senhora da Misericórdia, molins de vent del llogaret de Pinhôa , font "Rastinho" al llogaret de Misericórdia.

## Formen part d'aquesta freguesia

- Casa do Bom Sucesso, Casa Campina, Casa Cantarola, Casa da Genoveva, Casa da Mata, Casa da Misericórdia, Casa Moinho, Casa Mulato, Casa Nova, Casa da Oliveira, Casa da Seixosa, Casa Torneiro, Casa da Várzea, Casa da Pinhôa, Casa dos Montes Claros.

## Referències

* ↑ «População residente, segundo a dimensão dos lugares, população isolada, embarcada, corpo diplomático e sexo, por idade (ano a ano)» (en português). Instituto Nacional de Estatística. Arxivat de l'original el 4 de desembre de 2013. [Consulta: l'1 març 2014].
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes
# Símil (poeta)

Símil (en llatí Simylus, en grec antic Σίμυλος) fou un poeta còmic atenenc de la comèdia mitjana.
És conegut per una inscripció i se sap que va exhibir una comèdia en l'arcontat de Diòtim el 354 aC. Del títol de l'obra a la inscripció només s'han conservat tres lletres *σιᾳ, que com a hipòtesi s'ha proposat llegir Ἐφεσίᾳ (Efesia). També el mencionen algunes vegades diversos autors clàssics, entre ells Juli Pòl·lux que esmenta la seva comèdia Μεγαρική (Megariké).

## Referències

* ↑ 1.Simylus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 839
# Símmies de Rodes

Símmies de Rodes (en llatí Simmias, en grec Σιμμίας), va ser un poeta i gramàtic grec de l'escola alexandrina que va florir sota els Ptolemeus una mica abans de Filisc de Còrcira (que va florir sobre l'any 300 aC), ja que segons Hefestió fou ell qui va inventar l'hexàmetre coriàmbic i no Fílisc com aquest reclamava. La informació d'Hefestió és la que ha permès datar aquest escriptor, ja que venia en uns papirs del segle III aC.
El Suides diu que va escriure tres llibres de γλῶσσαι (gló̱ssai, «glosses») i quatre de ποιήματα διάφορα (poiémata diáfora, «poemes diversos»). No hi ha cap referència a les seves obres gramaticals. La seva obra poètica és esmentada sovint. Ateneu de Naucratis dona referència d'una obra titulada Γοργώ («Gorgon») i Esteve de Bizanci de Μῆνες i Ἀπόλλων (Mí̱nes i Apóllo̱n, «Mesos i Apol·lo»). Joan Tzetzes va conservar un fragment de 13 línies del darrer poema. Alguns epigrames apareixen a la garlanda de Meleagre. A l'antologia grega hi ha sis epigrames seus i tres cal·ligrames, els primers coneguts de la història de la literatura. Els títols dels cal·ligrames són: Πέλεκυς (Pélekys, «La destral»), Πτέρυγες Έρωτος (Ptéryges Éro̱tos,«Les ales d'Eros») i Ωόν (O̱ón, «L'ou»).

## Referències

* ↑ Thomas Gaisford, Scriptores latini rei metricae, manuscriptorum Codicum ope subinde refinxit Thomas Gaisford. Oxonii : E Typographeo Academico, 1837, p. 321,
* ↑ Carlo Gallavotti, "Dai papiri della Società italiana : 1282, Filico, Inno a Demetra, 1286, Hypotheseis di drammi euripidei", Florència, ed.Le Monnier, 1951, (Extret de: "Papiri della Società italiana", vol. XII, fascicle II
* ↑ Ateneu de Naucratis, Deipnosophistae, XI, p.491
* ↑ Joan Tzetzes, Chiliades, VII, p144
* ↑ Raffaele Cantarella, «Simia», en: "La letteratura greca dell'età ellenistica e imperiale", Florència, ed. Sansoni/Accademia, 1968, p. 25–26
# Sotió d'Alexandria (segle III aC)

Sotió d'Alexandria (en llatí Sotion, en grec antic Σωτίων) fou un filòsof grec que va florir al final del segle III aC. De la seva biografia no se'n sap res.
És l'autor d'una obra titulada Διαδοχαί (Sobre les successions), sobre els successius mestres de les diferents escoles filosòfiques en almenys 23 llibres. Va ser una de les fonts de Diògenes Laerci i d'Ateneu. Va ser aparentment també l'autor de: περὶ τῶν Τίμωνος σιλλων (Sobre el llibre σίλλους de Timó) i de Διόκλειοι ἔλεφχοι (Refutacions de Diocles), segons Diògenes Laerci.

## Referències

* ↑ 1.Sotion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 889
# Soto de Luiña

Soto de Luiña (Soutu Lluiña en asturià) és una parròquia del concejo de Cudillero, al Principat d'Astúries (Espanya). Alberga una població de 477 habitants (INE 2009) en 413 habitatges. Ocupa una extensió d'11,05 km².
Està situada a la zona central del concejo. Limita al nord-oest amb el mar Cantàbric; al nord-est, amb la parròquia de Oviñana; a l'est i al sud, amb la de San Martín de Luiña; al sud-oest, amb el concejo de Valdés, parròquia de Arcallana; i a l'oest, amb la parròquia de Novellana.
cal destacar l'hospital de pelegrins i l'església de Santa María, tots dos edificis relacionats amb el pas del Camí de Sant Jaume per la parròquia.

## Poblacions

Segons el nomenclátor de 2009 la parròquia està formada per les poblacions de:
* Albuerne (lloc): 100 habitants.
* Llanorrozo (Llanurrozu en asturià) (llogaret): 26 habitants.
* Pandiello (Pandiellu) (casería): 13 habitants.
* Prámaro (Prámaru) (lloc): 61 habitants.
* San Pedro de la Ribera (San Pedru la Ribera) (lloc): 17 habitants.
* Soto de Luiña (Soutu Lluiña) (lloc): 257 habitants.
* Troncedo (Troncéu) (casería): 3 habitants.
* Valdredo (Valdréu) (lloc): 100 habitants.
El lloc de Soto de Luiña, va rebre en 1992, juntament amb el de Novellana, el premi Príncep d'Astúries al «Poble exemplar».

## Referències

* 1 2 Nomenclátor.
* Sociedad Asturiana de Estudios Económicos e Industriales. «Nomenclátor de entidades de población de Asturias 2008». [Consulta: 11 agost 2010]. Sociedad Asturiana de Estudios Económicos e Industriales. «Nomenclátor de entidades de población de Asturias 2008». [Consulta: 11 agost 2010].
# Taibhdhearc na Gaillimhe

Taibhdhearc na Gaillimhe (pron. ˈt̪ˠavˈjaɾˠk na ˈgaːlʲɪvʲə, que vol dir "teatre de Galway") és el teatre nacional d'Irlanda en gaèlic irlandès. Va ser fundat en 1928.
La paraula taibhdhearc apareix en una glosa del llatí teatrum (teatre) en un document irlandès antic, derivat d'arrels que signifiquen "somni" i "mirada." La paraula en irlandès modern per al teatre és amharclann.
L'edifici està construït sobre les ruïnes de l'original convent agustí. La paret del darrere incorpora una paret d'aquesta monestir, incloent algunes finestres de pedra tallada. Amb la seva ubicació a An tSráid Láir (Middle Street) el Taibhdhearc està situat al cor de la ciutat medieval de Galway.
Al llarg de l'any, el teatre és un lloc molt sol·licitat per a produccions de teatre i música, i ocasionalment s'hi projecten pel·lícules internacionals. El període de major activitat de les arts a la ciutat ocorre durant les dues setmanes del Festival de les Arts de Galway.
En 2004 An Taibhdhearc fou guardonat amb el premi Gradam Bhaitéir Uí Mhaicín de guions per Coinneáil Orainn de Darach Ó Scolaí, que va ser posada en escena per An Taibhdhearc l'any següent.
Durant agost i principis de setembre An Taibhdhearc acull un xou de música irlandesa i dansa anomenat Music at the Crossroads Arxivat 2011-02-07 a Wayback Machine..

## Hiatus

Després de patir grans danys fum durant un incendi el 2007 An Taibhdhearc VA tancar les portes durant un llarg període per a la seva renovació i restauració. Mentre que el teatre ha estat tancat An Taibhdhearc ha seguit produint espectacles en altres llocs al voltant de la ciutat i del comtat de Galway. El teatre sembla que tornarà a obrir a finals de 2012.

## Referències

* ↑ «An Taibhdhearc could re-open next year».

## Enllaços externs

* web oficial d'An Taibhdhearc
# Sèquans

Els sèquans (en llatí sequani, en grec antic σηκουανοί) van ser un poble celta de la Gàl·lia de l'alta vall de l'Arar o Saona. Juli Cèsar descriu el seu territori i diu que era a la regió del Rin. El Jura els separava dels helvecis i al sud tenien el Roine, però el territori que feia angle amb el Saona no el posseïen completament, amb una part del territori en mans dels al·lòbroges, una altra en mans dels segusiaves i una tercera en mans dels ambarres que depenien dels hedus. A l'oest tenien el riu Arar o Sauconna que els separava dels hedus, amb els que tenien disputes freqüents pel cobrament dels peatges fluvials diu Estrabó, i al nord tenien als leucs i els lingons. Cèsar també diu que el seu territori arribava fins al Rin.
El territori dels sèquans era molt fèrtil, i els seus habitants criaven porcs. La cansalada i els pernils d'aquest poble eren molt apreciats a Roma, segons Estrabó. La seva ciutat principal era Vesontio (Besançon) al Doubs. Van estar governats per reis que no eren vitalicis. Els sèquans estaven aliats als arverns i eren hostils als hedus. En la lluita contra els hedus els sèquans i els arverns van demanar ajut als més de cent mil germànics comandats per Ariovist que s'havien establert a la regió en temps de Juli Cèsar i amb el seu ajut els van aconseguir derrotar, però no hi van guanyar res amb aquesta victòria, ja que Ariovist es va apoderar d'un terç de les terres dels sèquans, i n'hagués ocupat un altre terç si Cèsar no els hagués expulsat cap al Rin, on, a la seva riba, els va derrotar. L'any 52 aC, durant la Guerra de les Gàl·lies els sèquans van enviar homes de reforç a Vercingetòrix, que estava assetjat per Cèsar a Alèsia.
El territori va formar part de la Gàl·lia Belga sota l'Imperi, i més tard de la província romana de Sequània.

## Referències

* ↑ «Sequani (people)». A: Encyclopaedia Britannica (en anglès). en línia, s.d.
* ↑ Estrabó. Geografia. IV, 192
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VII, 75
* ↑ Smith, William (ed.). «Sequani». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 agost 2022].
# Teatre Bolxoi Kàmenni

El Teatre Imperial Bolxoi Kàmenni de Sant Petersburg ('gran teatre de pedra de Sant Petersburg', rus: Большо́й Ка́менный теа́тр) va ser un teatre de Sant Petersburg.
Va ser construït el 1783 amb el disseny neoclàssic d'Antonio Rinaldi com a teatre Kàmenni (és a dir, 'de pedra'). El teatre Bolxoi Kàmenni es va inaugurar a la plaça del Carrusel enmig d'una gran pompa el 5 d'octubre i va donar a la plaça el seu nou nom; fins i tot actualment es coneix com a plaça del Teatre. L'òpera de Giovanni Paisiello, Il mondo della luna, es va presentar a l'obertura.
Va ser reconstruït en 1802 segons els dissenys de l'arquitecte francès Jean-François Thomas de Thomon i va passar a anomenar-se Bolxoi, però es va incendiar el 1811. L'edifici va ser restaurat el 1818 i modificat entre 1826 i 1836 per Alberto Cavos per adaptar-se a la maquinària d'escenari més moderna.
Fins a 1886, el teatre Bolxoi Kàmenni era un teatre principal tant per al Ballet Imperial Rus com per a l'Òpera Imperial Russa. Va ser allí on es van estrenar les primeres òperes russes: Una vida pel tsar i Ruslan i Liudmila, de Glinka. Tot i que el teatre va incloure moltes de les grans òperes russes en el seu repertori al llarg de la seva història, a partir de 1860, després de la seva inauguració, l'escenari del Teatre Imperial Mariïnski va començar a rebre les estrenes mundials de les obres de Txaikovski, Mússorgski i Rimski-Kórsakov. Molts dels grans ballets del segle xix de Marius Petipa i Arthur Saint-Léon es van donar per primera vegada a l'escenari del teatre Bolxoi Kàmenni.
El 1886 l'edifici va ser declarat insegur i, a instàncies del director del teatre, Ivan Vsévolojski, les representacions de ballet i òpera es van traslladar al Teatre Imperial Mariïnsky, on s'han mantingut des d'aleshores. El teatre Imperial Bolxoi Kàmenni va ser enderrocat per a construir el Conservatori de Sant Petersburg. Les úniques seccions supervivents del teatre original són la gran escala i l'entrada, conservades a l'edifici del conservatori.

## Estrenes notables

Òperes
* Una vida pel tsar (1836) — Mikhaïl Glinka.
* Ruslan i Liudmila (1842) — Mikhaïl Glinka.
* La forza del destino (1862) — Giuseppe Verdi.
Ballets
* La filla del faraó (1862) — coreografia Marius Petipa, música. Cesare Pugni.
* La bellesa del Líban o l'esperit de la muntanya — coreografia Marius Petipa, música Cesare Pugni.
* El petit cavall geperut (1864) — coreografia Arthur Saint-Léon, música Cesare Pugni.
* La Baiadera (1877) — coreografia Marius Petipa, música Ludwig Minkus.

## Galeria d'imatges

* El Teatre de Pedra de Sant Petersburg, que representa el teatre Bolxoi Kàmenni, pintat a mà amb aquarel·la, publicat a Londres el 2 de gener de 1809. Museu Victoria & Albert, número de museu: S.3278-2009
* L'auditori del teatre Bolxoi de Sant Petersburg el 1820.

## Referències

* 1 2 3 «Mariinsky Theatre: History of the Theatre» (en anglès). Mariinsky Theatre. [Consulta: 29 juliol 2017].
# TNH

TNH té els següents significats:
* Televisió Nacional d'Hondures, cadena de televisió estatal d'Hondures
* Televisió Nacional d'Haití, cadena de televisió estatal d'Haití
* Sèrie TNH, model de tanc desenvolupat a Txecoslovàquia
* Tnh també és l'abreviatura de la tanohataïta, mineral de la classe dels silicats
# Termonatrita

La termonatrita és un mineral dins la classe dels carbonats que es troba de manera natural en la natura. És un carbonat de sodi, Na₂CO₃·H₂O.
Va ser descrita per primera vegada el 1845. El seu nom deriva del grec θερμός, "thermos", calor, i natron (sodi), perquè pot ser un producte de la deshidratació del natró.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la termonatrita pertany a «05.CB - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans (carbonats alcalins i alcalinoterris)» juntament amb els següents minerals: natró, trona, monohidrocalcita, ikaïta, pirssonita, gaylussita, calconatronita, baylissita i tuliokita.
Típicament es troba al fons dels llacs salins secs i en incrustacions del sòl. També es troba en fumaroles olcàniques i associat amb la carbonatita. Els minerals comuns associats inclouen la trona, el natró i l'halita.

## Referències

* 1 2 3 Handbook of Mineralogy
* 1 2 3 Mindat data
* 1 2 Webmineral data
# Temporada 1852-1853 del Liceu

| Temporada 1852-1853 del Liceu |||||||
| Òpera o Sarsuela (s) | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Jugar con fuego | Francisco Asenjo Barbieri | | | | | 4 de novembre |
| Tramoya! | Francisco Asenjo Barbieri | | | | | 19 de novembre |
| Buenas noches, don Simón | Cristóbal Oudrid | | | | | 26 de novembre |
| Por seguir a una mujer | Joaquín Gaztambide, Francisco Asenjo Barbieri, Cristóbal Oudrid, José Ynzenga, Rafael Hernando | | | | | 4 de desembre |
| El tío Caniyitas | Mariano Soriano Fuertes | | | | | 17 de desembre |
| La hermana de Pelayo | Temistocle Solera | Joan Baptista Dalmau | | Ferran Martorell, Josep Aznar, Teresa Rusmini, Josep Obiols | | 8, 9, 12, 16 i 19 de gener, 4, 22 i 28 de febrer, 9 de maig |
| El sueño de una noche de verano | Joaquín Gaztambide | | | | | 28 de gener |
| Ernani | Giuseppe Verdi | Mateu Ferrer | | Alberti-Solani, Josefa Gorriche, Natale Perelli, Reina, Camillo Fedrighini, Josep Obiols, Fraguell | | 5, 8 i 20 de febrer |
| La tapada del Retiro | Nicolau Manent | | | Josep Aznar, Ignasi Cabot, José Sanz, Concepción Samaniego, Teresa Rusmini, Eduardo Sánchez | | 26 de febrer |
| Nabucco | Giuseppe Verdi | Mateu Ferrer | | | | 12 de març |
| El Valle de Andorra | Joaquín Gaztambide | | | | | |
| I due Foscari | Giuseppe Verdi | Mateu Ferrer | | Alberto-Solani, Josefa Gorriche, Font, Reina, Camillo Fedrighini, Fraguell | | 2 d'abril |
| Buen viaje, don simón | Mariano Soriano Fuertes, Nicolau Manent, Temistocle Solera, Bernardo Calvó Puig | | | | | 1 de maig |
| El estreno de una artista | Joaquín Gaztambide | | | | | 19 de maig |
| La mensajera | Joaquín Gaztambide | | | | | 19 de juny |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Llibre d'obres representades al Liceu 1847-1936. En el cas de les sarsueles, el llibre no indica quins van ser ni els cantants ni el director de l'orquestra.
* ↑ Estrena absoluta.
* ↑ Solera, Temistocle. La hermana de Pelayo: drama lírico en tres actos. Biblioteca de Catalunya: T. Gorchs, 1853.
* 1 2 3 Tribó, Jaume. Exposició Òpera Liceu. L'activitat artística dels primers cinquanta anys del Liceu. Museu d'Història de Catalunya: Biblioteca de Catalunya, 1997-1998. ISBN 84-393-4324-8.
* ↑ «Gran Teatro del Liceo». Diario de Barcelona, 29-01-1853, pàg. 681. «Prima donna, señora Alberti Solani - Primer tenor, señor Perelli - Primer barítono, señor Reina - Primer bajo profundo, señor Fedriguini - Primer bajo genérico, señor Solani.»
* ↑ Estrena absoluta de la sarsuela en 3 actes
* ↑ Soprano italiana, esposa del compositor italià Temistocle Solera, amb el que va formar companyia d'òpera, apareix sovint com a Rusmini de Solera.
* ↑ La tapada del Retiro. Barcelona: Impremta de Tomàs Gorchs, 1853.
# Tahu

Tahu és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -5.04 ° de latitud nord i 46.33 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 25 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el primer d'octubre del 2015 i fa referència a Tahu, personificació dels aliments de la cultura del maori.

## Referències

* ↑ "Tahu". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# The Prisoner's Story

The Prisoner's Story és una pel·lícula muda estatunidenca del gènere western de 1912. La pel·lícula va ser dirigida per Gaston Méliès, produïda per la Star Film Company i distribuïda per la General Film Company.

## Repartimennt

* Ray Gallagher: Ross Cameron
* Mildred Bracken: Grace Haywood
* Evelyn Selbie: Nell Cameron
* William Stanton: Allan Webb

## Referències

* ↑ The Prisoner's Story a silentera.com
# The Operation M.D.

The Operation MD és un projecte format per Cone McCaslin de Sum 41 i Todd Morse de H2O.
Com a gènere és una combinació es podria definir entre; Garage rock Rock alternatiu Garage punk i electrònica. La banda va debutar amb el seu àlbum We Have An Emergency llançat el febrer del 2007 per Aquarius Records.
La banda està actualment treballant en el seu segon àlbum d'estudi, que probablement es lliurarà, l'estiu del 2009.

## Banda

* Todd Morse (Dr. Rocco) - Veu, Guitarra, Teclat
* Cone McCaslin (Dr. Dynamite) - Baix, Veu, Teclat
* Matt Brannan - Bateria (no és membre oficial de la banda però va ajudar a We Have An Emergency)

### Altres membres

Membres que han treballat a l'àlbum però no s'acrediten:
* Matt Brann - Bateria
* Dr. Dinero - Bateria (no acreditat)
* Dr. London - Guitarra (no acreditat)
* Dr. Space - Bateria (no acreditat)
* Dr. Wo - Guitarra (no acreditat)
* Dr. Simpson - Bateria (no acreditat)

## Discografia

* We Have An Emergency (2007)
* Birds + Bee Stings (2010)
* We Stand - Song for Africa (cançó)

## Senzills

* "Sayonara". El director del vídeo va ser Steve Jocz de Sum 41.
* "Someone Like You". El director del vídeo va ser Steve Jocz de Sum 41.

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial Arxivat 2008-03-12 a Wayback Machine.