OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Geneta de Villiers

La geneta de Villiers (Genetta thierryi), també coneguda com a geneta de Thierry, és un mamífer carnívor, relacionat amb els linsangs i les civetes. Viu a les sabanes d'Àfrica, des del Senegal fins al sud el llac Txad. La llargada del cos pot variar de 40 a 46 cm i el pes varia de 0,8 a 1,6 quilos. El pelatge és de color gris clar i presenta taques fosques. La cua és llarga, fa al voltant de 40 centímetres, i té entre 7 i 9 anells amb l'extrem fosc.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Giacomo Orefice

Giacomo Orefice (Vicenza, 27 d'agost de 1865 - Milà, 22 de desembre de 1922) fou un compositor i pianista italià.

## Biografia

Nascut a Vicenza en una família jueva, va estudiar a Bolonya amb Busi i Mancinelli; des de 1909 va ser professor al Conservatori Giuseppe Verdi de Milà.
Va ser autor de nou obres teatrals, entre les quals destaquen L'oasi (1885), Chopin (1901), Cecilia (1902); També va compondre música simfònica i de cambra, lletres i música per a piano. Va transcriure L'Orfeo (1607/1902) de Claudio Monteverdi. També va ser crític musical i organitzador. Va tenir, entre els seus alumnes, Lodovico Rocca i Nino Rota
A Vicenza l'any 1945 un carrer del centre històric va rebre el seu nom.

## Composicions
### Obres líriques

* L'oasi (1885)
* Mariska (1889)
* Consuelo (1895)
* l gladiatore (1898)
* Chopin (1901; lib. Angiolo Orvieto )
* Cecília (1902)
* Mosè (1905; lib. Angiolo Orvieto )
* Pane altrui (1907 al Teatre La Fenice de Venècia dirigit per Tullio Serafin )
* Radda (1912)
* l castello del sogno (no representada)

### Ballets

* La Soubrette (1907)

### Música simfònica

* Simfonia en re menor
* Sinfonia del bosco
* Anacreontiche (4 moviments: A Artemisa, A Fauno, A Eros, A Dionisio)

### Concerts

* Concert per a violoncel

### Música de cambra

* Riflessi ed ombre (quintet)
* Trio
* dues sonates per a violí
* una Sonata per a violoncel

### Música per a piano

* Preludi del mare
* Quadri di Böcklin
* Crespuscoli
* Miraggi

## Notes i referències

* ↑ A la seva casa natal, ja existent a contrà Cavour, anteriorment contrà dei Giudei, on ara hi ha la placeta del cafè Garibaldi, es va col·locar una làpida amb la següent inscripció, que va desaparèixer quan la casa del 1930 va ser enderrocada: Da questa casa ove nacque Giacomo Orefice spiccò il volo a spaziar nei cieli di arduo magistero musicale educando esaltando - n. 1865 m. 1922, citata da Giambattista Giarolli, Vicenza nella sua toponomastica stradale, Vicenza, Scuola Tip. San Gaetano, 1955, p. 305
* ↑ Giambattista Giarolli, op. cit., p. 190-93, ricorda la lunga vicenda, iniziata nel 1932, della dedicazione della strada
* ↑ del novel·la Consuelo de George Sand; el paper de la protagonista va ser creat al Teatro Comunale di Bologna per Cesira Ferrani, que l'any següent va interpretar la primera Mimí a La bohème de Giacomo Puccini.
* ↑ "Angiolo Orvieto va escriure el llibret d'aquesta obra, prenent grans llibertats poètiques amb els fets de la vida de Chopin. Això, combinat amb els arranjaments orquestrals bastant grollers de la música per a piano de Chopin, fa que l'òpera sigui una representació poc fidel de l'artista difunt. L'òpera es va estrenar al Teatro Lirico de Milà el 25 de novembre de 1901. Rita Laurance, All Music Guide, Answers.com)
* ↑ dalla novella Makar Chudra di Maksim Gor'kij

## Bibliografia

* Grove's Dictionary of Music and Musicians, 5a ed. , 1954
* Adriano Bassi, Muzzio, Monte San Pietro (BO) 1987 «Giacomo Orefice: tradizione e avanguardia nel melodramma del primo '900».
# Genevilla

Genevilla és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Occidental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Bernedo i Kanpezu, i al sud amb Cabredo i Aguilar de Codés.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 127 | 127 | 125 | 116 | 123 | 124 | 112 | 105 | 112 | 106 | 100 |
| Fonts: Genevilla i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Geneva Open 2015

El Torneig de Ginebra 2015, oficialment conegut com a Geneva Open 2015, és una competició tennística professional que es juga sobre terra batuda i està inclosa en les sèries 250 de l'ATP. La 13a edició del torneig es va celebrar entre el 17 i el 23 de maig de 2015 al Tennis Club de Genèv de Ginebra, Suïssa. Fou la primera edició després de ser recuperat, ja que no es disputava des de 1991.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | S. Wawrinka | 6 | 3 | 6 |
| Q | L. Rosol | 4 | 6 | 3 | 1 | S. Wawrinka | 7 | 4 | 4 |
| | F. Delbonis | 6 | 6 | | | F. Delbonis | 6⁵ | 6 | 6 |
| Q | A. Kuznetsov | 3 | 4 | | | | | | | | F. Delbonis | 3 | 6 | 4 |
| 3 | P. Andújar | 3 | 7 | 6 | | | | | | 6 | J. Sousa | 6 | 2 | 6 |
| Q | A. Mannarino | 6 | 6² | 2 | 3 | P. Andújar | 4 | 6 | 6⁶ | | | | | |
| | J. Melzer | 4 | 4 | | 6 | J. Sousa | 6 | 2 | 7 | | | | | |
| 6 | J. Sousa | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 6 | J. Sousa | 6$^4$ | 4 |
| | T. Bellucci | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | | T. Bellucci | 7 | 6 |
| | D. Istomin | 4 | 4 | | | T. Bellucci | 6 | 1 | 6 | | | | | |
| | A. Ramos Viñolas | 7 | 6 | | | A. Ramos Viñolas | 0 | 6 | 3 | | | | | |
| 4 | B. Becker | 6² | 2 | | | | | | | | T. Bellucci | 6 | 6 | |
| 8 | M. Iujni | 4 | 4 | | | | | | | | S. Giraldo | 3 | 4 | |
| | S. Giraldo | 6 | 6 | | | S. Giraldo | 7 | 6 | | | | | | |
| WC | A. Rublev | 6 | 6$^7$ | 1 | 2/WC | M. Čilić | 5 | 3 | |
| 2/WC | M. Čilić | 4 | 7 | 6 | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| | František Čermák Jonathan Erlich | 2 | 1 | |
| | Raven Klaasen Lu Yen-hsun | 6 | 6 | | | Raven Klaasen Lu Yen-hsun | 7 | 6 | |
| 4 | Treat Conrad Huey Scott Lipsky | 6 | 6 | | 4 | Treat Conrad Huey Scott Lipsky | 6$^3$ | 3 | |
| | Rameez Junaid Adil Shamasdin | 2 | 1 | | | | | | | | Raven Klaasen Lu Yen-hsun | 5 | 6 | [7] |
| | Federico Delbonis João Sousa | 6 | 6$^4$ | [9] | | | | | | 2 | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 7 | 4 | [10] |
| | Alexander Bury Denis Istomin | 3 | 7 | [11] | | Alexander Bury Denis Istomin | 6 | 2 | [8] |
| | Rajeev Ram Donald Young | 4 | 7 | [11] | 2 | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 4 | 6 | [10] |
| 2 | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 6 | 6$^3$ | [13] | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-05-20 a Wayback Machine. (francès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Ginebra :
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2015
< 2014
2016 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Giuliano Cesarini el Jove

Giuliano Cesarini el Jove (Roma, 20 de maig de 1466 - Roma, 1 de maig de 1510) fou un cardenal italià.

## Biografia

Fill de Gabriele Cesarini, gonfanoner del poble romà, i de la noble romana Godina Colonna, va ser cunyat de Gerolama Borgia, una de les filles il·legítimes del papa Alexandre VI, i nebot del cardenal homònim Giuliano Cesarini.
Després d'haver estat protonotari apostòlic i canonge en el capítol de la basílica patriarcal del Vaticà, va ser nomenat cardenal en el consistori del 20 de setembre de 1493, rebent la diaconia de Santi Sergio e Bacco. L'any 1503 optà pel diaconat de Sant'Angelo a Pescheria.
El 2 de gener de 1495 va visitar el rei Carles VIII de França, que es trobava a Roma, mentre que al maig va acompanyar el Papa a Orvieto. Va acumular diversos beneficis, entre ells administrador apostòlic de la diòcesi d'Ascoli Piceno des del 1500 o abat comendatari de Nonantola des del 1505. Va participar en els dos conclaves de 1503 que van triar Pius III i Juli II.
Va morir sobtadament a Roma l'any 1510 i va ser enterrat a la basílica de Santa Maria in Aracoeli.

## Bibliografia

* Franca Petrucci, CESARINI, Giuliano, a Dizionario biografico degli italiani, vol. 24.
* Salvador Miranda, CESARINI, iuniore, Giuliano, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
# Georges Paulmier

Georges Paulmier (Frépillon, 24 de setembre de 1882 - 30 de desembre de 1965) va ser un ciclista francès que va córrer en els anys previs a la Primera Guerra Mundial. Els seus majors èxits foren dues etapes al Tour de França, el 1908 i el 1910.

## Palmarès

* 1907
** 1r a la París-Beaugency
* 1908
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1909
** 1r a la Llemotges-Montauban
* 1910
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1908. 6è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1910. 12è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1911. 16è de la classificació general

## Referències

* ↑ «PAULMIER Georges». [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Georges PAULMIER» (en italià). [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ France, Centre. «Les neuf Euréliens “Géants” qui ont fini un Tour de France», 18-07-2012. [Consulta: 23 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Georges Paulmier a sitiodeciclismo.net
# Georges Patou

Georges Patou, fou un ciclista amateur belga, que es va especialitzar en la pista. Va guanyar una medalla de bronze al Campionat del món de Mig fons de 1909, darrere del britànic Leon Meredith i el francès Maurice Cuzin.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# GhostNet

GhostNet (“Xarxa Fantasma“ en anglès; “幽灵网“ en xinès simplificat, o IōuLíngWǎng en Pinyin) és el nom donat en 2009 a una gran operació d'espionatge electrònic, l'origen majoritari del qual se centrava en la República Popular de la Xina. Es tractava d'una xarxa que havia aconseguit infiltrar-se en almenys 1.295 computadores de 103 arreu del món. Un informe de Information Warfare Monitor va descobrir que havien sigut compromesos sistemes informàtics pertanyents a ambaixades i altres oficines governamentals, així com centres d'exili del tibetà Dalai-Lama a l'Índia i a les ciutats de Brussel·les, Londres i Nova York. Encara que l'activitat estava basada majorment a la Xina, no hi ha una font concloent que indiqui que el govern xinès estigués involucrat en l'operació.

## Referències

* ↑ Glaister, Dan «China Accused of Global Cyberspying». The Guardian Weekly [London], 30-03-2009, p. 5 [Consulta: 7 abril 2009].
* ↑ Markoff, John «Vast Spy System Loots Computers in 103 Countries». New York Times, 28-03-2009 [Consulta: 29 març 2009].
# Girolamo Genga

Girolamo Genga (Urbino - 1476-1551), Fou un pintor, escultor, músic i arquitecte italià.
Amb el retorn del duc Francesco Maria della Rovere i de la seva esposa Eleonora Gonçaga del seu exili, va ser nomenat arquitecte oficial de la cort d'Urbino, estant-li confiada les reformes de la vil·la imperial de Pesaro, supervisant la decoració de vuit de les hisendes. En aquesta feina van participar els germans Dosso Dossi, Battista Dossi, Bronzino i Francesco Menzocchio. Es va encarregar així mateix de dissenyar la nova ala del palau, formada per un cos quadrangular, amb lògies a les cantonades i a la seva part interior format per una estructura oval.
Giorgio Vasari descriu la seva biografia a Le Vite.
# Giuseppina Baldassarre-Tedeschi

Giuseppina Baldassarre-Tedeschi (Trani, 28 d'octubre de 1881 - Roma, 30 d'abril de 1961) fou una soprano italiana.
Va tenir com a professores de cant Brambilla Ponchielli i Anna Vestri en el Liceo Musicale Rossini de Pesaro. També va estudiar amb Rosina Storchi, que va ser la primera intèrpret de Cio-Cio-San de Madama Butterfly, de Puccini, paper en el qual Baldassare-Tedeschi va destacar i va ser el seu preferit. Va debutar el desembre de 1905 al Teatro Coccia de Novara amb el paper protagonista de l'òpera Iris, de Pietro Mascagni. El gener de 1908, en el Teatro Real de Madrid va cantar Manon, de Puccini; Henri VIII, de Camille Saint-Säents i La Walkiria, de Wagner i el maig del mateix any va obtenir el primer contracte important per al Gran Teatre del Liceu de Barcelona per cantar Manon de Massenet al costat del tenor Garbín. El gener de 1923 va actuar de nou al Liceu, on va interpretar la protagonista de l'òpera Tosca, de Puccini. Fora d'Itàlia, a més de les actuacions a Barcelona i Madrid, en la seva cronologia hi ha registrades actuacions a Lisboa, La Corunya i Budapest.
Es va retirar dels escenaris el 1930, però un any més tard va acceptar cantar a Torí, en l'emissió de ràdio de l'estrena de Cuore di Wanda de Carmine Guarino.
De 1936 a 1938 va ser professora de cant a l'Acadèmia de Santa Cecília de Roma i entre els seus alumnes hi hagué Adriana Guerrini, Pia Tassinari, Licia Albanese i Stella Roman.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Biografia de Giuseppina Baldassare-Tedeschi a lavoceantica.it
* 1 2 Salas, Roger «Licia Albanese, soprano - Obituario» (en castellà). El País [Madrid], 25-08-2014. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ «Noticias de espectáculos» (en castellà). La Vanguardia, 05-05-1908. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia Liceista - Representacions de Tosca» (pdf). Teatre del Liceu. Arxivat de l'original el 2020-09-19. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 552. (ISBN 84-7291-255-8)

## Enllaços externs

* Giuseppina Baldassare-Tedeschi canta «Un bel dì, vedremo» a YouTube (Madama Butterfly).
# Governació d'Irbid

La governació o muhàfadha d'Irbid (àrab: محافظة إربد, muḥāfaẓat Irbid) és una de les dotze governacions o muhàfadhes del Regne Haiximita de Jordània. Està situada al nord d'Amman, la capital de Jordània. La capital de la governació és la ciutat homònima d'Irbid, que n'és al centre.
La governació es caracteritza per la seva situació estratègica, la seva importància històrica i arqueològica i el paper econòmic que aquesta juga. Irbid està a la part alta de les regions jordanes agrícoles sobretot en la producció de cítrics, olives, blat i mel d'abella.

## Demografia

Amb una superfície total de 1.572 km² i amb una població composta per uns 950.695 habitants, la seva densitat poblacional és de 604,8 habitants per cada quilòmetre quadrat.

## Divisions internes

La governació es subdivideix en nou nàhiyes o districtes:
* Al-Qasabeh
* Bani Obaid
* Al-Mazar Al-Shamali
* Ramtha
* Bani Kinaneh
* Koura
* Al-Aghwar Shamaliyyeh
* Taybeh
* Wasatieh
# Governació de Babil

La governació o muhàfadha de Babil o Babilònia —àrab: محافظة بابل, muḥāfaẓat Bābil— és una província o governació de l'Iraq. Té una superfície de 6.468 km², i una població estimada d'uns 2.000.000 d'habitants (2014). N'és la capital al-Hillah. Les ruïnes de Babilònia (Bàbil, en àrab) es troben en aquesta província i li'n donen nom.
# Partida de la Grassa

La Partida de la Grassa és una partida de terra del terme de Reus (Baix Camp) que ocupa una bona extensió del territori entre la Riera de la Quadra i el Rec de la Grassa, que forma límit de terme amb Constantí. Al nord té per límit el Camí de Valls, avui convertit en la carretera de San Ramon en aquest tram, i al sud limita amb el Camí Vell de Constantí. Hi ha algunes masies habitades i alguna d'important, com el Mas de la Condesa. Té a ponent el Burgaret, al nord El Burgar, des d'on s'hi arriba pel camí de la Grassa, i al sud Quart, en el sector ocupat pel Camp d'Aviació. Havia format part del Territori de Tarragona.
El Rec de la Grassa és un rec d'obra per on baixava l'aigua de la mina de la Grassa. Venia del Burgar i anava fins més avall del Camp d'Aviació. Alguns documents cinccentistes parlen ja d'aquest rec, que també tenia el nom de rec de Constantí. Passa vora el Mas del Nadal i el Mas del Ganso.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 274. ISBN 8486387655.
# Annals of Philosophy

Annals of Philosophy fou una revista científica publicada a la Gran Bretanya a principis del segle xix. Fou fundada el 1813 pel químic escocès Thomas Thomson (1773-1852), que en fou el seu editor fins al 1821. El succeí el químic Richard Phillips. El 1827 Richard Taylor la fusionà amb el Philosophical Magazine.
Els Annals of Philosophy duien per subtítol Magazine of Chemistry, Mineralogy, Mechanics, Natural History, Agriculture, and the Arts, que relaciona els temes que tractava, essent els articles de química els predominants. El primer exemplar sortí el juny de 1813 i es van publicar mensualment seguint un patró estàndard. Sovint, el primer article era un article biogràfic d'unes deu pàgines sobre un científic viu o recentment mort, el primer fou dedicat a Henry Cavendish (1731-1810) i escrit per Thomas Thomson. A continuació, hi anaven una sèrie d'articles d'entre cinc i deu pàgines sobre temes particulars, de vegades escrits per eminents autors. Al primer exemplar hi havia articles de John Dalton (1766-1844), de Thomas Thomson i de William Henry (1775-1836). Després hi solia haver notícies i correspondència. Seguien resums, primer els procedents de societats científiques (Royal Society, Linnean Society, Institut de França, etc.), després de patents i, finalment, de llibres nous (el primer fou del químic Humprhy Davy (1778-1829), Elements of Agricultural Chemistry). L'últim apartat era un diari meteorològic. Cada sis mesos es publicava una pàgina de títol, un índex i un prefaci que, amb els sis números mensuals, constituïen el volum semestral d'unes 500 pàgines. El darrer volum, el dotzè, aparegué el 1826, amb articles de Michael Faraday (1791-1867), William Prout (1785-1850) i de Thomson, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Annals of Philosophy» (en anglès). Biodiversity Heritage Library. [Consulta: 23 desembre 2018].
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 - Doble scull masculí

Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 :
| Scull individual | homes |
| Doble scull | homes |
| Dos sense timoner | homes |
| Dos amb timoner | homes |
| Quatre sense timoner | homes |
| Quatre amb timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1920 1928 > ||
La prova del doble scull masculí fou una de les set que es disputaren als Jocs Olímpics de París de 1924 i que formaven part del programa de rem. La prova es va disputar entre el 15 i el 17 de juliol de 1924, amb la presència de 10 remers, procedents de 5 països diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Estats UnitsPaul Costello Jack Kelly | FrançaMarc Detton Jean-Pierre Stock | SuïssaRudolf Bosshard Heinrich Thoma |

## Resultats
### Sèries

Es disputaren el 15 de juliol. Els dos primers passaven a la final .
1a sèrie :
| Pos. | Nació | Remers | Temps |
| 1 | Estats Units | John Kelly Paul Costello | 6'34"0 |
| 2 | França | Marc Detton Jean-Pierre Stock | 6'52"0 |
| 3 | Hongria | Ervin Mórich Béla Szendey | ND |
1a sèrie :
| Pos. | Nació | Remers | Temps |
| 1 | Suïssa | Rudolf Bosshard Heinrich Thoma | 6'55"0 |
| 2 | Brasil | Edmundo Castelo Branco Carlos Castelo Branco | 7'04"0 |

### Final

Es disputà el 17 de juliol.
| Pos. | Nació | Remers | Temps |
| 1 | Estats Units | John Kelly Paul Costello | 6'34"0 |
| 2 | França | Marc Detton Jean-Pierre Stock | 6'38"0 |
| 3 | Suïssa | Rudolf Bosshard Heinrich Thoma | ND |
| 4 | Brasil | Edmundo Castelo Branco Carlos Castelo Branco | ND |

## Bibliografia

* Comité olympique français. «Aviron». A: Librairie de France. Les Jeux de la VIII$^e$ Olympiade. Paris 1924. Rapport officiel (en francès), 1924, pp. 163-179 [Consulta: 21 maig 2018].

## Referències

* ↑ «Rowing at the 1924 Paris Summer Games: Men's Double Sculls». sports-reference.com [Consulta: 22 maig 2018]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 22 maig 2018].

## Enllaços externs

* (anglès) Rem - París 1924 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Alticola strelzovi

Alticola strelzovi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 400 i 3.000 msnm a la Xina, el Kazakhstan, Mongòlia i Rússia. Els seus hàbitats naturals són els vessants i els afloraments rocosos. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
L'espècie fou anomenada en honor de l'històleg rus Zóssima Streltsov.

## Referències

* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 87.
* ↑ Tsitsulina, K. Alticola strelzowi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24 maig 2016.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 397. ISBN 978-0801893049.

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.
# Molada

Molada (grec antic: Μωλαδᾶ) fou una ciutat de Palestina, al territori de la tribu de Judà, propera a la frontera amb Edom. Flavius Josefus l'esmenta com a fortalesa d'Idumea a la que es va retirar Agripa, fill d'Aristòbul i gendre d'Herodes el Gran, després del seu retorn de Roma, i on va meditar el suïcidi.
# Refractaris (ciència planetària)

Els Refractaris en ciència planetària, es qualsevol material amb una temperatura de condensació d'equilibri és anomenat refractari. En contrast amb els refractaris, els elements i compostos amb baixos punts d'ebullició són coneguts com a substàncies volàtils.
El grup refractari inclou elements i compostos com metalls i silicas (comunament anomenats roques) que constitueixen el gruix de la massa de planetes terrestres i asteroides del cinturó intern. Una fracció de la massa d'altres tipus d'asteroides, planetes gegants, les seves llunes i objectes transneptunians també està feta de materials refractaris.

## Referències

* ↑ «Glossary». Planetary Science Research Discoveries, 01-01-2008. [Consulta: 28 agost 2008].
* ↑ Beatty, J. Kelly. Beatty, J. Kelly. The new solar system. Cambridge University Press, 1999, p. 314–315. ISBN 978-0-521-64587-4.