OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Karin Ingmarsdotter

Karin Ingmarsdotter (en suec Karin filla d'Ingmar) és una pel·lícula muda dramàtica sueca del 1920 dirigida per Victor Sjöström. És la segona part de l'adaptació de Sjöström de la novel·la Jerusalem de Selma Lagerlöf, seguint Ingmarssönerna de l'any anterior, i que representa els capítols tres i quatre de la novel·la. La recepció crítica va ser, però, poc entusiasta, i Sjöström va decidir no dirigir cap més part. Finalment, Gustaf Molander va acabar la suite el 1926.

## Argument

La Karin i l'Halvor es casen i han anat a Falun a comprar, però l'Halvor és enganyat per alguns bromistes que li fan beure molt. Per tant, no hi haurà casament i la Karin es casarà amb Eljas. Quan el pare de Karin mor, l'Elja es converteix en cap de la granja, comença a beure i la Karin comença a sentir-se incòmoda.
Després d'un accident, Eljas queda prostrat al llit i l'abús d'alcohol es torna més greus. Quan un dia és trobat mort i la Karin es queda vídua, els pretendents aviat s'alineen, un d'ells és Halvor. Karin l'agafa, però encara recorda l'incident a Falun i no sap què fer.

## Repartiment

* Victor Sjöström - Ingmar
* Tora Teje - Karin Ingmarsdotter
* Bertil Malmstedt - Lill-Ingmar
* Tor Weijden - Halfvor
* Nils Lundell - Eljas Elof Ersson
* Carl Browallius - Pare d'Eljas
* Josua Bengtsson - Amic d'Eljas
* Nils Ahrén - Berger Sven Persson
* Olof Ås - Inspector
* Eric Gustafson - Fill de l'hostaler
* Emil Fjellström - Stark-Ingmar
* Paul Hallström

## Referències

* ↑ «Progressive Silent Film List: Karin Daughter of Ingmar». Silent Era.
* ↑ Press reaction and comment at the Svenska Filminstitutet (suec)

## Enllaços externs

* Karin Ingmarsdotter a YouTube
# Mladen Mladenov

Mladen Mladenov (Sofia, 10 de març de 1957) és un lluitador búlgar, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la prova del pes mosca del programa de lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de lluita de 1980.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Mladen Mladenov». [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 5 abril 2023].
# Pierre Koralnik

Pierre Koralnik (París, 22 de desembre de 1938) és un director i guionista suís.

## Biografia

Pierre Koralnik va fer cursos a l'Institut des hautes études cinématographiques (IDHEC). Després d'haver estat ajudant de Robert Enrico, va començar a Télévision suisse romande pel programa Continent sans visa i també va col·laborar a la revista de l'antiga ORTF, Cinq colonnes à la une. Per a aquest canal, després va dirigir la comèdia musical Anna. A partir d'aleshores, va fer nombroses pel·lícules de televisió i retrats com James Baldwin i Francis Bacon. El 1982, va rebre el premi Boris Oumanski.

## Filmografia

* 1960 : Denis de Rougemont, fragments d'une biographie
* 1962 : James Baldwin, un étranger dans le village (documental, RTS Radio Télévision Suisse)
* 1967 : Anna (telefilm)
* 1969 : Salomé (telefilm)
* 1970 : Peggy Guggenheim, mémoire d'une collectionneuse
* 1970 : Cannabis
* 1970 : Ich bin Vicky Leandros (telefilm)
* 1973 : La Sainte Famille
* 1974 : La Reine de Saba (telefilm)
* 1977 : Moi, exilée (telefilm)
* 1977 : Francis Bacon
* 1978 : Rumeur (telefilm)
* 1983 : La Passion d'Aldolf Wölfli, une biographie de rêve
* 1984 : Le Rapt (telefilm)
* 1985 : Enquête sur une parole donnée : La lettre perdue (telefilm)
* 1987 : Le Prince barbare (Ekitos - Prinz der Barbaren)
* 1990 : Quartier nègre (telefilm)
* 1991 : Les Démoniaques (telefilm)
* 1991 : Visages suisses (pel·lícula oficial del 700è aniversari de la Confederació)
* 1993 : Retour au bercail, episodi de la sèrie de televisió Nestor Burma
* 1994 : Andrée Putman, vision de rêve
* 1994 : Louise Nevelson, My Life as a Collage
* 1997 : Maigret et l'improbable Mr. Owen, episodi de la sèrie de televisió Maigret

## Notes i referències

* ↑ La Suisse 16.01.1982
* ↑ «James Baldwin». Arxivat de l'original el 2023-08-25. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Le reportage, une archive de la Télévision suisse romande

## Enllaços externs

* Pierre Koralnik al Swiss Film Directory
# Cases de la Verge del Carme

Les Cases de la Verge del Carme és un conjunt de 56 habitatges socials destinats per als pescadors del barri del Serrallo. L'Institut Social de la Marina fou l'encarregat de construir-les i es van inaugurar el gener de l'any 1952. L'arquitecte encarregat de l'obra fou Juan Zaragoza Albi.

## Referències

* ↑ «El Delegado Nacional de Sindicatos, el Gobernador Civil y Jefe Provincial y el Director General de Coordinación y Capacitación Agraria, inauguraron en las jornadas del domingo y lunes, importantes obras en nuestra provincia». Diario Español, 22-01-1952, pàg. 1-2.
* ↑ Buqueras i Bach, Josep M. Arquitectura de Tarragona des del segle XII. Ajuntament de Tarragona, p. 334-335.
# Karin Herrera Aguilar

Karin Larissa Herrera Aguilar (Ciutat de Guatemala, 25 de juliol de 1968) és una biòloga, científica, catedràtica, política i sociòloga guatemalenca. Després de la segona volta de les eleccions de 2023 és la vicepresidenta electa de la República de Guatemala i la segona dona a ocupar aquest càrrec en la història del país.

## Trajectòria

Karin Herrera és química biòloga graduada per la Facultat de Ciències Químiques de la Universitat de San Carlos de Guatemala. Té un màster en Estudis Ambientals per la Universitat del Valle de Guatemala, i un doctorat en Ciències Polítiques i Sociologia per la Universitat Pontifícia de Salamanca. Ha rebut diversos reconeixements internacionals per la seva trajectòria a favor del medi ambient.
S'ha exercit com a docent i catedràtica a la Universitat de San Carlos de Guatemala i directora de l'Institut d'Investigacions Químiques i Biològiques d'aquesta universitat. És la representant davant del Consell Superior Universitari del Col·legi de Farmacèutics i Químics de Guatemala. També ha estat assessora davant de diverses instàncies en temes ambientals i polítics.

## Referències

* 1 2 3 4 «Karin Larissa Herrera Aguilar, MSc. PhD». Universidad de San Carlos de Guatemala. Arxivat de l'original el 2023-01-30. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «Candidata a la vicepresidencia, Karin Herrera, publica mensaje en redes tras ganar la segunda vuelta» (en castellà), 20-08-2023. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «El binomio presidencial del partido Movimiento Semilla es Bernardo Arévalo y Karin Herrera». Prensa Libre. [Consulta: 22 enero 2023].
* 1 2 «Entrevista con la Dra. Karin Herrera (Guatemala): Simposio Iberoamericano de Química Clínica y Expolab». infobioquimica.com. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «LA JUNTA DIRECTIVA DEL COFAQUI DA LA BIENVENIDA A SU NUEVA INTEGRANTE». COFAQUI. [Consulta: 22 enero 2023].
* ↑ «Karin Larissa Herrera Aguilar, MSc. PhD» (en castellà). Escuela de Química Biológica, 25-08-2016. Arxivat de l'original el 2023-01-30. [Consulta: 15 abril 2023].
# Meni (cavaller)

Meni (en llatí Maenius) va ser un ric cavaller romà que va dilapidar la seva fortuna i després va haver de mantenir-se amb treballs de baix nivell.
Tenia una casa al fòrum que va comprar Marc Porci Cató Censorí durant la seva censura (184 aC), amb el propòsit de construir-hi la basílica Pòrcia.
Alguns autors antics diuen ridículament que quan Meni va vendre la seva casa, es va reservar per a ell una columna, la Columna Maenia, i a partir d'ella va construir un balcó, per poder veure còmodament els jocs. El veritable origen de la Columna Maenia i dels balcons anomenats Maeniana prové del cònsol Gai Meni, que va fer aquestes innovacions als voltants de l'any 320 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 897.
# Seein' Things

Seein' Things va ser un curtmetratge mut francès del 1909 dirigit per Georges Méliès i protagonitzat per Francis Ford. La pel·lícula va ser venuda per la Star Film Company de Méliès als Estats Units i distribuïda per Enterprise Optical Company i Gaston Méliès. No se sap si és perduda.

## Referències

* ↑ Seein' Things a silentera.com
# Corrandes d'en Carolino

Les Corrandes d'en Carolino, també conegudes com a Corrandes de Folgueroles són un tipus de cant improvisat de Catalunya.
Trobem l'origen de la seva recuperació en la figura d'en Josep Casadevall "Carolino", de Folgueroles (Osona). Es troben dins la varietat de tipologia que es canta en els actuals concursos de cant improvisat, com el garrotín, l'albada, la glosa, la nyacra, la corranda de Baget o la jota.
Aquestes corrandes tenen una estructura musical de dues frases seguides a cada estrofa i una estructura lírica de quatre versos. La rima, consonant o assonant, ha de ser entre el segon i el quart vers de cada estrofa. La tornada, que es canta després de cada estrofa per donar temps a preparar la següent, té un text que es troba en diverses variacions:
   Oidà, oidà, ompliu-nos la cistella,
   oidà, oidà, per poder fer un berenar.
   Oidà, oidà, corrandes són corrandes, oidà, oidà, hem vingut a cantar.
   Oidà, oidà, ompliu-nos la cistella,
   oidà, oidà, hem vingut a cantar.

## Vegeu també

* Albada
* Corranda
* Garrotín
* Glosa

## Referències

* ↑ Llimós, Albert «El món de la glosa reconeix la figura de Josep Casadevall, ‘Carolino’, a l'Ateneu de Manlleu». El 9 Nou, 17-12-2015.
* ↑ «Homenatge a en Carolino». enderrock.cat, 10-12-2015. [Consulta: 20 maig 2016].
# Plans de la Riera

Els plans de la Riera és una plana del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
És a la zona central del terme, al nord-oest de la masia de la Riera i al sud-est del poble de Granera.
# Oulad Bourahmoune

Oulad Bourahmoune (àrab أولاد بورحمون) és una comuna rural de la província de Fquih Ben Salah de la regió de Béni Mellal-Khénifra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.113 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Caseta del Pare Pere

Construïda al segle xvii, la caseta del Pare Pere és una caseta de pedra situada al costat de l'Ermita del mateix nom, als peus del Montgó (a Dénia, Marina Alta), que va ser utilitzada per Fra Pere Esteve durant els seus retirs per a l'oració i la meditació.

## Referències

* ↑ «Caseta del Pare Pere en Denia, Alicante» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «Caseta del Pare Pere» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2020].
# Minamoto no Sanetomo

    En aquest nom japonès, el cognom és Minamoto.
Minamoto no Sanetomo (源 実朝, 17 de setembre de 1192 - 13 de febrer de 1219) va ser el tercer shogun del shogunat Kamakura i l'últim líder del clan Minamoto del Japó. Va ser el segon fill del primer shogun Minamoto no Yoritomo i la seva mare va ser Hōjō Masako, el seu germà gran era el segon shogun Minamoto no Yoriie.
Amb la mort del seu pare el 1199, el seu avi Hōjō Tokimasa, va usurpar el poder militar i públic del shogunt, deixant el títol de shogun a una figura nominal. Yoriie se va convertir en shogun el 1202, però va ser suspès l'any següent i condemnat a arrest domiciliari per ser acusat de conspirar contra el clan Hōjō i assassinat per membres d'aquest mateix clan el 1204. El 1203 Sanetomo seria shogun, però com a govern titella de la seva pròpia mare Masako, que era manipulat per crear un conflicte contra el seu avi. D'aquesta manera Tokimasa va intentar parar el seu net incomptables vegades des del 1205. Sanetomo, va dedicar molta part del seu temps en la poesia, i va crear al voltant de 700 poemes sota l'assistència de Fujiwara no Teika; també va aconseguir relacionar-se amb la Cort Imperial, que també tenia un poder molt limitat. va ser nomenat ministre de dret el 1218. La por que tenia en què el poguessin assassinar va provocar que fos un alcoholic crònic. En l'any nou llunar 1219 va ser assassinat pel seu cosí Minamoto Kugyō, segon fill de Yoriie. Al no haver deixar descendència, la línia Seiwa Genji el clan Minamoto va arribar a la seva fi.

## Referències

* ↑ Louis-Frédéric. Japan Encyclopedia (en anglès). Harvard University Press, 2002, p. 340-341. ISBN 978-0-674-01753-5.
* ↑ Azumakagami (en xinès). Yoshikawa Kōbunkan, 1978.
# Periquito terrestre

El periquito terrestre (Pezoporus wallicus) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones pantanoses i praderies d'Austràlia i Tasmània.

## Subespècies

S'han descrit tres subespècies:
* Pezoporus wallicus wallicus (Kerr, 1792). Del sud-est i est d'Austràlia.
* Pezoporus wallicus leachi Mathews, 1912. De Tasmània.
* Pezoporus wallicus flaviventris North, 1911. De sud-oest d'Austràlia. Aquest tàxon és considerat una espècie de ple dret per diversos autors.

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
# Oulad Azzouz (Nouaceur)

Oulad Azzouz (en àrab أولاد عزوز, Ūlād ʿAzzūz; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵄⵣⵣⵓⵣ) és una comuna rural de la província de Nouaceur, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 40.372 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Vieux-Ruffec

Vieux-Ruffec és un municipi francès situat al departament del Charente i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vieux-Ruffec era de 100 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 73 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 21 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 73 habitatges eren cases. Dels 47 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 6 en tenien dues, 6 en tenien tres, 18 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 42 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vieux-Ruffec el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 12 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 37 eren actives i 16 eren inactives. De les 37 persones actives 33 estaven ocupades (21 homes i 12 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 16 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 7 establiments que hi havia el 2007, 6 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 5 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 3 eren paletes, 1 fusteria i 1 electricista.
L'any 2000 a Vieux-Ruffec hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 750 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vieux-Ruffec a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vieux-Ruffec a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Castroviejo

Castroviejo és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta,

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Kazuhiro Fujita

Kazuhiro Fujita (藤田 和日郎, Fujita Kazuhiro) és un mangaka japonés. Nascut el 24 de maig de 1964 en la ciutat Asahikawa, Hokkaidō del Japó. Kazuiro se graduà de la universitat Nihon. Feu el seu debut professional l'any 1989 en la revista Shōnen Sunday. El seu treball més popular és Ushio and Tora, amb el qual obtingué el Shogakukan Manga Award l'any 1992 en la categoria shōnen. Amb el mateix, obtingué més tard el Seiun Award l'any 1997.

## Treballs

* Ushio and Tora 1990-1996, 33 volums, Sunday
* Karakuri Circus 1997-2006, 43 volums, Sunday
* Yoru no Uta (col·lecció d'historietes curtes entre els anys 1988-1994)
* Ayatsuki no Ura (col·lecció d'historietes curtas entre els anys 1996-2003)
* Jagan wa Gachirin ni Tobu, 2007, Big Comic Spirits
* The Black Museum: Springald, 2007, Morning

## Anime

* Ushio and Tora, 10 episodis d'OVA
* Karakuri Circus, publicat comercialment en Shōnen Sunday
* Karakuri no Kimi, un episodi d'OVA - més conegut en anglès com Puppet Princess

## Mestres

Són aquells que ensenyaren les seues tècniques de dibuix a Kazuhiro. Kazuhiro fou influït per ells.
* Fujihiko Hosono
* Asari Yoshito

## Assistents

Estes persones són els quals han treballat amb Kazuhiro. Alguns són els seus ajudants com és el cas de Nobuyuki Anzai.
* Nobuyuki Anzai
* Kazurou Inoue
* Yukio Katayama
* Tatsuya Kaneda
* Makoto Raiku

## Referències

* ↑ «小学館漫画賞：歴代受賞者» (en (japonès)). Shogakukan, 19-08-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 7 juliol 2009].
* ↑ «Mainichi review: Springald». Arxivat de l'original el 2007-10-14. [Consulta: 7 juliol 2009].
# Minamoto no Yoriie

    En aquest nom japonès, el cognom és Minamoto.
Minamoto no Yoriie (源頼家, 11 de setembre de 1182 - 14 d'agost de 1204) va ser el segon shogun del shogunat Kamakura del Japó. Va ser el primer fill del primer shogun Minamoto no Yoritomo i la seva mare va ser Hōjō Masako.
Amb la mort del seu pare el 1199, Yoriie es va convertir en el líder del clan Minamoto i nomenat shogun el 1202. No obstant el seu avi Hōjō Tokimasa va usurpar el poder militar i polític del shogunat, deixant el títol de shogun a una figura nominal. Les pressions entre els clans Minamoto i Hōjō van desencadenar el derrocament de Yoriie e 1203 i el van condemnar sota arrest domiciliari per ser acusat d'una conspiració contra el clan Hōjō i assassinat per membres d'aquest clan el 1204. El va succeir el seu germà menor Minamoto no Sanetomo.
# Sedmerovec

Sedmerovec és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1229.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «O obci Sedmerovec». [Consulta: 28 gener 2024].
# Periscoequinoïdeus

Els periscoequinoïdeus (Perischoechinoidea) són una subclasse d'eriçons de mar que eren abundants als mars del període Paleozoic. Tanmateix, la gran majoria de les seves espècies s'extingiren durant el Mesozoic, a mesura que els més avançats eriçons de mar del grup Euechinoidea van passar a ser comuns. Actualment només sobreviu un ordre, els Cidaroida.
La majoria de formes fòssils tenien múltiples columnes de plaques ambulacrals.

## Taxonomia

Aquest grup probablement és parafilètic en lloc d'un autèntic clade.
Subclasse Perischoechinoidea
* Ordre Cidaroida
* Ordre Bothriocidaroida †
* Ordre Echinocystitoida †
* Ordre Megalopoda †
* Ordre Palaechinoida †

## Referències

* ↑ Black, Rhona M. The Elements of Palaeontology (en anglès). Cambridge University Press, 1988, p. 187-188. ISBN 0521348366.
* Barnes, Robert D.. Invertebrate Zoology. Philadelphia, PA: Holt-Saunders International, 1982, p. 980. ISBN 0-03-056747-5.
* National History Museum. «Palaeozoic Echinoidea». [Consulta: 20 Dec 2009].
# Oulad Boughadi

Oulad Boughadi (àrab أولاد بوغادي) és una comuna rural de la província de Khouribga de la regió de Béni Mellal-Khénifra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.648 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Castroserracín

Castroserracín és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 36 | 60 | 47 | 50 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Kempele

Kempele és una ciutat d'Ostrobòtnia del Nord a la província d'Oulu, Finlàndia. La seva població el 2005 era de 14.745 habitants i la seva àrea és de 110,33 km². La seva densitat és igual a 131,4 habitants per km² dels quals 0,20 km² era aigua.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Kempele Arxivat 2006-07-08 a Wayback Machine.