OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# MTR

MTR té els següents significats:
* Ferrocarril de Transport en Massa de Hong Kong (del seu nom en anglès Mass Transit Railway), sistema de metro de Hong Kong
* Museu Nacional del Camperol Romanès (del seu nom en romanès Muzeul al Țăranului Român), museu de Bucarest, a Romania
* Moviment Tradicional Romà, moviment neopagà que recupera el culte al panteó romà
* Revolució Tecnològica Militar (del seu nom en anglès Military Technological Revolution), hipòtesi sobre el futur de la guerra formulada per Nikolai Ogarkov
* Reactor de prova de materials (del seu nom en anglès Material Test Reactor), reactor nuclear orientat a la recerca amb combustible nuclear
* Master Test Report, document de resum inclòs a la norma IEEE 829
* Aeronau de rotors monobasculants (del seu nom en anglès Mono TiltRotor), avió que utilitza un rotor coaxial
* MTR 390 (de l'acrònim de les empreses desenvolupadores MTU AeroEngines-Turbomeca-Rolls-Royce), motor turboeix per a helicòpters
* MTR (programari) (del seu nom en anglès My Trace Route), eina de diagnòstic de xarxa, utilitzada en sistemes GNU/Linux
* MTR també és el codi UCI del Matrix Powertag, equip ciclista del Japó
* MTR també és el nom HUGO de la metiltransferasa del 5-metiltetrahidrofolat-homocisteïna, gen localitzat al cromosoma 1
* MTR-1 i 2 també són les abreviatures dels experiments Matroshka, que estudien la radiació còsmica a l'Estació Espacial Internacional
* mtr. també és una abreviatura tradicional del metre, unitat de longitud del Sistema Internacional
# Manuel Esparbé i Dinarés

Manuel Esparbé i Dinarès (el Pont de Vilomara, 1881 - Manresa, 1923) fou un instrumentista de flautí, que també va treballar com a professor de piano. Les seves obres més conegudes son La moreneta i Crisantemes.

## Referències

* ↑ «Esparbé i Dinarés, Manuel », Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana.. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol.3.
# Maldone

Maldone és una pel·lícula dramàtica muda francesa de 1928 dirigida per Jean Grémillon i protagonitzada per Charles Dullin, Marcelle Dullin i Geymond Vital. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art André Barsacq. La pel·lícula explica la història d'un jove ric que fuig de la finca de la seva família i troba feina com a treballador del canal. S'enamora d'una noia gitana, però quan una mort a la família l'obliga a tornar a casa i gestionar la seva finca, es casa amb la filla d'un veí. Anys més tard, s'obsessiona amb el seu vell amant després d'una trobada casual.

## Sinopsi

Maldone és fill d'una família que va optar per deixar-ho tot i treballar a les carreteres. En una festa local, s'enamora d'una jove gitana, Zita. Quan el seu germà mor, torna, tanmateix, al redil, hereta i es casa. Uns anys després, segueix travessat pel record de Zita. Quan un vespre la coneix per casualitat, el seu desig és el més fort, torna a prendre la carretera.

## Repartiment

* Charles Dullin com a Olivier Maldone
* Marcelle Dullin com Missia, la Vident
* Geymond Vital com Marcellin Maldone
* André Bacqué com a Just Maldone, l'oncle
* George Seroff com a Leonard, el criat
* Annabella com a Flora Lévigné
* Roger Karl com a pare de Lévigné
* Mathilde Alberti com a botiguer
* Lucien Arnaud com el viatger
* Genica Athanasiou com a Zita
* Edmond Beauchamp com la gitana
* Alexej Bondireff com The Barge Boss
* Gabrielle Fontan
* Isabelle Kloucowski com a la gitana
* Charles Lavialle com el carter
* Daniel Lecourtois com a Ballarí
* Jean Mamy com a mariner

## Referències

* ↑ Levine p.190

## Bibliografia

* Levine, Alison. Framing the Nation: Documentary Film in Interwar France. A&C Black, 2011.

## Enllaços externs

* Maldone a YouTube
# Maldon

* Aquest article tracta sobre la ciutat anglesa. Vegeu-ne altres significats a «Maldon (desambiguació)».
Maldon és una ciutat i parròquia civil del districte de Maldon, Essex, Anglaterra. Té una població de 21.875 habitants i districte de 63.350. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Malduna/Meldona/Melduna.

## Referències

* ↑ «Maldon» (en anglès). City Population. [Consulta: 5 juny 2018].
* ↑ «Maldon» (en anglès). City Population. [Consulta: 5 juny 2018].
* ↑ «Essex L-O» (en anglès). The Domesday Book Online. [Consulta: 5 juny 2018].
# Maksim Ramàixtxanka

Maksim Iúrievitx Ramàixtxanka és un exfutbolista belarús de la dècada de 2000.
Fou 64 cops internacional amb la selecció de Belarús. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Dnepr Mogilev, Poligraphtekhnika Oleksandria, Fandok Bobruisk, MPKC Mozyr, Gaziantepspor, Trabzonspor, Dynamo Moscou, Torpedo Moscou i Bursaspor.

## Referències

* ↑ Profile at footballfacts.ru
* ↑ Maksim Ramàixtxanka a National-Football-Teams.com (anglès)
# Maksim Suràiev

Maksim Víktorovitx Suràiev (rus: Максим Викторович Сураев, nascut el 24 de maig de 1972) és un cosmonauta rus.

## Enllaços externs

* Spacefacts biography of Maksim Surayev
* Blog of Maksim Surayev Arxivat 2013-08-30 a Wayback Machine. (rus)
* Blog of Maksim Surayev Arxivat 2009-11-23 a Wayback Machine. (anglès)
* Blog of Maksim Surayev (castellà)
# Malene

Malene (en grec antic Μαλήνη), era una ciutat no identificada prop d'Atarneos, que menciona Heròdot, on Histieu, tirà de Milet, va ser derrotat pels perses abans del 494 aC després d'un llarg combat, però finalment la cavalleria persa va carregar contra els grecs, i el seu exèrcit es va desbandar.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, VI, 29
# Mare de Déu de la Vedrenya

Mare de Déu de la Vedrenya és una ermita del municipi d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es troba al costat de la carretera que mena a Montmagastre, entitat de població del municipi d'Artesa de Segre.

## Història

Fou una església depenent del priorat canonical i més tard parròquia de Sant Miquel de Montmagastre. La primera referència històrica és de l'any 1135, en què rebé un llegat d'un tal Berenguer. L'any 1164 Bernat Folc donà a Ramon de Lluçars i a la seva esposa la meitat de la seva heretat, que tenia des de Santa Maria «Veteranensi» fins al Segre. És una de les esglésies de l'arxiprestat d'Àger que consten en el llibre de visita de l'arxipreste Francesc Esteva de 1757-58.

## Arquitectura

És d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular, reforçada per un arc toral també semicircular que arrenca de manera descentrada de dues pilastres rectangulars. La volta és suportada per arcs formers dels quals n'hi ha dos a cada cantó en el tram de ponent de la nau, mentre que en el tram de llevant n'hi ha un al mur nord i dos en el mur sud. D'aquests, el situat més a llevant correspon a l'obertura de la porta original, ara paredada, resolta en arc de mig punt. La nau és capçada a llevant per un absis semicircular obert a través d'un arc presbiteral.
La porta actual resolta en arc de mig punt de grans dovelles, s'obre a la façana oest on s'obre un àmbit descobert. Damunt d'aquest mur de ponent s'aixeca un campanar d'espadanya de dos ulls. La porta té gravada la data de 1647, moment en què se situaria un intent d'ampliació i potser també la construcció d'un cor interior, l'ull de bou i la porta de la façana oest. Es conserven dues finestres de doble esqueixada a l'absis i a la façana sud; a la façana nord hi ha les traces d'una altra finestra paredada, segurament d'esqueixada recta. Les façanes són totalment llises, sense ornamentació llevat d'un ràfec bisellat. En tota la meitat de llevant de la nau, l'aparell és format per carreus ben escairats i polits, disposats molt regularment en filades uniformes. A la meitat de ponent, l'aparell és de carreu escairat, més irregular, disposat en filades poc uniformes entre les quals s'intercalen carreus quadrats treballats a punta.
Sembla que la part de ponent correspon a un primer projecte, que no sabem si s'acabà, datable entre la fi del segle xi i el principi del segle xii i que fou ampliat cap a llevant seguint formes constructives característiques del segle xii.

## Referències

* 1 2 Adell i Gisbert, Joan-Albert; Fité i Llevot, Francesc. «Mare de Déu de la Vedrenya». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 193 (Catalunya Romànica, XVII). ISBN 84-7739-811-9.

## Enllaços externs

* Esglésies amb campana d'obús. La Vedrenya a Artesa pas a pas
# Manuel Cardo Romero

Manolo Cardo (Coria del Río, Sevilla, 16 d'abril de 1940) és un exfutbolista i entrenador del Sevilla Futbol Club i altres equips de futbol.

## Trajectòria esportiva

Com a jugador es va iniciar en els equips de Còria CF d'on passa al Sevilla Atlètic on va juga diverses temporades en Tercera Divisió, fins que en la temporada 1961/62 l'equip va ascendir per primera vegada a la Segona Divisió. Al començament de la temporada 1962/63 Manolo Cardo ascendeix al primer equip, on roman per espai de cinc temporades, si bé la temporada 1964/65 la juga en qualitat de cedit en el Recreativo de Huelva. Cardo jugava en el lloc de migcampista.
La seva trajectòria com a entrenador del primer equip del Sevilla F.C, s'inicia el mes de desembre de 1981 i conclou al final de la temporada de 1985/86. Va prendre al Sevilla F.C. en el penúltim lloc de la classificació general i va rectificar el camí de tal forma que va acabar la lliga amb l'equip en 7è lloc i guanyant la participació en la Copa de la UEFA. El primer partit de l'era Cardo, ho guanya el coriano en l'estadi del Reial Saragossa, amb un Francisco genial i amb un Pintinho en vena golejadora fins al punt que va marcar els quatre gols (1-4). Al final de la primera temporada en el Sevilla F. C. L'equip més usat per Card en aquesta lliga va estar format per: Buyo, Nimo, Rivas, Alvarez, Blanco, Pintihno, Francisco, Ruda, Juan Carlos, Magdaleno i Santi. En les temporades següents l'equip es va classificar diverses vegades per participar en la Copa de la UEFA.
Manolo Cardo va batre diversos rècord en la banqueta del Sevilla F. C., sent fins al moment (2010) l'entrenador que més temps va estar en el Sevilla F. C. i el que més partits va dirigir amb un total de 156 partits en Primera Divisió.

## Referències

* ↑ «Biografía de Manolo Cardo». palanganas.com. Arxivat de l'original el 2011-02-22. [Consulta: 25 setembre 2010].
* ↑ «Entrenadores del Sevilla F.C.». sevillacf.com. [Consulta: 25 setembre 2010].

## Enllaços externs

* Web oficial del Sevilla F.C. Arxivat 2010-09-29 a Wayback Machine.
# Manuel Ferrer i Profitós

Manuel Ferrer i Profitós (Tornabous, Urgell, 1933 - 9 de març de 2015) fou un agricultor i polític català.

## Trajectòria

Va estudiar peritatge agrònom que no va poder acabar, ja que va haver de treballar la terra. Ha estat president d'un Grup Sindical de Colonització (ara Societat Agrària de Transformació), dedicada a la producció i comercialització de productes hortofrutícoles. Fou cofundador del Sindicat Agrari de Lleida, que més tard es fusionà amb la Unió de Sindicats Agraris de Catalunya.
D'antuvi milità a Centristes de Catalunya-UCD, amb el que fou escollit com a senador per la província de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1979. Quan el 1982 es trencà al seu partit marxà a CDC, amb la que fou escollit senador per Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1982 i 1993 i diputat a les eleccions generals espanyoles de 1986. Ha estat ponent del projecte de Llei d'Arrendaments Rústics. Membre de la Comissió Mixta de Traspassos de Funcions de la Generalitat de Catalunya amb les Diputacions.

## Referències

* ↑ Esquela a La Vanguardia
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Mari Boya

José María Navalón Boya, conegut com a Mari Boya (Les, 13 d'abril de 2004) és un pilot d'automobilisme aranès que competeix en el Campionat de Fórmula Regional Europea amb l'equip Van Amersfoort Racing.
En els anys anteriors al seu debut, Boya va completar una reeixida trajectòria en el kàrting, on va obtenir importants triomfs tant a nivell nacional com internacional, incloent una victòria en el Trofeu CIK Academy, organitzat per la Fédération Internationale de l'Automobile, i tres títols del Campionat d'Espanya de Kàrting (CEK). Al campionat espanyol, el seu debut es va produir el 2015, i en cinc anys va aconseguir tres títols, dos com a cadet i un com a júnior. Aquest últim el va aconseguir amb set victòries i una segona plaça en vuit carreres abans de donar el salt a la categoria sènior a finals d'any, on va aconseguir dos victòries en dos carreres.
Durant el seu primer any en monoplaces, Boya va ser subcampió amb tres victòries, 14 podis i tres poles.

## Referències

* ↑ «Mari Boya, un triomfador aranès al Circuit de Barcelona-Catalunya». Esport3, 22-06-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Mari Boya, el caníbal del CEK | Kart News» (en castellà), 03-04-2019. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «La joven perla de la F3 que cuenta con el apoyo de un supermercado de frontera y a la que pretende un equipo de F1» (en castellà), 11-03-2023. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Aigües Sèxties

Aigües Sèxties (en llatí: Aquae Sextiae; en grec antic: Ὕδατα Σέξτια) va ser una ciutat de la Gàl·lia que es correspon amb l'actual ciutat d'Ais de Provença (departament de les Boques del Roine, al nord de Marsella). Es trobava a 18 milles romanes al nord de Massília.
A finals del segle ii aC, el territori entre Massàlia, aliada de Roma, i el riu Durança, era en mans de la confederació dels sal·luvis, i la República, que considerava imprescindible la connexió per terra entre Itàlia i Hispània per facilitar el pas de combois i exèrcits romans, va creure que l'oppidum d'Entremont, capital dels sal·luvis, s'havia de sotmetre. Els sal·luvis van ser derrotats el 125 aC pel cònsol Marc Fulvi Flac, i amb la captura d'Entremont pel procònsol Gai Sexti Calví el 123 aC foren definitivament derrotats i es va establir la colònia d'Aigües Sèxties, anomenada a partir d'aquest procònsol i per les aigües calentes que hi havia (algunes de les quals, en època d'Estrabó, s'havien refredat). L'altiplà d'Entremont va romandre, doncs, abandonat, i els habitants de l'oppidum van poblar la nova vila romana creada als peus de l'altiplà. Sembla que Sexti Calví va vendre els sal·luvis supervivents com a esclaus. El seu cap, Teutomali, va poder fugir del territori i es va refugiar entre els al·lòbroges.
L'any 102 aC es va lliurar a la rodalia la batalla d'Aigües Sèxties, en la que el cònsol Gai Màrius va derrotar els cimbres i els teutons, comandats per Teutobod, rei dels teutons. La matança va ser immensa i els guerrers teutons foren exterminats, atès que els qui van sobreviure es van suïcidar. Plutarc afirma que la gent de Massília va fer tanques per a les seves vinyes amb els ossos dels bàrbars morts, i que el sòl, que estava molt mullat per la sang de milers de soldats morts, va produir una collita inusual l'any següent.
El lloc de la batalla podria ser el Campus Marianicis (avui Meiragues). Aigües Sèxties apareix als itineraris antics, i segons una inscripció va ser una colònia romana que portava el nom de Iulia. Claudi Ptolemeu també l'anomena colònia, però Plini el Vell la qualifica simplement d'oppidum, informació probablement incompleta. Cap al 90 aC, Entremont va romandre completament deshabitada, i Aigües Sèxties començà a desenvolupar-se amb pedres d'Entremont reutilitzades en la construcció de la nova ciutat.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1732. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Salyes». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ Plutarc, Vides paral·leles: Màrius, XXII.
* ↑ Smith, William (ed.). «Aquae Sextiae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ Becquart, Henri-Marc. Les Eaux d'Aix-en-Provence. 2 000 ans d'histoires et de passions (en francès). Marseille: Jeanne Laffitte, 2004, p. 17.
# Shahmau

Shahmau fou un estat tributari protegit del tipus talukdari a Oudh. Era governat per una dinastia Kanhapuria iniciada per Kandhe Rao, 11è descendent de Rahas Singh Kanhapuria. Raja Dirgat Singh va morir el 1879 i el va succeir Sukh Mangal Singh de Tiloi, adoptat, que des de l'1 de gener de 1879 havia rebut el títol de rajà com a distinció personal.

## Referències

* ↑ «Genealogia». Arxivat de l'original el 2011-02-18. [Consulta: 4 febrer 2010].
# Subbótino (Kurgan)

* Per a altres significats, vegeu «Subbótino».
Subbótino (en rus: Субботино) és un poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 456 habitants. Pertany al districte de Safakúlevo.

## Referències

* ↑ Форсирование реки Тобол красной 5-й дивизией у г. Курган и взятие станции Варгаши
# Stein (cràter venusià)

Stein és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 13,3 km de diàmetre. Porta el nom de Gertrude Stein (1874-1946), escriptora estatunidenca, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Stein». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Sud Express

Sud Express és una pel·lícula espanyola de 2006, barreja de documental i ficció, dirigida per Chema de la Peña i Gabriel Velázquez, sobre immigració, el racisme, la solitud i la incomunicació protagonitzada per persones corrents.

## Sinopsi

Sud Express és un encreuament de vides. Entre el documental i la ficció, narra la història de sis persones anònimes que s'entrecreuen al llarg del ferrocarril exprés que va de París fins a Lisboa (conegut com a Sud Express) en viatges seminocturns. La pel·lícula explora les seves similituds i les seves diferències en un moment crític com robatoris, suïcidis, prostitució als trens. L'atractiu no és la destinació, sinó el viatge en si mateix.

## Repartiment

* Pilar Borrego ... Isa
* Javier Delgado Tocho ... Rober
* Tino Guimaraes ... Tino
* German A. Joao ... Mili
* Hicham Malayo ... Rashid
* Miguel Martín
* Gerald Morales ... Samuel
* Elisabete Piecho
* Lidia Pinville ... Lucía

## Premis

Va rebre la medalla a la solidaritat a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2006. Va obtenir el Premi Signis i fou nominat a la Conquilla d'Or del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2005.

## Referències

* ↑ 'Sud Express', documental y ficción, El Mundo, 23 de setembre de 2005
* ↑ 'Sud Express', dirigida por Chema de la Peña y Gabriel Vázquez, cierra la Selección Oficial en Donosti, El Confidencial, 23 de setembre de 2005
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2006». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-02-26. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ «Volver», de Pedro Almodóvar, arrasa en los premios del Círculo de Escritores, la Nueva España, 21 de gener de 2007
* ↑ Chema de la Peña y Gabriel Velázquez hablan de incomunicación en 'Sud Express', entre la ficción y el documental, Europa Press, 11 de gener de 2006
# Souffelweyersheim

Souffelweyersheim (en alsacià Süffelwirsche) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 6.017 habitants.
Forma part del cantó de Hœnheim, del districte d'Estrasburg i de la Strasbourg Eurométropole.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.750 | 3.144 | 3.978 | 4.012 | 5.591 | 6.017 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-1966 | Albert Bucher | |
| 1966-1983 | Robert Babillon | |
| 1983-1995 | Raymond Vetterhoeffer | |
| 1995- | André Reichardt | UMP |
# Sugarcube Animation

Sugarcube Animation és un estudi d'animació nascut l'any 2016 a Corea del Sud que s'ha encarregat de l'animació de sèries exitoses com Star contra les forces del mal (Star vs the forces of evil) i Cassa Mussol (The Owl House). La seva seu a Corea es troba a Seül, i als Estats Units està situada a Los Angeles.

## Producció

La companyia se centra en el sector comercial, al contrari que els seus contemporanis Rough Draft Korea, i el seu èxit és més aviat recent, relacionat amb animacions televisives d'algunes produccions de Disney Television Animation.
Fins la data d'avui, els seus únics treballs han consistit en sèries a l'altra banda del mar amb la ja esmentada companyia d'animació de Disney.

## Tècnica

La tècnica utilitzada per Sugarcube Animation es basa en el dibuix tradicional, i intenta recrear amb softwares com Toon Boom Harmony, fonamentat sobre les tendències i mètodes de l'animació tradicional, els gestos i moviments dels personatges i objectes treballats.
Per cuidar l'acabat final, els SFX i aparença final de l'animació es treballen amb Flash i After Effects.
Així doncs, tenen tres vies de treball: animació tradicional amb paper, una combinació de Flash i Hybrid Digital (que combina el 2D i 3D o el 2D amb tradicional) i l'animació completament digital, amb el software de Harmony.

## Tòpics d'animació

Un tòpic és un tema o dispositiu narratiu utilitzat en excés. Això vol dir que es repeteixen els mateixos patrons una i altra vegada a històries diferents per tal de facilitar-ne la narració. Aquests recursos són utilitzats per escriptors i guionistes per fer avançar les seves històries.
A l'animació, aquests clixés es refereixen a processos d'animació, gestos o recursos tècnics que es repeteixen sovint. Els més empleats per Sugarcube Animation són el Sot animat i el Canvi d'art.

## Referències

* 1 2 «Sugarcube Animation Studio | Animación para adultos» (en castellà). [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «Sugarcube Animation Studio» (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2022].
* 1 2 Martinez, Abigail. «¿Qué es un tropo?» (en espanyol de Mèxic), 21-08-2020. [Consulta: 4 desembre 2022].
# Subida al cielo

Subida al cielo és una pel·lícula mexicana de Luis Buñuel Portolés estrenada el 1952.

## Argument

Oliverio (Esteban Márquez) i Albina (Carmelita González) són en viatge de noces. El jove s'assabenta que la seva mare és moribunda, i que li ha demanat que vagi a registrar el seu testament a la ciutat. Mentre que els germans d'Oliverio esperen la defunció de la seva mare per percebre l'herència, el jove va a la ciutat amb autocar. Durant el viatge, coneixerà una noia.

## Repartiment

* Lilia Prado: Raquel
* Carmelita González: Albina
* Esteban Márquez: Oliverio Grajales
* Luis Aceves Castañeda: Silvestre
* Manuel Dondé: Eladio Gonzales
* Roberto Cobo: Juan
* Beatriz Ramos: Elisa
* Manolo Noriega
* Roberto Meyer: Don Nemesio Alvarez y Villalbazo
* Pedro Elviro (com Pitouto)
* Pedro Ibarra
* Leonor Gómez: Doña Linda
* Chel López
* Paz Villegas de Orellana
* Silvia Castro
* Paula Rendón
* Víctor Pérez
* Gilberto González
# Sublime Text

Sublime Text és un editor de text i editor de codi font. Està escrit en C++ i Python per als plugins.
Desenvolupat originalment com una extensió de Vim, amb el temps va anar creant una identitat pròpia, per això encara conserva una manera d'edició tipus vaig veure anomenat Vintage mode.
Es pot descarregar i avaluar de franc. No obstant això no és programari lliure o de codi obert i s'ha d'obtenir una llicència per al seu ús continuat, encara que la versió d'avaluació és plenament funcional i no té data de caducitat.

## Instal·lació

Per instal·lar aquest editor en Linux tenim dues opcions. La primera és instal·lar des del repositori. Per això només cal obrir una consola i primer afegim el repositori:
1- sudo add-apt-repository ppa:webupd8team/sublime-text-3
El següent que farem serà actualitzar els nostres repositoris amb:
2- sudo apt-get update
I vam acabar instal·lant l'editor:
3- sudo apt-get install sublime-text-installer
Un cop descarregat podem instal·lar des del centre de programari d'Ubuntu o podem obrir una consola i des de la carpeta on el guardéssim caldrà escriure alguna cosa com:
4- sudo dpkg -i sublime-text-build_XXX.deb

## Referències

* ↑ «Sublime Text» (en anglès). [Consulta: 18 juliol 2019].
* ↑ «Laboratori de programació creativa » Dossier — Editors de codi». [Consulta: 18 juliol 2019].

## Enllaços externs

* plana web oficial
* Sublime Info Arxivat 2012-06-16 a Wayback Machine., documentació no-oficial de Sublime Text (en español)