OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de les Bombes

La Casa de les Bombes és un edifici del municipi de Peralada (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un casal de planta rectangular i allargada, que es troba al darrere de l'església de Sant Martí. Aquest edifici havia estat l'antic hospital, més tard va servir per guardar els carros dels bombers –d'aquí li ve el nom de «Casa de les Bombes»–, més endavant va ser destinat a escola i, finalment, com a habitatge. Aquest edifici actualment està en ruïnes, però estava compost per sis crugies paral·leles al carrer i comunicades per cinc arcs apuntats de pedres escairades, dels quals se'n conserven dos. El sostre és de cairats de fusta. La planta del pis segueix la mateixa estructura de crugies i estava cobert per una teulada a dues aigües. La façana, tot i estar molt malmesa, conserva un pou, tapat actualment, i l'arrebossat, que ha desaparegut en la seva major part, tenia uns esgrafiats que imitaven els carreus.

## Història

Antic hospital dels segles xiv i xv, amb el tram final destinat a cementiri. La casa després es va conèixer com la Casa de les Bombes perquè s'hi guardaven els carros per apagar el foc.
L'interior de la construcció ha estat enderrocat, i el solar fou excavat durant l'any 2003. En el decurs d'aquestes excavacions arqueològiques, que van precedir la construcció d'uns habitatges que finalment no s'hi han edificat, es varen trobar 115 esquelets que van ser desenterrats del cementiri de l'hospital, vora un dels quals van aparèixer 25 monedes d'or. Les peces van ser encunyades entre el 1743 i el 1788 a Madrid, Sevilla i Colòmbia i s'hi reprodueixen les efígies de Felip V, Ferran VI i Carles III.
Actualment el solar de la casa es fa servir d'aparcament.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de les Bombes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
* ↑ «Construiran dotze habitatges de protecció oficial a l'antiga Casa de les Bombes de Peralada». Vilaweb, 14-03-2005. [Consulta: 2 setembre 2014].
* ↑ «Troben en una prospecció a Peralada 25 monedes d'or del segle xviii». www.324.cat, 09-11-2006. [Consulta: 2 setembre 2014].
# El Monestir d'Avellanes

El Monestir d'Avellanes és un nucli de població del municipi d'Os de Balaguer, a la Noguera.
A una altitud de 536 m sobre el nivell del mar, se centra al voltant de del monestir de Santa Maria de Bellpuig de les Avellanes. Està situat al peu de la carretera C-12, al km 181,4. Per mitjà d'aquesta carretera es comunica amb Àger (18 km), amb el cap del municipi Os de Balaguer (4,2 km) i amb Balaguer (13,2 km). Una carretera local mena directament a Vilanova de la Sal (2,8 km).
A primers de gener de 2019 tenia 20 habitants.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «251569 Os de Balaguer». Idescat. [Consulta: 7 agost 2020].
# Hildebrandtia

Hildebrandtia és un gènere de granotes de la família Ranidae.

## Taxonomia

* Hildebrandtia macrotympanum (Boulenger, 1912).
* Hildebrandtia ornata (Peters, 1878).
* Hildebrandtia ornatissima (Bocage, 1879).

## Referències

* IUCN (anglès)
# Saccopharynx schmidti

Saccopharynx schmidti és el nom científic d'una espècie de peix abisal pertanyent al gènere Saccopharynx. És una espècie batipelàgica que habita en la zona sud-oest de l'oceà Pacífic.
# Saklana

Saklana fou un estat tributari protegit a l'oest de l'estat de Tehri, del que era feudatari. La seva superfície era de 181 km². Els muafidars pagaven un tribut anual de 200 rupies al raja de Tehri i tenien uns ingressos estimats de 2.500 rupies. En la guerra Gurkha del 1814-1816 l'estat va fer importants serveis als britànics. El muafidar tenia poder per jutjar als seus súbdits per afers civils i el dret a recaptar als seus pobles; els afers incompatible per tenir interessos personals eren jutjats pel comissionat de la divisió Kumaun que actuava com a agent polític per l'estat de Tehri.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Salimata Lam

Salimata Lam és una defensora dels drets humans mauritana. És una activista anti-esclavitud, i coordinadora nacional de l'organització no governamental de drets humans S.O.S. Esclaves.

## Biografia

Lam és la coordinadora de S.O.S. Esclaves, una organització no governamental fundada el 1995 per l'advocat maurità Boubacar Ould Messaoud, per abordar el tema de l'esclavitud moderna. L'organització també lluita contra els matrimonis forçats.
L'agost de 2015, els programes d'organitzacions anti esclavitud, incloses S O S Esclaves, han donat lloc a la institució de lleis a Mauritània que estipulen l'augment de la pena de presó per als delinqüents de deu a vint anys, així com criminalitzar l'acte de matrimonis amb força. En una entrevista de 2015 amb Al Jazeera, però, Lam va indicar que malgrat la presència de les lleis modificades a la Constitució per combatre l'esclavitud i forçar els matrimonis a Mauritània, "només un propietari d'esclaus ha estat perseguit definitivament per posseir esclaus".
El 2017, Lam va ser nominada al premi New Woman African in Civil Society Award, però va perdre davant de Theresa Kachindamoto, de Malawi.

## Referències

* 1 2 «Meet the woman freeing Mauritania's slaves». Al Jazeera. Arxivat de l'original el 2017-11-20. [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «Kachindamoto wins» (en anglès). Malawi 24, 14-04-2017.
# Salvador Dalí (desambiguació)

«Salvador Dalí» té aquests significats:
* Persones:
** Salvador Dalí i Domènech, artista empordanès mundialment famós.
** Salvador Dalí i Cusí, notari i reconegut esperantista, nascut a Cadaqués el 1872, pare del pintor.
* Entitats:
** El Salvador Dalí Museum, situat a la ciutat de Saint Petersburg, Florida, als Estats Units.
** El Teatre-Museu Dalí a Figueres.
** La Casa-Museu Salvador Dalí a Portlligat, en el Cap de Creus, dins del terme municipal de Cadaqués.
** La Fundació Gala-Salvador Dalí, amb seu a Figueres.
** L'Espace Dalí, un museu situat a París, França.
* Topònims:
** El Desert Salvador Dalí, o Desert Dalí, a Bolívia.
# Rétxitsa (Smolensk)

* Per a altres significats, vegeu «Rétxitsa».
Rétxitsa - Речица (rus) - és un poble de l'óblast de Smolensk, a Rússia, que el 2007 tenia 7 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Смоленская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# San Cristóbal

«San Cristóbal» té aquests significats:
* Topònims:
** Illa de San Cristóbal (Equador), illa de l'arxipèlag de les Galápagos (Equador).
** San Cristóbal (Veneçuela), ciutat de Veneçuela.
** San Cristóbal, municipi de la República Dominicana, capital de la província del mateix nom.
** San Cristóbal de Boedo, municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
** San Cristóbal de Cuéllar, municipi de la província de Segòvia a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
** San Cristóbal de la Cuesta, municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
** San Cristóbal Ecatepec, ciutat del municipi d'Ecatepec de Morelos (Mèxic).
** San Cristóbal de Entreviñas, municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
** San Cristóbal de La Habana o senzillament L'Havana, capital de l'illa caribenya de Cuba.
** San Cristóbal de La Laguna, municipi de l'illa de Tenerife, a les illes Canàries (Espanya).
** San Cristóbal del Monte, nucli del municipi càntabre de Valderredible.
** San Cristóbal de la Polantera, municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
** San Cristóbal de Segovia, municipi de la província de Segòvia a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
** San Cristóbal de la Vega, municipi de la província de Segòvia a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
* Miscel·lània:
** Centre Parroquial San Cristóbal, club de futbol català de la ciutat de Terrassa.
** Estació de la Corunya - San Cristóbal, estació de la ciutat de la Corunya (Galícia, Espanya).
** Musaranya de San Cristóbal (Sorex stizodon), espècie de musaranya endèmica de Mèxic.
# Sant Miquel de Canferrer

Sant Miquel de Canferrer és una església del Montmell inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una sola nau central i una altra de lateral on hi ha la portalada d'entrada i d'altres dependències (sagristia). A l'interior podem veure, a l'extrem oposat a l'absis, el cor sobre el qual hi ha una rosassa, així com una sèrie de finestres amb arc de mig punt. Davant la porta d'entrada trobem una pica baptismal amb la següent inscripció: "Record de Can Ferrer, 1 de març de 1942".
A l'exterior es pot observar que les dues naus de l'església tenen alçades diferents i una espadanya amb la campana.
Conserva una imatge de la Mare de Déu de la Providència, del tipus de vestir, pel que només són originals, de fusta, el cap i els braços de la verge i el cap, braços i peus del nen.

## Història

L'església parroquial data, segons es llegeix en la seva primera pedra, de l'any 1945. És, per tant, una església moderna. Cal destacar l'existència d'una bonica pica baptismal, que fou traslladada des de l'església del segle xvi de Montmell a Canferrer quan aquesta església fou cremada i abandonada a causa dels fets de 1936.
És dedicada a sant Miquel, com altres al voltant del Montmell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Miquel de Canferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Miquel de Canferrer». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Cristòfol de Gualba

Sant Cristòfol de Gualba és una església de Gualba (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós de paret de pedra, quadrangular i amb una sola nau. Té presbiteri amb una volta de tres trams, els arcs de la qual es recolzen en les mènsules corresponents que sobresurten una mica de la paret. Té una petita espadanya sense campana.
La portada és senzilla. Hi ha escrita una data, 1587, que coincideix amb les disposicions dels visitadors de restaurar-la. No té retaule, sols una imatge que representa Sant Cristòfor. A la llinda de la portada hi ha una ornamentació que recorda al final del gòtic.
La capella apareix documentada el 1328.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Cristòfol de Gualba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Sant Romà d'Estac

Sant Romà d'Estac és una ermita del poble d'Estac, en el terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Estac.
Està situada en el paratge denominat Sant-romassos, al costat de ponent del Camp del Rei, en un pla situat sota i al sud del Clot dels Boters i damunt i al nord-oest de la Coma-sabanis. És a 1,2 quilòmetres en línia recta del poble d'Estac, en direcció nord-nord-oest.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Romà d'Estac en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Cecília de Barcedana

L'església de Santa Cecília de Barcedana fou una església de la vall de Barcedana. El seu emplaçament es desconeix, però tot fa pensar que era en algun lloc proper a Sant Martí de Barcedana. És, per tant, dins del terme municipal de Gavet de la Conca, en l'antic terme d'Aransís, dins del seu annex de Sant Miquel de la Vall.
És esmentada des del 930, en documents del monestir de Santa Maria de Gerri de la Sal.
Actualment no es té cap mena de notícia sobre el seu emplaçament exacte.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Cecília de Barcedana", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Santa Cecília (desambiguació)

«Santa Cecília» té aquests significats:
* Biografies:
** Pedro Santa Cecilia García (1984, Gijón), futbolista espanyol.
** Santa Cecília, santa del cristianisme, patrona dels músics.
* Geografia:
** Santa Cecília de Voltregà, municipi d'Osona.
** Barranc de Santa Cecília (Torallola), barranc del municipi de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
** Carena de Santa Cecília, serra de Navès (Solsonès).
* Edificis:
** Santa Cecília de Barcedana, antiga església del terme de Gavet de la Conca, al Pallars Jussà.
** Santa Cecília de Bolvir, església del poble de Bolvir, a la Baixa Cerdanya.
** Santa Cecília d'Elins, antiga abadia benedictina del terme de Montferrer i Castellbò, a l'Alt Urgell.
** Santa Cecília de Fígols, església del poble de Fígols, al Berguedà.
** Santa Cecília de Granera, església del poble de Granera, al Moianès.
** Santa Cecília de les Serres, església del disseminat de Les Serres (Sant Martí de Llèmena), al Gironès
** Santa Cecília de Montserrat, antiga abadia benedictina del terme de Marganell, al Bages.
** Santa Cecília de Senet, església del poble de Senet, al terme de Vilaller, a l'Alta Ribagorça.
** Santa Cecília de Torallola, ermita del poble de Torallola, al terme de Conca de Dalt,al Pallars Jussà.
** Catedral de Santa Cecília d'Albi, a l'arxidiòcesi d'Albi, França.
* Miscel·lània:
** Unió Musical Santa Cecília de Rafelcofer, associació musical de Rafelcofer (Safor).
** Associació Musical Santa Cecília d'Alcalà de Xivert, associació musical d'Alcalà de Xivert (Baix Maestrat).
** Missa solemne de Santa Cecília, missa composta per Charles Gounod estrenada el 1855.
# Santa Cecília Vella d'Ancs

Santa Cecília Vella d'Ancs fou una església parroquial romànica del poble d'Ancs, pertanyent al terme de Baix Pallars, del Pallars Sobirà. Pertangué a l'antic terme de Montcortès de Pallars.
Està situada al capdavall del tot del poble, a migdia, una mica separada i dessota seu. Acull el cementiri d'Ancs.
Era una església d'una sola nau amb absis a llevant, tot dins de les característiques línies del romànic del segle xi. En queda el traçat dels murs, en part aprofitats com a límits del cementiri del poble.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; González i Verdaguer, Teresa; Roig i Deulofeu, Albert. «Santa Cecília d'Ancs». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 230-231 (Catalunya Romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Cecília Vella d'Ancs en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Saki

«Saki» té aquests significats:

## Miscel·lània

* Pseudònim literari de l'escriptor Hector Hugh Munro

## Geografia

* Kirran, riu del Panjab, a l'Índia
* Saki (Crimea), ciutat de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
# Santa Cristina Gela

Santa Cristina Gela (albanès Sëndastina) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 926 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis d'Altofonte, Belmonte Mezzagno, Marineo, Misilmeri, Monreale i Piana degli Albanesi.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Giuseppe Cangialosi | Llista cívica |
# Salsa de calçots

La salsa de calçots és la salsa típica que acompanya els calçots a les calçotades. És una varietat de la salsa romesco, diferenciada de la salsa del xató, que generalment porta tomàquet, i de la salvitxada, que duu bitxo.
Entre els seus ingredients s'hi compten l'ametlla torrada, el tomàquet vermell escalivat, la nyora o el pebrot banya de cabra, l'all escalivat, l'oli d'oliva, el vinagre, la sal, el julivert i opcionalment altres productes tradicionals del camp, de caràcter espessidor, aromatitzant o substitutiu, com pa torrat, all cru, avellana torrada, etc. que acaben de configurar la fórmula particular i sovint secreta de cada cuiner.
La salsa de calçots combina de forma excel·lent tant amb carn com amb peix i verdura.

## Referències

* ↑ «Diferències entre la Salsa Calçotada Valls, el romesco de Cambrils, el xató del Vendrell, i la salvitxada», 10-01-2020. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ Valls, IGP Calçot de Valls-. «IGP Calçot de Valls : Calçots i Calçotades : Tarragona» (en anglès). [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «Com fer una calçotada». [Consulta: 31 gener 2022].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Salsa arrabbiata

La salsa arrabbiata és una salsa derivada de la salsa de tomàquet típica de la cuina de la ciutat de Roma i la regió del Laci que l'envolta.

## Preparació

La salsa arrabbiata es prepara amb tomàquets, alls i pebres vermells picants fregits amb oli d'oliva. Al moment de servir s'afegeixen unes fulles de julivert picades i formatge pecorino ratllat. L'ideal és que aquesta salsa sigui picant, car és precisament de la seva picantor d'on prové el seu nom "arrabbiata".

## Usos culinaris

Aquesta salsa se sol servir amb penne "al dente" per fer les "penne all'arrabbiata", plat típic de la cuina romana, però combina igual de bé amb altres tipus de pasta, com espaguetis o linguine.

## Referències

* ↑ Angry Penne - - Penne all'Arrabbiata Arxivat 2009-06-10 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Penne all'Arrabbiata
# Santa Margarida de Vilarnau

Santa Margarida de Vilarnau és una església amb elements prerromànics, romànics i barrocs de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Capella d'una sola nau capçada al cantó de llevant per un absis poligonal. Arc triomfal de mig punt sobre pilastres amb impostes a bisell. Volta de canó que ha estat coberta de calç. Els paraments dels murs laterals tenen al descobert els aparells romànics, interiorment amb incisions imitant carreuades en el morter de les juntures de les pedres. En el mur de migdia, porta romànica, d'un sol arc de mig punt, actualment tapiada i només visible a l'interior, ja que exteriorment aquest mur fou recrescut, segurament al segle xvi. La façana de la capella, amb porta d'arc de gran dovellatge i finestra al costat, es precedida per un pòrtic cobert a doble vessant i un espai descobert limitat per alts murs que té una porta datada, a la llinda, l'any 1703. Darrere l'actual capçalera - de construcció recent- hi resta un fragment dels murs de l'extrem de llevant de l'església, que ha estat eliminat, amb un aparell, en part, en "opus spicatum".
A la capella hi podem distingir diverses etapes constructives: restes preromàniques darrere la capçalera, la nau romànica (del segle xi pels seus trets arquitectònics), un recreixement del mur de migdia, segurament del segle xvi, la façana i el pòrtic d'inicis del segle xviii. Sobre el frontis hi ha una petita espadanya de la darrera època o encara posterior.
Les obertures fetes els anys 1970 a l'església, sense permisos, han comportat els resultats següents: eliminació del sector de llevant de l'edifici (gairebé la meitat de la seva llargada) del qual només resta ara un fragment de mur -els paraments destruïts eren els més antics, preromànics, amb una petita porta d'aquesta època-, construcció d'un nou absis a l'extrem de tram de nau no eliminat, a imitació d'una capçalera barroca popular; integració de l'espai destruït de la capella al jardí de la finca veïna.
D'altra banda, descoberta de les estructures romàniques del tram de nau que queda; consolidació i restitució del culte a la capella en el seu estat actual (escurçada), represa de la festa de sant Ponç. Al costat de migdia de l'església hi ha un clos de mur de pedra i morter dit "el cementiri", que hagués estat molt interessant per a exploracions arqueològiques. També ha passat a la finca veïna; ara hi ha una piscina.

## Història

L'origen de la capella ha de ser molt remot, pels trets arquitectònics. Les notícies històriques conegudes són, però, poc antigues. L'any 1640 el terços castellans saquejaren la capella. L'any 1936 fou cremada i es perdé un retaule i la resta del mobiliari.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Margarida de Vilarnau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Santa Faç de Jesús

La Santa Faç de Jesús, Imatge del Vel de la Verònica o anomenada antigament Vera icona és el nom de la imatge del vel de la Verònica que, segons l'etimologia popular, Jesús va fer servir per a eixugar-se la cara ensagnada durant el Via Crucis. Venerada a Roma des del segle viii, Bonifaci VIII la traslladà al Vaticà el 1297, i posteriorment passà a designar la piadosa dona que eixugà la faç de Crist. És una de les imatges que alguns consideren aqueiropoieta, és a dir, creada sense la intervenció humana.
El terme també és aplicable per extensió a altres relíquies que són, tanmateix, més coneguts per la seva pròpia denominació, com el Sant Sudari de Torí i el Sant Sudari d'Oviedo, que reflecteixen, el primer el cos sencer de Jesús, i el segon el cap, en suposar-se que són les dues teles que l'haurien embolicat durant l'Enterrament de Jesús.

## Ubicació

De la vera icona se'n conserven quatre versions, la qual cosa denota el seu caràcter tradicional i vocacional més que rigorosament històric. La tesi per a justificar la presència a quatre llocs interpreta que el llenç estava doblat quan Verònica el va passar pel rostre de Crist, i els seus doblecs haurien permès dividir-lo en diverses peces, totes amb la impressió del rostre. Els quatre llocs on es conserven aquestes peces són:
* Basílica de Sant Pere (Roma, Itàlia)
* Catedral de Jaén (Jaén, Espanya)
* Basílica del Sacré Cœur (París, França)
* Monestir de la Santa Faç (Alacant), Espanya.

## Etimologia

Etimològicament tant Verònica com Vera icona parteixen del llatí grecitzat vera εἰκών (veraicona). L'origen del terme provindria del llatí llatí: vera, verdadera, i d'icona, llatinitzat del grec εικόνα, és a dir, imatge, un terme especialment referit a les imatges pictòriques devocionals (icones). Aquesta etimologia, que ha generat la denominació tradicional d'aquestes relíquies, probablement es va originar en una mixtificació de la del nom Verònica, derivat de Berenice, forma dialectal macedònia de Φερενίκη (Ferenice), "portadora de la victòria".

## Iconografia

Com a tema iconogràfic ha estat conreat, a l'Orient cristià, especialment en el món grec i eslau; a l'Occident ha estat un tema especialment difós durant les èpoques gòtica, renaixentista i barroca. Als Països Catalans, on hom en venera una pretesa relíquia al monestir de la SantaFaç, cal destacar-ne la representació en el díptic gòtic de Miquel Alcanyís, atribuït abans a Bernat Martorell, i la pintura de Joan Gascó (Museu Episcopal de Vic), d'un intens dramatisme, que havia estat atribuïda a Bartolomé Bermejo.

## Referències

* ↑ «Verònica». Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 novembre 2013].
* ↑ Ressenya en anglès del llibre Solin, Heikki; Leiwo, Martti. Latin vulgaire - latin tardif : actes du ... Colloque international sur le latin vulgaire et tardif. (en francès). Olms, 2003. ISBN 9783487118499 [Consulta: 31 maig 2011].
* ↑ «Santa Faç de Jesús». Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 novembre 2013].

## Vegeu també

* Relíquia