OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaciments arqueològics de Bat, Al-Khutm i Al-Ayn

Els jaciments arqueològics de Bat, Al-Khutm i Al-Ayn protegeixen una important necròpoli del mil·lenni III aC, estan situats prop d'un palmerar. Van ser declarats Patrimoni de la Humanitat per la Unesco l'any 1988.

## Descripció

Els estudis realitzats en els últims 15 anys han demostrat l'existència de nombrosos assentaments humans que s'estenien del Golf Pèrsic al Golf d'Oman. És una propietat seriada que testimonia de la sedentarització humana en una regió desèrtica amb vestigis de moltes cultures protohistòriques. Entre els vestigis notables del lloc figuren tombes circulars de pedra (d'aproximadament el 2.500 aC), pous i nombroses construccions de tova: edificis residencials, torres, palaus i edificis administratius. Hili és a més un dels exemples més antics del sofisticat sistema de reg aflaj, que data de l'edat de ferro. El lloc conté testimonis importants de la transició de cultures de la regió, des de la caça i recol·lecció a la sedentarització.

### Bat

El jaciment de Bat se situa a l'interior d'un palmerar. Cap al 3000 aC existia un intens comerç de coure (extret en el mateix lloc) i de pedra (probablement diorita) amb els sumeris. Diversos textos sumeris l'anomenaven Dilmun, com per exemple l'epopeia de Gilgamesh. La necròpoli està composta de 100 tombes i d'edificis circulars amb un diàmetre d'uns 20 metres. Aquests edificis no tenia obertures a l'exterior, per la qual cosa s'avança la hipòtesi que podrien ser cisternes o sitges, encara que no es coneix amb seguretat la seva funció.
L'any 1972, les excavacions desenvolupades per un equip danès conduït per Karen Frifelt van demostrar que la ciutat va ser habitada ininterrompudament durant 4000 anys.

### Al-Khutm

Les ruïnes situades a Al-Khutm són fonamentalment un fort de pedra, que és una torre feta de roca amb un diàmetre de 20 metres. Es troba a 2 km a l'oest de Bat.

### Al-Ayn

Al-Ayn és una petita necròpoli. Dels tres és el lloc en millor estat de conservació. Es troba a 22 quilòmetres al sud-est de Bat.

## Conservació

Els llocs no han estat sotmesos a restauració o a un altre tipus de conservació abans de la protecció establerta per la Unesco, i per això només el seu aïllament ha permès una suficient conservació.
Actualment els llocs són protegits per l'article 42 del reial decret número 6/80. En qualsevol cas, aquest article no preveu la vigilància dels llocs, i un dels majors perills prové que els habitants locals poden prendre material de construcció dels jaciments arqueològics.

## Referències

* ↑ Informació sobre els jaciments a la pàgina de la UNESCO
* 1 2 Body Advisory Evaluation dell'UNESCO

## Enllaços externs

* Pàgina de la Unesco sobre els jaciments
# Línia Boulogne-Lilla-Boulogne del TER

Aquestes són les estacions de la línia Boulogne-sur-Mer-Lilla-Boulogne-sur-Mer del TER, una xarxa ferroviària de França gestionada per la companyia SNCF.

## Estacions

| Estació | Municipi | Departament | Coordenades |
| Boulogne-Ville | Boulogne-sur-Mer | Pas de Calais | |
| Boulogne-Tintelleries | Boulogne-sur-Mer | Pas de Calais | |
| Wimille-Wimereux | Wimille i Wimereux | Pas de Calais | |
| Marquise-Rinxent | Rinxent | Pas de Calais | |
| Le Haut-Banc | Ferques i Rety | Pas de Calais | |
| Caffiers | Caffiers | Pas de Calais | |
| Pihen | Pihen-lès-Guînes | Pas de Calais | |
| Calais-Fréthun | Fréthun | Pas de Calais | |
| Les Fontinettes | Calais | Pas de Calais | |
| Calais-Ville | Calais | Pas de Calais | |
| Les Fontinettes | Calais | Pas de Calais | |
| Pont-d'Ardres | Ardres | Pas de Calais | |
| Nortkerque | Nortkerque | Pas de Calais | |
| Audruicq | Audruicq | Pas de Calais | |
| Ruminghem | Ruminghem | Pas de Calais | |
| Watten-Éperlecques | Éperlecques | Pas de Calais | |
| Saint-Omer | Saint-Omer | Pas de Calais | |
| Renescure | Renescure | Nord | |
| Ebblinghem | Ebblinghem | Nord | |
| Hazebrouck | Hazebrouck | Nord | |
| Strazeele | Strazeele | Nord | |
| Lille-Porte de Douai | Lilla | Nord | |
| Lille-Flandres | Lilla | Nord | 50° 38′ 10.6″ N, 3° 4′ 15.4″ E﻿ / ﻿50.636278°N,3.070944°E﻿ / 50.636278; 3.070944 |
# Sant Bartomeu de Prat de Comte

Sant Bartomeu de Prat de Comte és una obra del municipi de Prat de Comte (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església parroquial feta de maçoneria amb reforços de carreus a les cantonades i obertures. Consta d'una nau central amb capelles comunicades, volta de canó amb llunetes a la nau i d'aresta a les capelles, gallonada a la capçalera. Porta d'arc de mig punt dovellat centrada amb la nau, pilastres, fris llis, cornisa motllurada, pinacles, fornícula i òcul. Torre quadrangular de cantonades bisellades i el cos de campanes amb tres registres. Conjunt renaixentista-barroc de l'any 1650, aproximadament.

## Història

El 1640 les hostes franceses saquejaren el lloc.

## Referències

* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Bartomeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Bartomeu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Gao Kegong

Gao Kegong (xinès simplificat:高克恭; xinès tradicional: ⁣高克恭; pinyin: Gāo Kègōng) fou un funcionari i pintor que va viure sota la dinastia Song i la dinastia Yuan. Pertanyia a l'ètnia uigur i la seva família era oriünda del Turquestan xinès. Nascut el 1248 i mort el 1310.
Gao va destacar com a pintor de paisatges (amb tinta una mica acolorida), influït per Dong Yuan i Mi Fu dels quals va adoptar el gust per observar i captar el moviment i la presència de la boira en les seves obres. Era molt amic del seu col·lega Zhao Mengfu. També pintava bambús. Se'l considera el creador del xieyi (“escriure una idea”) que volia una expressió de manera lliure i, a la vegada, d'acord amb la tradició. No s'han conservat la major part dels seus paisatges.

## Bibliografia

* La pintura de paisaje: del Taoísmo chino al Romanticismo europeo. Paralelismos plásticos y estéticos. Tesi de María Teresa González Linaje. Facultat de Belles Arts (Departament de Pintura) de la Universitat Complutense de Madrid. Madrid 2005.ISBN 8466924450, pàg,772.

## Enllaços externs

* http://us.museumangel.com/index.php?artistfirst=Gao&artistlast=Kekong Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Sobre la pintura yuan: http://www.artehistoria.jcyl.es/v2/contextos/5194.htm Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine.
# Khety IV

Khety IV Akhtoy IV fou un faraó de la dinastia IX de l'antic Egipte. El seu lloc en l'ordre de successió no està establert. Alguns erudits pensen que fou ell i no Khety III el que va escriure "la instrucció a Merikare" i que per tant aquest era el seu fill. El nom de Neukare associat a un dels reis de nom Khety, no se sap si correspongué a Khety IV o Khety V.

## Referències

* ↑ cleverlysmart.com. «Egypt Dynasty | Timeline, List of Pharaohs in Ancient Egypt» (en anglès americà), 17-10-2022. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ Lundström, Peter. «Nebkaura Khety IV in hieroglyphs» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «New Chronology (Rohl)» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2024].
# Torre Sant Jordi

Torre Sant Jordi és el nom dels següents llocs:
* Torre Sant Jordi o casa Massip (Esplugues de Llobregat)
* Torre Sant Jordi (Barcelona)
# Tintoretto (cràter)

Tintoretto és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 94 km de diàmetre. Porta el nom del pintor italià Tintoretto (1518-1594), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Tintoretto». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 18 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Resolució 2419 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2419 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 6 de juny de 2018. El Consell reconeix el paper que poden jugar els joves en la prevenció i resolució de conflictes i demana al Secretari General i a tots els actors en els diferents conflictes un major paper i implicació dels joves en la negociació i aplicació dels acords de pau, reconeixent que la marginació del jovent és perjudicial per construir una pau sostenible i poder combatre l'extremisme i el terrorisme. També demana als estats membres de les Nacions Unides la protecció contra tota violència de les institucions educatives i el foment de la igualtat sexual en l'accés a l'educació.

## Referències

* ↑ Adopting Resolution 2419 (2018), Security Council Calls for Increasing Role of Youth in Negotiating, Implementing Peace Agreements, un.org, 6 de juny de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Integració per capes

La integració per capes (el mètode de closques en càlcul integral) és un mètode per calcular el volum d'un sòlid de revolució, basat a integrar al llarg d'una perpendicular a l'eix a l'eix de revolució.
Fa servir l'anomenat "cilindre representatiu". Intuïtivament parlant, part de la gràfica d'una funció es fa girar al voltant d'un eix, i es modelitza com a compost per un nombre infinit de tubs buits, tots infinitament prims.
La idea és que un "rectangle representatiu" (utilitzat en les formes més bàsiques d'integració – such as ∫ x dx) pot girar entorn l'eix de revolució; generant així un cilindre buit. La integració, com a procés acumulatiu, llavors pot calcular el volum integrat d'una "família" de capes (una capa és l'aresta exterior d'un cilindre buit) - com que el volum és la primitiva de l'àrea, si es pot calcular l'àrea de la superfície lateral d'una closca, llavors es pot calcular el seu volum.
L'equació necessària, per calcular aquest volum, V, és una mica diferent depenent de quin eix està servint com l'eix de revolució. Aquestes equacions es basen que l'àrea de superfície lateral d'una closca és igual a: 2 pi (π) multiplicat pel radi mitjà del cilindre, p(y), multiplicat per la llargada del cilindre, h(y). Es pot calcular el volum d'una capa representativa per: 2π * p(y) * h(y) * dy, on és dy és el gruix de la capa - una varaible que tendeix a zero.
La integració de capes es pot considerar un cas especial de càlcul d'una integral doble en coordenades polars.

## Càlcul

Matemàticament, això s'expressa com:
    $2\pi \int _{a}^{b}p(y)h(y)\,dy$
si la rotació és al voltant de l'eix d'abcisses (eix horitzontal de revolució x), o
    $2\pi \int _{a}^{b}p(x)h(x)\,dx$
si la rotació és al voltant de l'eix d'ordenades (eix vertical de revolució y).
Aquí la funció p(x) és la distància des de l'eix i h(x) és la longitud de la capa, generalment la funció que sofreix la rotació. Els valors de a i els b són els límits d'integració, els punts d'inici i final de la forma que gira (fixeu-vos que els límits són unitats de l'Eix de Revolució).

## Vegeu també

* Sòlid de revolució
* Integració per discs
* Radi
# Manuel Planas i Casals

Manuel Planas i Casals (Barcelona, 17 de febrer de 1837- 11 de març de 1907) fou un advocat i polític català, germà de Josep Maria Planas i Casals.
Fill de Josep Planas i Compte natural de Sant Feliu de Guíxols i de Narcisa Casals i Vives natural de Barcelona. Fou un dels principals dirigents i cacics del Partit Liberal Conservador a Catalunya, considerat l'home de Cánovas del Castillo al Principat. Fou diputat provincial de 1877 a 1896 pel districte de Vilafranca del Penedès i president de la Diputació de Barcelona el 1884-1886 i el 1891-1894, i diputat pel districte de Granollers a les eleccions generals espanyoles de 1896, però va dimitir poc més tard quan fou nomenat senador vitalici. El febrer de 1892 també exercí un petit temps de governador civil.
Des del seu càrrec a la diputació defensà les lleis proteccionistes i el 1891 fou un dels artífex de l'abolició de la base cinquena de la Llei d'Aranzels. Formà part de la comissió encarregada de les subvencions per al ferrocarril de Granollers a Sant Joan de les Abadesses, impulsà la construcció del Palau de Justícia de Barcelona, així com les obres de la Casa de Maternitat i Expòsits, la canalització del riu Llobregat i proposà edificar una nova presó i crear un museu de belles arts. Participà en el Congrés Català de Jurisconsults.

## Referències

* ↑ «Partida de Baptisme - Expedient de Senador». Senado de España, 17-02-1837. [Consulta: 30 gener 2020].

## Enllaços externs

* «Manuel Planas i Casals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
* Manuel Planas i Casals Arxivat 2010-11-16 a Wayback Machine. a diba.cat
# Sainte-Croix (Vaud)

Sainte-Croix és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, està situat al districte del Jura-Nord vaudois.

## Fills il·lustres

* Georges Humbert (1870-1936), organista i musicògraf.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Gia Darling

Gia Darling (Valencia, Califòrnia, 30 de juliol de 1977) és una actriu pornogràfica transsexual, també és directora, productora, i personalitat mediàtica. Va guanyar el premi a l'Artista transsexual de l'any en els Premis AVN de 2006.

## Premis

* 2005 AVN Award for Transsexual Performer of the Year (nominació)
* 2006 AVN Award for Transsexual Performer of the Year
* 2007 AVN Award for Transsexual Performer of the Year (nominació)
* 2011 AVN Hall of Fame inductee

## Referències

* ↑ "AVN Award Winners Announced", Adult Video News, 9 de gener 2006; Consultat: 20 d'octubre de 2007

## Enllaços externs

* Information en Internet Adult Film Database
* Filmografia
# José Vidal-Beneyto

José Vidal-Beneyto (Carcaixent, Ribera Alta, 26 de juny de 1927 - París, França, 16 de març de 2010) fou un filòsof, sociòleg i politòleg valencià.
Va cursar els estudis de Filosofia i Lletres, Ciències Polítiques, Dret i Sociologia en la Universitat de València i en la Complutense de Madrid, va doctorar-se en Dret en la de Màlaga i va completar els seus estudis en La Sorbona i en la Universitat de Heidelberg.
Va ser un actiu opositor al franquisme, i va participar en la Junta Democràtica i en l'anomenat Contuberni de Múnic.
Catedràtic de Sociologia en la Universitat Complutense de Madrid, Director del Col·legi d'Alts Estudis Europeus Miguel Servet de París i doctor honoris causa, des de 2006, per la Universitat de València. A més, va participar en multitud de programes i projectes internacionals, especialment aquells relacionats amb la comunicació en la seva relació amb la cultura, la integració i la globalització. Entre ells destaca la seva condició de Secretari General de l'Agència Europea per a la Cultura i el Consell Mediterrani de la Cultura, ambdós dependents de la UNESCO. També va treballar en col·laboració amb el Consell d'Europa i com a conseller assessor dels ministeris espanyols d'Educació, i Afers exteriors.
Va ser soci fundador del diari El País, on escrivia habitualment. A més va ser membre de l'Acadèmia Europea de les Arts, les Ciències i les Lletres.
En la seva obra, sobretot centrada en la sociologia de la comunicació de masses i de l'opinió pública, va mantenir sempre una postura crítica sobre temes com la Transició Democràtica en Espanya, la democracia, la corrupción, els mitjans de comunicació de masses i ademes la globalització, sense renunciar mai a exigir i proposar amb entusiasme alternatives a aquests problemes.

## Obres més destacades

* Las Ciencias de la Comunicación en las universidades españolas, (1973)
* Alternativas populares a la comunicación de masas, (1981).
* El País o la referencia dominante (junto a G. Imbert), 1986.
* Las industrias de la lengua, (1991).
* Diario de una ocasión perdida, (1991).
* La Méditerranée: modernité plurielle, (2000).
* Ventana global: ciberespacio, esfera pública mundial y universo mediático, (2002).
* Hacia una sociedad civil global, (2003).
* Poder global y ciudadanía mundial, (2004).
* Derechos humanos y diversidad cultural, (2006).
* Memoria democrática, (2007).

## Referències

* Fitxa a la web d'El País
* José Vidal-Beneyto
# Torre Seguera

La Torre Seguera és una obra de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Situada a la zona de llevant del nucli, data del segle xvi. En destaquen el portal adovellat de la masia, d'arc de mig punt, i especialment la torre de defensa de planta circular, lleugerament atalussada, que conserva una corsera amb merlets.

## Referències

* ↑ «Torre Seguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Tell al-Kabir

Tall al-Kabir o Tell el-Kebir (àrab: التل الكبير, at-Tall al-Kabīr) és un lloc d'Egipte, avui dia una població o aglomeració formada per la unió de cinc llogarets al Delta del Nil a 50 km a l'oest d'Ismaïlia a la governació d'Ismaïlia, al límit amb a la part oriental de la província o governació d'al-Sharkiyya; està a la vora del Wadi Tumaylat que antigament fou una zona de fortificacions especialment en temps dels Ptolemeus.
Aquesta regió fou abandonada a l'edat mitjana per esdevenir lloc de nòmades; fins al segle xix no es va retornar al cultiu de la terra i la sedentarització i els nòmades Hanadi, Nafaat i Tumaylat s'hi van instal·lar aprofitant les restes de les antigues fortificacions i van anomenar al lloc Tell al-Kabir (Gran Munt o Gran Turó). El 1857/1858 va arribar al grup poblacional el ferrocarril que seguia el curs del uadi Tumaylat i entre 1858 i 1863 es va obrir el canal d'Ismaïlia que portava aigua a les noves zones urbanes del canal de Suez; el canal d'Ismaïlia va millorar l'agricultura. En la guerra Anglo-egípcia de 1882 l'aglomeració es va fer famosa perquè Urabi Paixà hi va instal·lar el seu quarter general i la zona va esdevenir primera línia de defensa contra els britànics del general Sir Garnet Wolseley que venien d'Ismaïlia i anaven al Caire seguint el uadi Tumaylat; allí es va lliurar una batalla entre els britànics d'un costat i 6.500 soldats egipcis (més 20.000 camperols enrolats a la força); el combat només va durar una hora i al final dos mil egipcis havien mort i els britànics sortien com a vencedors. Al final de segle la població era de 3.000 habitants. A la I Guerra Mundial hi van estacionar tropes britàniques-australianes de la I Força Imperial Australiana. A la II Guerra Mundial fou base del VIII Exèrcit Britànic. El 1952 els soldats britànics de la zona del Canal de Suez van penetrar a la regió de Tell al-Kabir perseguint guerrillers egipcis.

## Referències

* Ramsay, Roy, & Ramsay, Ronald James, Hell, Hope And Heroes: Life in the Field Ambulance in World War I, Rosenberg Publishing, Kenthurst NSW, 2005
* Enciclopèdia de l'Islam, X, 180
# Resolució 2413 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

En la Resolució 2413 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 26 d'abril de 2018, el Consell va prendre nota de les propostes del Secretari General de les Nacions Unides António Guterres al seu informe A/72/707‑S/2018/43 amb recomanacions i opcions com accelerar l'agenda sobre la Construcció i Consolidació de la Pau. També va prendre nota de la decisió de l'Assemblea General de les Nacions Unides de convidar els òrgans pertinents de les Nacions Unides, inclosa la Comissió de Consolidació de la Pau, per avançar, explorar i considerar la seva implementació.
Així mateix, el Consell va prendre nota de la decisió de l'Assemblea de demanar al Secretari General que presentés, durant el seu 73è període de sessions, un informe provisional amb les seves recomanacions i opcions, àdhuc sobre finançament de les activitats de consolidació de la pau.

## Referències

* ↑ Adopting Resolution 2413 (2018), Security Council Takes Note of Secretary General's Proposals to More Speedily Implement United Nations Peacebuilding Agenda, un.org, 26 d'abril de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)
* Llista de missions de manteniment de la pau de les Nacions Unides

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» ( PDF). Nacions Unides.
# Jaume II

Jaume II és el nom dels següents personatges:
* Jaume el Just (1267 - 1327), Jaume I de Sicília, II d'Aragó i III de Mallorca, comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Jaume II de Mallorca (1243 - 1311), rei de Mallorca i comte de Provença i Cerdanya
* Jaume II d'Urgell (1380 - 1433), comte d'Urgell
* Jaume II Crispo (1426 - 1447), duc de Naxos
* Jaume II d'Escòcia (1430 - 1460), rei d'Escòcia
* Jaume II de Xipre (1440 - 1473), rei de Xipre
* Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia (1633 - 1701), rei d'Anglaterra i Escòcia
Viccionari
# Línia Oder-Neisse

La línia Oder–Neisse (en polonès:granica na Odrze i Nysie Łużyckiej, en alemany:Oder-Neiße-Grenze) és la frontera entre Alemanya i Polònia que es va traçar a conseqüència de la Segona Guerra Mundial. La línia està formada principalment pel riu Oder i el riu Neisse de Lusàcia i arriba a la mar Bàltica a l'oest dels ports de mar de Szczecin (en alemany: Stettin) i Świnoujście (Swinemünde). Tots els antics territoris alemanys de l'est d'abans de la guerra a l'est d'aquesta línia (que representaven el 23,8% del territori de l'anterior República de Weimar, la majoria d'ells de l'Estat Lliure de Prússia (1918-1933)) van ser presos per Polònia o per la Unió Soviètica abans de la guerra, i la gran majoria de la seua població alemanya va ser morta o bé va ser expulsada a la força. La línia Oder-Neissen va formar la frontera entre la República Democràtica Alemanya (l'Alemanya de l'Est) i Polònia de 1950 a 1990. L'Alemanya de l'Est va confirmar aquesta frontera amb Polònia des de 1950 i l'Alemanya Federal de primer la va refusar però finalment l'acceptà l'any 1970. L'any 1990 la nova Alemanya reunificada i la República de Polònia van signar un tractat reconeixent aquesta frontera.
El curs baix del riu Oder havia estat la frontera occidental de Polònia des del segle xiii. Abans de la Segona Guerra Mundial la frontera occidental de Polònia amb Alemanya va quedar fixada en el termes del Tractat de Versalles de 1919. Pomerèlia i l'Alta Silèsia va quedar dividida deixant zones poblades per minories poloneses, altres de pobles eslaus en el costat alemany, i algunes minories alemanyes en el costat polonès. A més, la frontera va deixar Alemanya dividida en dues parts pel Passadís polonès i l'ndependent Estat Lliure de Danzig, el qual tenia una majoria de població urbana alemanya, però que va ser separat d'Alemanya per tal d'assegurar a Polònia l'accés al Mar Bàltic. En la postguerra, a Polònia, la línia Oder-Neisse va ser descrita com el resultat de les negociacions entre els comunistes polonesos i Stalin. Actualment es creu que la decisió va ser adoptada per Stalin per poder controlar tant a polonesos com a alemanys.

## Referències

* ↑ An encyclopedic dictionary of conflict and conflict resolution, 1945-1996, John E. Jessup, pàg. 543, Greenwood 1998
* ↑ Historical dictionary of Poland, 966-1945 Jan Jerzy Lerski, pàg. 398, Greenwood Publishing Group 1996
* ↑ Laufer, Jochen: "Pax Sovietica",page 194

## Enllaços externs

* An East German pamphlet for propagandists entitled "Why is the Oder-Neiße Line a Peace Border?" Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.
* Tractat entre la República Federal d'Alemanya i la República de Polònia sobre la confirmació de la frontera entre ells, 14 novembre 1990 (PDF) (Tractat que confirma la frontera entre Alemanya i Polònia (Varsòvia, 14 novembre de 1990) en polonès i alemany)