OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Ribes (Cabrera de Mar)

Les Ribes és una obra barroca de Cabrera de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de tres cossos amb aprofitament del cos central, més ample i més elevat, per un altre pis destinat a golfa. Teulada del cos central amb el vessant dirigit directament cap a les dues façanes. Les parets foranes i les de càrrega són de mig metre. A la part baixa de la façana principal hi ha una porxada. L'entrada és a la façana lateral. Les façanes principal i posterior són tractades amb una motllura de maó i segueixen una línia ondulada amb gerros de ceràmica verda disposats en els punts culminants

## Història

El matrimoni Francesc de Boter i Carolina Valls, propietaris d'aquesta casa, no tingueren fill i feren testament en favor d'un matrimoni amic, Josep Maria Dalmases i Concepció Viladevall, la filla dels quals és propietària actualment.

## Referències

* 1 2 «Les Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Hidroïdolins

Els hidroïdolins (Hydroidolina) són una subclasse de cnidaris de la classe dels hidrozous. Inclou la major part dels membres de l'antic grup del hidroids, avui considerat parafilètic. Els hidroidolins inclouen també els sifonòfors, un grup molt derivat que forma colònies flotants i que no pertanyien als antics hidroids.

## Taxonomia

Segons World Register of Marine Species:
Subclasse Hydroidolina
* Ordre Anthoathecata
* Ordre Leptothecata
* Ordre Siphonophorae

## Referències

* ↑ Peter Schuchert. «Hydrozoan Phylogeny and Classification». The Hydrozoa Directory, 2005. [Consulta: 8 juliol 2008].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Hydroidolina» (en anglès).
# Romilly-sur-Andelle

Romilly-sur-Andelle és un municipi francès, situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 1999 tenia 2.655 habitants.

## Situació

Romilly-sur-Andelle, situat a la ribera del riu Andelle, es troba al nord del departament de l'Eure.

## Administració

L'alcalde del municipi és Maurice Jacob (2001-2008).

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 640 | 780 | 803 | 917 | 1.015 | 1.079 | 1.118 | 1.169 | 1.147 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1.313 | 1.366 | 1.369 | 1.369 | 1.380 | 1.398 | 1.485 | 1.527 | 1.293 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1.641 | 1.566 | 1.705 | 1.606 | 1.604 | 1.596 | 1.481 | 1.564 | 1.525 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1.779 | 1.981 | 2.249 | 2.524 | 2.658 | 2.658 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Llocs d'interès

* Església de Saint-Georges.
* Castell de Canteloup.

## Ciutats agermanades

Romilly-sur-Andelle manté una relació d'agermanament amb la següent ciutat:
* Biebesheim am Rhein, (Alemanya)

## Vegeu també

* Llista de municipis de l'Eure

## Enllaços externs

* Romilly-sur-Andelle a WikiMapia
# Fiscalia de la Comunitat Valenciana

La Fiscalia de la Comunitat Valenciana, també coneguda com a Fiscalia Superior de la Comunitat Valenciana, és l'òrgan judicial que exerceix la representació del Ministeri Fiscal al País Valencià. És el màxim òrgan del Ministeri Fiscal en la comunitat autònoma, amb seu a València.
La Fiscalia de la Comunitat Valenciana va ser creada pel Reial decret 1754/2007, de 28 de desembre (BOE de 31 de desembre de 2007), sent el seu antecedent més directe la Fiscalia del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que estava dirigida pel fiscal en cap de la comunitat.
La Fiscalia de la Comunitat Valenciana està dirigida per la fiscal superior de la Comunitat Valenciana, qui assumeix la representació i prefectura del Ministeri Fiscal en tot el territori de la comunitat autònoma, sense perjudici de les competències que corresponen al Fiscal General de l'Estat. En l'actualitat ocupa el càrrec, des de 2019, Teresa Gisbert Jordà.
La Fiscalia Superior de la Comunitat Valenciana, màxim òrgan del Ministeri Fiscal en la comunitat autònoma, té la seua seu en el Palau de Justícia de València.

## Referències

* ↑ «Fiscalía de la Comunidad Valenciana».
* ↑ «Real Decreto 1754/2007, de 28 de diciembre, por el que se despliega parcialmente la nueva estructura del Ministerio Fiscal y se establece su plantilla orgánica para el año 2008.».
* ↑ «El nuevo fiscal superior: 'Debemos prepararnos para cualquier forma de delincuencia'».

## Vegeu també

* Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana
# Judà III

Judah III (també anomenat Nesiah II, en hebreu: יהודה הנשיא) va ocupar el càrrec de Nasí de l'antic Sanedrí jueu entre els anys 290 i 320 després de Crist. Era un famós savi jueu esmentat en les obres clàssiques de la llei oral del judaisme, que va viure durant el segle iii i principis del segle iv després de Crist. Judà III apareix en la Mixnà i en el Talmud. Era el net de Judà II i el fill de Gamaliel IV. Judà III va ocupar el càrrec de patriarca, probablement durant el final del segle iii i principis del segle iv, va ser alumne del Rabí Yohanan. Judà III va ordenar als alumnes del Rabí Yohanan: Ami i Asi, organitzar escoles pels nens, a les ciutats de Palestina.Ami apareix especialment com el seu conseller en els afers relacionats amb la Aggadà.

## Referències

* ↑ Talmud de Jerusalem. Haguigà 76c (en hebreu).
* ↑ Talmud de Babilònia. Beitzà 27a (en hebreu i en arameu).
* ↑ Talmud de Babilònia. Avodah Zarah 33b (en hebreu i en arameu).
Amoraïm :
Zugot • Tanaïm • Amoraïm • Savoraïm • Gueonim • Rixonim • Acharonim :
# Spionkopita

La spionkopita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descoberta l'any 1978 al rierol Spionkop (Alberta, Canadà), indret del qual n'agafa el nom.

## Característiques

La spionkopita és un sulfur de coure de fórmula química Cu$_{39}$S$_{28}$. Cristal·litza en el sistema trigonal. És de color blau i la seva duresa a l'escala de Mohs és de 2,5 a 3. És molt semblant i està estretament relacionat amb la yarrowita (Cu$_9$S₈), al costat de la qual es va descobrir.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la spionkopita pertany a «02.CA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Cu» juntament amb els següents minerals: covel·lita, klockmannita, yarrowita, nukundamita i calvertita.

## Formació i jaciments

La spionkopita ha estat trobada en diferents ambients de formació: com a substituts laminars productes de la meteorització d'anilita i djurleïta en dipòsits de coure vermells estratolligats al rierol Spionkop (Canadà) i en un dipòsit de magnetita-cromita en el si d'un dipòsit de serpentina a Erètria (Grècia). A més d'aquests dos indrets també s'ha trobat spionkopita a Ontario, Alemanya, l'Argentina, Austràlia, Àustria, els Estats Units, Indonèsia, l'Iran, Irlanda, Itàlia, Polònia, el Regne Unit, la República Democràtica del Congo, Suècia, Suïssa i la Xina. A Catalunya se n'ha trobat a Castell-estaó (La Torre de Cabdella, Lleida).
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: anilita, djurleïta, yarrowita, tennantita (rierol Spionkop, Canadà) i geerita, calcopirita, pentlandita cobàltica, magnetita, cromita, andradita, clorita i diòpsid (Erètria, Grècia).

## Vegeu també

* Yarrowita

## Referències

* 1 2 «Spionkopite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Spionkopite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 febrer 2017].
* ↑ Goble, R.J. «Copper sulfides from Alberta: yarrowite, Cu$_9$S₈, and spionkopite, Cu$_{39}$S$_{28}$» (en anglès). Can. Mineral., 18, 1980, pàg. 511–518.
# Prince Oniangué

Prince Oniangué (París, 4 de novembre de 1988) és un exfutbolista de la República del Congo de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República del Congo.
Pel que fa a clubs, destacà a Wolverhampton Wanderers FC, a més de nombrosos clubs francesos.

## Referències

* ↑ «Gabon 0-1 Congo». BBC [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ Prince Oniangué a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «EFL: Club list of registered players» (PDF) p. 41. English Football League, 20-05-2017. [Consulta: 6 octubre 2017].
* ↑ «P. Oniangué». [Consulta: 14 agost 2016].
* ↑ Dades estadístiques sobre Prince Oniangué a soccerbase.com
# Hiroshia

Hiroshia és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Thyatirinae de la família Drepanidae.

## Taxonomia

* Hiroshia albinigra László, G.Ronkay & L.Ronkay, 2001
* Hiroshia nanlingana H.L. Zhuang, M. Owada & M. Wang, 2014

## Referències

* ↑ László, Gy.; G. Ronkay & L. Ronkay, 2001, Acta Zoologica Academiae Scientiarum Hungaricae 47 (1): 27-85
* ↑ Zhuang, H.; Owada, M.; Wang, M. 2014: First record of Hiroshia László, Ronkay & Ronkay from China, with description of a new species (Lepidoptera: Thyatiridae). Zootaxa 3794 (2): 289-293. doi:
# Rhinella icterica

Rhinella icterica és una especie de gripau de la família dels bufònids. Va ser descrit amb el ptrotònim Bufo ictericus per J.B. von Spix el 1824.

## Descripció

Gran, de color marró cacau, amb una línia longitudinal mitjana al dors, amb taques irregulars, abigarrades de color blanc-groc per sobre i per sota. Té un cos robust amb verruques per sota, marró cacau per sobre, amb taques grogues, groc per sota, abigarrat amb taques marrons irregulars i coherents.
Cap excavat a dalt, marginat angularment, imprès per sota dels ulls; parròteles gruixudes, oblongues, lateralment subcomprimides; dors medlum longitudinalment groc-blanc, escampat lateralment amb petites taques grogues-blanques; hipocondria marronós, amb taques groguenques; abdomen groc-blanc, amb taques marrones; peus marrons amb taques groguenques, planta subpalmada i palma per sobre amb taques grogues-blanques; el polze de la mà gairebé no està separat.
No es coneixen amenaces per a aquest gripau; s'adapta bé a l'alteració humana de l'hàbitat i fins i tot prolifera a zones urbanitzades.

## Distribució

Viu al sud del Brasil (Rio Grande do Sul al nord fins a Bahia, Minas Gerais i Goiás); l'est del Paraguai i Misiones, Argentina.

## Referències

* 1 2 3 4 Spix, Johann Baptist von. «Bufo ictericus». A: Animalia nova sive species novae testudinum et ranarum : quas in itinere per Brasiliam annis 1817-1820 jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I. Bavariae regis / suscepto, collegit et descripsit Dr. J. B. de Spix (en llatí). Múnic: Franz S. Hüebschmanni, 1824, p. 44.
* ↑ Silvano, Débora; Scott, Norman; Aquino, Lucy; Baldo, Diego «Rhinella icterica» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2010. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2010-2.RLTS.T54668A11184033.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Rhinella icterica (Spix, 1824)» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Francesca Cabrisses Vilàs

Francesca Cabrisses Vilàs (Barcelona, 3 de gener de 1924 - Vilanova i la Geltrú, 11 de febrer de 2007) fou una mestra catalana, fundadora de l'Escola Llebetx de Vilanova i la Geltrú.
Nascuda al barri de Vallcarca de Barcelona, durant la Guerra Civil va estudiar el batxillerat, alhora que treballava de mestra a l'escola on havia estudiat. Després de la guerra va fer la carrera de mestra a l'Escola Normal de Barcelona i la de Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona.
El 1945 es casà amb el vilanoví Josep Maria Ràfols Vidal i es traslladà a viure a Vilanova i la Geltrú. En aquesta vila participà activament en els moviments cristians locals i portà a terme una àmplia activitat d'ajuda social i humanitària.
El 1965 protagonitzà, junt a cinc dones més, la protesta cívica coneguda com "la manifestació de les galledes", convocada per reclamar a les autoritats locals una solució a la manca d'aigua que patia Vilanova. Fou detinguda i condemnada a pagar una multa de 5.000 pessetes per aquests fets.
El 1968, en quedar vídua, motivada pel moviment de renovació pedagògica i per la vocació educativa, fundà l'Escola Llebetx a casa seva. En créixer l'escola, adaptà la casa familiar a aquesta finalitat, fins que el 1975 es traslladà a Can Pahissa. El 1982 l'escola, constituïda com una cooperativa de pares, es traslladà a una nou edifici situat al sector de Sant Gervasi de Vilanova.
En jubilar-se va promoure l'Aula d'Extensió Universitària per a la Gent Gran de la comarca del Garraf i fou presidenta de l'entitat que agrupa totes les aules d'aquest moviment a Catalunya.
Un dels seus fills és el periodista Josep Maria Ràfols Cabrisses.

## Referències

* 1 2 3 Ràfols, Josep Maria «Francesca Cabrisses, una vida fent de mestra» (pdf). Butlletí de la Biblioteca-Museu Balaguer [Vilanova i la Geltrú], 01-10-2012, pàg. 123-126 [Consulta: 24 març 2018].
* 1 2 3 4 Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa editors., 2003, p. 73 [Consulta: 24 març 2018].
* 1 2 Altadill, Miquel. Dones de Vilanova, 2011, p. 29-30 [Consulta: 24 març 2018].
# Juggernaut

«Juggernaut» té aquests significats:
* Juggernaut (ratha yatra), en l'hinduisme, força l'avanç de la qual gens pot detenir i que aixafa o destrueix tots els obstacles en el seu camí
* Juggernaut (còmic), personatge de ficció de còmic, desenvolupat i publicat per Marvel Company, creat per Stan Lee i Jack Kirby
* Juggernaut (anglès) o L'enigma Juggernaut (català), thriller britànic dirigit per Richard Lester el 1974
# Staccato

Staccato, literalment «desenganxat» o «destacat» en italià (picat, en terminologia catalana), en notació musical i en interpretació musical fa referència a un tipus d'articulació en la qual les diferents notes afectades pel staccato queden separades entre elles per unes pauses, inexistents en la notació però reals en la interpretació que prenen una part del temps real assignat a cada nota en la notació, de manera que el temps de so real es veu escurçat.
En tot cas, i malgrat la figura adjunta que és una il·lustració aproximada d'aquest efecte, no es discuteix quin és el percentatge real del temps de la nota que queda substituït per una pausa. aquest efecte no afecta ni al ritme general de l'obra ni al volum.
L'efecte de staccato s'acostuma a aplicar a notes de durada breu, molt rarament d'una durada superior a un temps. En aquestes circumstàncies aquestes notes són sempre de durada molt curta i es toquen o canten de forma com sobtada.
La forma habitual d'indicar l'staccato és amb un punt al damunt de la nota en els casos en què la plica és inferior, i amb el punt a sota si aquesta és superior.
El passatge adjunt interpretat sense staccato (?·pàg.)
El mateix passatge amb staccato (?·pàg.)
La interpretació en staccato és ben el contrari de tocar o cantar legato. Entre totes dues hi ha un punt intermedi que s'anomena mezzo staccato (nomenclatura poc habitual) o -més freqüentment- non-legato.
El plural -per referir-se a diverses notes destacades és staccati en italià, tot i que s'estila força més la forma staccatos.
Majoritàriament es considera que l'expressió catalana picat correspon exactament a la de staccato, tot i que altres tendeixen a considerar que picat es correspon amb una interrupció del so més marcada, a una proporció més gran de pausa i una de més petita de so per a cada nota.
El doble staccato i el triple staccato són tècniques d'interpretació amb els instruments de vent consistents a articular diferentment amb la llengua les notes 1a i 2a de cada grup de dues, i 1a, 2a, 3a en cada grup de tres, segons que la mètrica sigui binària o ternària. És una tècnica especialment indicada per a passatges en un tempo molt ràpid. En català s'acostumen a anomenar molt més habitualment doble picat i triple picat.

## Bibliografia

* Allen, Michael, Robert Gillespie, and Pamela T. Hayes. Essential Elements For Strings: A Commprehensive String Method. Vol. 1. Milwaukee: Hal Leonard Corporation, 1994.

## Referències

* ↑ «Picar una nota, en música, fer sonar una nota d’una manera molt marcada i curta, deslligada de la següent.».
* ↑ «staccato | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 abril 2019].

## Enllaços externs

* Basic Music Theory Neil V. Hawes, organista i mestre de cor de l'església de Santa Maria, a Osterley
* Staccato Arxivat 2006-07-16 a Wayback Machine. - Exemple en vídeo de com es toca staccato
# Primera batalla de Yaoundé

La Primera batalla de Yaoundé va ser un intent d'assalt de Yaoundé (la capital de Kamerun) realitzat per les forces britàniques i franceses a principi de maig de 1915, durant la Campanya de Kamerun de la Primera Guerra Mundial.
A causa de la falta de coordinació, les dificultats del terreny, les condicions climàtiques adverses i la rígida resistència alemanya, els atacants es van veure obligats a retirar-se a final de juny de 1915. No es va dur a terme un altre assalt a la capital fins a la fi d'aquest any.

## Referències

* ↑ Burg, 1998.
* ↑ Danel, 1919.
* ↑ O'Neil, 1918.
* ↑ Strachan, 2001.

## Bibliografia

* Burg, David F; Purcell, L. Edward. Almanac of World War I (en anglès). Lexington, KY: University of Kentucky, 1998.
* Dane, Edmund. British Campaigns in Africa and the Pacific, 1914-1918 (en anglès). Londres: Hodder and Stoughton, 1919.
* O'Neill, Herbert C. The War in Africa and the Far East (en anglès). Londres: London Longmans Green, 1918.
* Strachan, Hew. The First World War (en anglès). Vol. I: To Arms. Oxford: Oxford University Press, 2001.
# Liophryne dentata

Liophryne dentata és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S., Allison, A., Menzies, J. & Kraus, F. 2006. Liophryne dentata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# França al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

La televisió francesa va anunciar que, tot i que per a l'edició de 2012 tenia previst reprendre les preseleccions obertes, finalment optaria de nou per una elecció interna.

## Organització

Elecció interna de l'artista i de la cançó.

## Candidats

El 29 de novembre de 2011 la cadena France 3 va informar a la premsa francesa que l'artista escollida per representar el país al Festival de 2012 era Anggun. El 17 de gener de 2012 es va revelar que el títol de la cançó triada per l'artista era Echo, i que la lletra estava escrita en anglès i francès. La cançó es va presentar per internet el 29 de gener de 2012.

## Referències

* ↑ Dominique Dufaut:France to choose internally for Eurovision 2012 www.esctoday.com (anglès)

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012
# Tachi

* No s'ha de confondre amb Tachi (futbolista).
El tachi (太刀:たち) és una espasa japonesa; sovint es diu que és una mica més corbada i un poc més llarga que la katana. No obstant això, Gilbertson, Oscar Ratti, i Adele Westbrook indiquen que una espasa és dita tachi quan penja de l'obi (cinturó) amb el fil cap avall, i la mateixa espasa es converteix en katana quan es duu amb el fil cap amunt travessant la cintura. L'estil "tachi" fou eventualment descartat en favor de la katana. Els daitō (espases llargues) anteriors a la katana tenien de terme mitjà uns 78cm de longitud de fulla; més llargs que el terme mitjà de la katana d'uns 70cm. Al contrari que la manera tradicional de dur la katana, el tachi penjava del cinturó amb el fil tallant cap avall, i usualment s'usava per a la cavalleria. Desviacions de la longitud habitual del tachi duen afegits el prefix ko- (per "curt") i ō- (per "gran"). Per exemple, els tachi que eren shōtō i més propers en grandària al wakizashi es deien kodachi. El tachi més llarg (considerat un ōodachi del segle 15) en existència té més de 3.7 metres de longitud total (2,2 m. de fulla) però es creu que era cerimonial. Durant l'any 1600, molts vells tachi es retallaren a la grandària d'una katana. La majoria de les fulles tachi supervivents avui dia són o-suriage, de manera que és rar veure una espasa original signada ubu tachi.
Fou la primera espasa forjada en el Japó. És l'antecessora directa de la katana (amb major longitud), es va seguir usant molts anys després com una espècie d'espasa cerimonial pels samurais del més alt rang.
S'usava principalment com a espasa per a cavalleria i està dissenyada per a tallar de baix cap amunt.

## Ús

El tachi s'usava principalment a cavall, on era possible brandir-lo eficientment per a tallar la infanteria enemiga. De totes maneres, en el sòl seguia sent una arma efectiva, però difícil d'usar. Per aquesta raó es va desenvolupar la seua companya, la uchigatana (predecessora de la katana).
Fou el predecessor de la katana com la fulla de batalla dels bushi (casta guerrera) del Japó feudal, i segons va evolucionar en el disseny posterior, sovint ambdues eren diferenciades l'una de l'altra només per com s'abillaven i pels detalls de les fulles. En la història feudal japonesa posterior, durant les eres Sengoku i Edo, alguns guerrers d'alt rang del que va arribar a ser la classe dirigent, duien les seues espases a l'estil tachi (el fil cap avall), en lloc de amb la saya (beina) allotjada travessant el cinturó amb el fil cap amunt.

## Vegeu també

* uchigatana
* tsurugi
* wakizashi
* kodachi
* katana
* nodachi
# Liophryne rhododactyla

Liophryne rhododactyla és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Liophryne rhododactyla. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Riquilda de Dinamarca

Riquilda de Dinamarca —Rikissa Valdemarsdotter (suec); (? -1220) fou reina consort de Suècia, cònjuge del Rei Eric X i mare del Rei Eric XI. Era filla de Valdemar I de Dinamarca i Sofia de Polotsk, per tant era germana de Canut VI i Valdemar II, ambdós successors al tron de Dinamarca.

## Família

Quadre genealògic de Riquilda de Dinamarca :
Sweyn II, Rei de Dinamarca
 Eric I de Dinamarca 
 Una de les amants de Sweyn
 Canut Lavard 
 Thrugot Ulfsson Fagerskind
 Boedil Thurgotsdatter 
 Thorgunna Vagnsdatter
 Valdemar I de Dinamarca 
 Vladímir II Monòmac
 Mstislav I, Gran Príncep de Kíev 
 Gytha de Wessex
 Ingeborg de Kíev 
 Inge I de Suècia
 Christina Ingesdotter de Suècia 
 Helena, Reina de Suècia
 Riquilda de Dinamarca 
 Vseslav de Polotsk
 Gleb Vseslavich, Príncep de Minsk i Polotsk 
 Volodar, Príncep de Minsk i Hrodno 
 Yaropolk Izyaslavich
 Anastàsia Yaropolkvna de Turov i Lutsk 
 Cunegunda de Meissen
 Sofia de Polotsk 
 Ladislau I Herman Herman
 Boleslau III de Polònia 
 Judit de Bohèmia
 Riquilda de Polònia 
 Enric, Comte de Berg
 Salomé de Berg 
 Adelaida de Mochental :
Riquilda era filla de Valdemar I de Dinamarca i Sofia de Minsk. Va rebre el seu prenom, un nom femení d'origen lotaringi-burgundi, en recordança de la seva àvia materna, Riquilda de Polònia (reina de Suècia).
Riquilda fou mare de:
* Sophia Eriksdotter (morta el 1241), va casar Enric III de Rostock
* Martha Eriksdotter casada amb el Mariscal Nils Sixtensson (Sparre)
* Ingeborg Eriksdotter (morta el 1254), casat a Birger Jarl, regent de Suècia
* Marianna Eriksdotter, casada amb un duc de Pomerània
* Eric XI (1216-1250)

## Reina de Suècia

Cap al 1210 Eric X el nou rei de Suècia, qui hi havia deposat el seu predecessor Sverker II, intentà construir relacions cordials i pacífiques amb Dinamarca, que tradicionalment havia donat suport a la Casa de Sverker, contra la dinastia noruega que donava suport a Eric. Això feu què Riquilda, germana del Rei de Dinamarca Valdemar II, es casés amb Eric.
La Reina Riquilda només donà a llum filles al seu cònjuge el Rei Eric fins a la mort d'aquest el 1216. Enviudada la Reina Riquilda donà llum al seu fill pòstum, Eric futur rei de Suècia, després de la mort del seu cònjuge. La família del Rei Eric X, tanmateix, fou obligada a exiliar-se de Suècia quan Joan I, hereu de la Casa de Sverker en fou elegit rei, per a succeir al marit de Riquilda. Fou a Dinamarca on Riquilda va morir, sense veure l'accés del seu fill al tron (el 1222), ni els matrimonis de les seves filles .

## Bibliografia

* Åke Ohlmarks: Alla Sveriges drottningar (Totes les reines de Suècia) (suec)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 66, pàg. 477. (ISBN-84-239-4566-9)