OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Primavera

* Per a altres significats, vegeu «Primavera (desambiguació)».
La primavera és una de les quatre estacions de les zones temperades. També s'anomena primer temps, o primavera d'estiu en contraposició a la primavera d'hivern. Astronòmicament, comença amb l'equinocci de primavera (entre el 20 i el 21 de març en l'hemisferi nord, i entre el 22 i el 23 de setembre en l'hemisferi sud), i acaba amb el solstici d'estiu (al voltant del 21 de juny en l'hemisferi nord i el 21 de desembre en l'hemisferi sud). No obstant això, a vegades és considerada com els mesos sencers de març, abril i maig en l'hemisferi nord i setembre, octubre i novembre en l'hemisferi sud (primavera meteorològica). Se'n diu primaveral o vernal al que fa referència a aquesta època de l'any.

## Etimologia

Provè del llatí prima vera ‘inici de la primavera’, essent vera una feminització del neutre invariable ver, veris. La primera font data del segle xiv.

## Característiques

Hi ha un augment progressiu de la temperatura. És el temps del desgel i de les precipitacions moderades, si bé depèn molt del clima de la regió. Poden desencadenar-se fortes tempestes i vents.
És l'estació del renaixement, on broten de nou les plantes caducifòlies. Molts animals comencen a aparellar-se en aquesta època. Per la floració de les plantes, és un temps d'al·lèrgia per a algunes persones. El temps pot ser força canviant. Però tot i axí neixen moltes flors i plantes.

## Ecològic

El començament de la primavera no sempre està determinat per les dates del calendari fix. La definició fenològic o ecològic de la primavera es relaciona amb indicadors biològics, la florida d'una àmplia gamma d'espècies de plantes, i les activitats dels animals, o l'olor especial de sòl que ha arribat a la temperatura de la microflora que floreixin. Per tant, varia segons el clima i segons el temps específic d'un any en particular. La majoria dels ecòlegs divideixen l'any en sis estacions que no tenen dates fixes. A més de la primavera, el comptar ecològica identifica un prevernal separada abans (hora o pre-primavera) la temporada entre l'hivernal (hivern) i vernal (primavera) estacions. Aquest és un moment en què només les flors més resistents com el safrà en flor, de vegades, mentre que encara hi ha una certa capa de neu a terra.

## Simbolisme

Moltes celebracions coincideixen amb l'arribada de la primavera. La deessa romana Flora la simbolitzava. Per a l'art, és l'estació de l'amor i de l'alegria després de la reclusió de l'hivern. Està associada a la vitalitat, a la joventut, la bellesa i el color verd. En la teoria dels quatre humors, li correspon la sang.
En els antics calendaris marcava l'inici de l'any (d'aquí el prefix prima- que s'ha conservat a la paraula). Per això, també pot voler dir l'edat, quan es diu d'una persona que té 15 primaveres, per exemple.

## Referències

* ↑ «primavera». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 13 gener 2024].
Les estacions de l'any :
| Primavera | Estiu | Tardor | Hivern |
Viccionari
# Presa del Llac Negre

El Pantà de l'Estany Negre és un embassament del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà.
Aprofita i amplia l'Estany Negre; pertany al Riu de Peguera (conca de la Noguera Pallaresa), i és creat per una presa situada en el seu extrem nord.
L'Estany Negre de Peguera està situat a 2.350 m d'altitud, arraconat al capdamunt de la seva cota, entre el pic de Muntanyó, el Pic de la Mainera i el serrat que el separa del Riu de Peguera.
La seva presa te 19,6 m d'altura i una capacitat de 0,8 Hm³.
Una canalització soterrada construïda per Hidroelèctrica de Catalunya traspassa aigua cap el proper estany Tort, amb l'objectiu final de traspassar aigua de la conca del Peguera per alimentar la Central hidroelèctrica de Sant Maurici.

## Vegeu també

* Embassaments de Catalunya

## Referències

* ↑ «Sistema de Cartografia de Zonas Inundables» (en castellà). Ministeri d'Agricultura. Arxivat de l'original el 2019-03-21. [Consulta: 3 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Els embassaments al web de l'ACA
* El Pantà de l'Estany Negre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Presa del Pasteral

La Presa del Pasteral és una obra d'Amer (Selva) relacionada amb el Pantà del Pasteral. L'obra està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La presa està constituïda per una enorme resclosa de formigó armat que actua com a punt de captació i contenció de les aigües.
La seva tasca és molt clara i es pot estructurar en tres punts concrets i específics: en primer lloc, emmagatzemar l'aigua provinent de Susqueda i Sau, amb la finalitat de crear unes reserves eficaçes, molt necessàries en les èpoques de sequera. En segon lloc, generar energia elèctrica. Sota la resclosa s'han habilitat les instal·lacions i equipaments necessaris per a la ubicació d'una central elèctrica amb les pertinents turbines. Així aprofitant el salt d'aigua es genera la tant preuada i necessària energia elèctrica la qual posteriorment és subministrada a les diferents llars. I en tercer lloc, subministrar i canalitzar aigua, no només a les poblacions veïnes com el Pasteral o la Cellera de Ter, sinó inclús a Girona i Barcelona.

## Història

Per trobar els orígens remots de la presa cal remuntar-nos a principis del segle xix i en concret amb l'hospici de Girona. Propietari de terres i masos en el Pasteral, l'hospici va promoure una presa i un rec que fes possible el regatge d'aquestes terres, fent arribar l'aigua del Ter fins a la Cellera.
La presa es va construir l'any 1825 al Pla de Canet, entre can Blanch i la Resclosa. En lloc de canalitzar l'aigua Ter avall fins a can Carreres, es va començar a construir una mina (que va quedar a mig fer), que des del mateix Pla de Canet havia d'anar a sortir a can Francisco. Encara avui es poden veure les dues entrades d'aquesta mina inacabada. Més tard aquestes aigües van arribar al poble mitjançant un canal obert.
La resclosa del Pasteral, enllestida l'any 1905, va ser durant molts anys, un dels atractius turístics més importants d'aquesta zona.
Aigües avall de la resclosa del Pasteral es va construir, a començament dels anys quaranta, un complex hidràulic que proveeix d'aigua la central de can Ribes. També en aquesta època (concretament durant l'aiguat del 18 d'octubre de 1940) van quedar destruïts el canal i la presa de Sant Julià, que proveïa d'aigua les indústries Burés d'Anglès. Posteriorment es va construir un nou canal que, des de la central de can Ribes, arriba a les turbines anglesenques. Aquest nou complex és conegut com a Pasteral II. Com a última cosa, cal destacar que en el Pasteral I hi ha la captació de les aigües que van cap a Barcelona i en el Pasteral II hi ha la de les que van cap a Girona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Presa del Pasteral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Quadrangle Fortuna Tessera

El quadrangle Fortuna Tessera és un dels 62 quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 5.000.000 (identificat amb el codi V-2) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 50º a 75° N, i longitud entre 0° a 60° E.
Deu el seu nom a la Fortuna Tessera.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Fortuna Tessera, V-2
# Pseudobagrus chinensis

Pseudobagrus chinensis és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudobagrus emarginatus

Pseudobagrus emarginatus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, B. i D. Dai 1999. Bagridae. p. 35-73. A X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
# Can Matons

Can Matons és una masia de Santa Maria de Martorelles (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia amb carener perpendicular a la façana, rematada per una cornisa llisa i un cercle a sobre la teulada de dues vessants. Era pintada de blanc i una quadriculat vermell dividida en cossos la façana. A la porta d'entrada, en forma d'arc, s'hi accedeix per tres graons. Al interior la distribució és la típica de totes les masies, és a dir rebedor, a la dreta la cuina, a l'esquerra una estança i el fons el rebedor que dona accés a les cambres. El més interessant són les sales on es bulli el vi i on es trepitjava el raïm, actualment hi ha bótes.

## Història

La casa fou restaurada aproximadament a la dècada dels 80 del segle xx. Fruit d'aquestes remodelacions, s'obrí un porxo que dona a un petit pati que, temps enrere, devia ser la façana de la susdita casa, doncs en aquest llenç de paret s'hi disposa un rellotge de sol amb l'any 1770. A la façana principal, vora la porta d'entrada, hi ha una inscripció que resa això: "CUARTEL DEL NORTE".

## Referències

* 1 2 «Can Matons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Campionat sub-17 de l'OFC

El Campionat sub-17 de l'OFC (en anglès: OFC U-17 Championship) és un torneig bianual per a determinar la millor selecció sub-17 de l'OFC, la qual es classifica per a la Copa del Món de futbol sub-17.

## Seleccions que poden participar

Catorze seleccions poden participar en el Campionat sub-17 de l'OFC.
| Fiji Illes Cook Kiribati Niue Nova Caledònia Nova Zelanda Papua Nova Guinea | Salomó Samoa Samoa Nord-americana Tahití Tonga Tuvalu Vanuatu |

### Seleccions que ja no poden participar

* Austràlia (ara membre de la Confederació Asiàtica de Futbol)
* Israel (ara membre de la UEFA)
* Taipei (ara membre de l'AFC)

## Resultats

| Any | Amfitrió | Guanyador | Segon | Tercer | Quart |
| 1983 Detalls | Nova Zelanda | Austràlia | Nova Zelanda | Taipei | Nova Caledònia |
| 1986 Detalls | Taiwan | Austràlia | Nova Zelanda | Taipei | Papua Nova Guinea |
| 1989 Detalls | Austràlia | Austràlia | Nova Zelanda | Taipei | Fiji |
| 1991 Detalls | Nova Zelanda | Austràlia | Nova Zelanda | Fiji | (sense quart lloc) |
| 1993 Detalls | Nova Zelanda | Austràlia | Salomó | (sense partit per tercer lloc) | (sense partit per tercer lloc) |
| 1995 Detalls | Vanuatu | Austràlia | Nova Zelanda | Vanuatu | Salomó |
| 1997 Detalls | Nova Zelanda | Nova Zelanda | Austràlia | Salomó | Fiji |
| 1999 Detalls | Fiji | Austràlia | Fiji | Salomó | Nova Caledònia |
| 2001 Detalls | Samoa Vanuatu | Austràlia | Nova Zelanda | (sense partit per tercer lloc) | (sense partit per tercer lloc) |
| 2003 Detalls | Samoa Nord-americana Austràlia | Austràlia | Nova Caledònia | (sense partit per tercer lloc) | (sense partit per tercer lloc) |
| 2005 Detalls | Nova Caledònia | Austràlia | Vanuatu | Salomó | Nova Caledònia |
| 2007 Detalls | Tahití | Nova Zelanda | Tahití | Fiji | Nova Caledònia |
| 2009 Detalls | Nova Zelanda | Nova Zelanda | Tahití | Nova Caledònia | Vanuatu |
| 2011 Detalls | Nova Zelanda | Nova Zelanda | Tahití | Salomó | Vanuatu |
| 2013 Detalls | Vanuatu | | | | |

## Vegeu també

* Campionat Sub-20 de l'OFC
* Confederació de Futbol d'Oceania

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina web oficial de l'OFC
* (anglès) Resultats del Campionat sub-17 de l'OFC a RSSSF
# Campionat roraimense

El Campionat Roraimense és la competició futbolística de l'estat de Roraima. El campionat esdevingué professional l'any 1995.

## Format

Primera divisió:
* Primera fase
** Lliga a una volta entre tots els clubs.
* Segona fase
** Els equips es divideixen en dos grups de quatre.
** Lliga a una volta en cada grup.
** Final entre els dos primers de cada grup.
Si un club guanya les dues fases esdevé campió. Si no, una eliminatòria es disputa entre els dos campions.

## Campions

Federação Riobranquense de Desportos
| 1960 Baré | 1961 At. Roraima |
Federação Roraimense de Desportos
| 1962 At. Roraima 1963 São Francisco 1964 Baré | 1965 Baré 1966 Baré 1967 Baré | 1968 Náutico 1969 Baré 1970 Baré | 1971 Baré 1972 Baré 1973 São Francisco |
Federação Roraimense de Futebol - Era Amateur
| 1974 São Francisco 1975 At. Roraima 1976 At. Roraima 1977 São Raimundo 1978 At. Roraima 1979 Ríver | 1980 At. Roraima 1981 At. Roraima 1982 Baré 1983 At. Roraima 1984 Baré | 1985 At. Roraima 1986 Baré 1987 At. Roraima 1988 Baré 1989 Ríver | 1990 At. Roraima 1991 Rio Negro 1992 São Raimundo 1993 At. Roraima 1994 Ríver |
Federação Roraimense de Futebol - Era Professional
| 1995 At. Roraima 1996 Baré 1997 Baré 1998 At. Roraima 1999 Baré 2000 Rio Negro | 2001 At. Roraima 2002 At. Roraima 2003 At. Roraima 2004 São Raimundo 2005 São Raimundo 2006 Baré | 2007 At. Roraima 2008 At. Roraima 2009 At. Roraima 2010 Baré 2011 Real 2012 São Raimundo | 2013 Náutico 2014 São Raimundo |

## Títols per equip

(entre parèntesis els campionats oficials)
* 20 (18) Atlético Roraima Clube (Boa Vista)
* 18 (9) Baré Esporte Clube (Boa Vista)
* 6 (6) São Raimundo Esporte Clube (Boa Vista)
* 3 (3) Ríver Esporte Clube (Boa Vista)
* 3 (1) São Francisco Futebol Clube (Boa Vista)
* 2 (2) Atlético Rio Negro Clube (Boa Vista)
* 2 (1) Náutico Futebol Clube (Caracaraí)
* 1 (1) Associação Esportiva Real (São Luiz do Anauá)

## Referències

* ↑ «Roraima State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].

## Enllaços externs

* RSSSF
# Can Matas (Mataró)

Can Matas és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de planta baixa i dues plantes pis i plantes soterrani fins a nivell del camí Ral.
Portal d'accés i finestra enreixada en planta baixa i balcó i finestra amb xafardera de fusta de secció triangular a cadascuna de les dues plantes superiors. Els balcons són d'enreixat de forja i rajola vidriada decorada.
L'edifici acaba amb una cornisa amb acroteri.
Conjuntament amb les cases de can Martí Coll i can Perecoll forma una bona façana urbana.
Es tracta de la casa familiar dels Matas, Iborra i Salomó, comprada l'any 1862.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Matas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ Elena. «Racó Viu: Són de Can Matas», 01-07-2009. [Consulta: 3 març 2019].
# Ramon Basiana i Vers

Ramon Basiana i Vers (Manresa, 17 de desembre de 1957 - la Vall d'en Bas, 11 de juliol de 2021) fou un dirigent esportiu català, que exercí de president de la Federació Catalana de Patinatge entre 2002 i 2021. Quan va morir acabava de ser proclamat candidat a les eleccions per mantenir-se en el càrrec.
Durant la dècada dels anys vuitanta, com a membre de l'Àrea d'Esports de l'Ajuntament de Barcelona, participà en l'organització dels Campionats del Món d'esgrima (1985), de bàsquet (1986) i de taekwondo (1987), i les Copes del Món d'atletisme i escacs (1989). El 1991 fou nomenat director de la competició d'hoquei sobre patins dels Jocs Olímpics de Barcelona del 1992, integrat en el programa oficial en qualitat d'esport d'exhibició. L'any següent s'incorporà com a gerent a la Federació Catalana de Patinatge i el 1996 passà a ocupar el mateix càrrec a la Federació Espanyola. El 1999 tornà a la Federació Catalana de Patinatge com a secretari general i el 2002 fou elegit president. Sota la seva presidència, el 26 de març de 2004 el Comitè Central de la Federació Internacional de Patinatge reconegué provisionalment la Federació Catalana com a nou membre de ple dret, la qual cosa permeté a la selecció masculina d'hoquei sobre patins jugar i guanyar el Mundial B que se celebrà al mes d'octubre d'aquell mateix any a Macau, encara que en assemblees posteriors d'aquest organisme les pressions polítiques provocaren que la decisió fos revocada. El mateix any fou nomenat vicepresident de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya i l'any següent va rebre el Premi Lluís Companys concedit per la Plataforma Pro Seleccions Esportives Catalanes. El 2006 fou reelegit president de la Federació Catalana i al mes de novembre d'aquell mateix any, gràcies a les seves gestions internacionals amb les federacions de patinatge dels països sud-americans, la Federació Catalana de Patinatge fou admesa a la Confederació Sud-americana del Patí com a entitat adherida i amb ple dret a prendre part en les competicions oficials en l'àmbit sud-americà. A l'abril del 2010 tornà a ser reelegit president de la Federació Catalana de Patinatge per a un tercer mandat i dos mesos després organitzà la Copa Amèrica a Vic, en la qual la selecció masculina absoluta conquerí el títol.
Va morir l'11 de juliol de 2021 després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ «Ramon Basiana i Vers». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Noguer, Ignasi «Mor Ramon Basiana, històric president de la Federació Catalana de Patinatge». El Nacional.cat, 11-07-2021 [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Raduà, Josep M. Història de totes les seleccions esportives catalanes, 1904-2005.. Barcelona: Plataforma Proseleccions Esportives Catalanes, 2005.
* ↑ Martí, Joan. «El món de l'esport plora la mort del president de la federació catalana Ramon Basiana». [Consulta: 11 juliol 2021].
# Ramon Barrera Banús

Ramon Barrera Banús (Reus, segle XX) va ser un esportista català.
Vinculat des de petit amb el Club Natació Reus Ploms, va dedicar-se a la divulgació de la natació col·laborant sobretot a partir de 1932 a les colònies infantils que l'ajuntament de Reus organitzava a la platja de Salou, coordinades pels metges reusencs Alexandre Frías, Joan Domènech Mas i Pere Barrufet. En aquest període era monitor de natació infantil. En la postguerra, el 1939, era passant de notari, i va ser president dels Ploms, càrrec que va mantenir fins al 1956. Durant el seu mandat va reorganitzar les instal·lacions del club i va adquirir el 1950 el Palau Bofarull, un edifici setcentista reusenc situat al carrer de Llovera com a estatge social de l'entitat. Els "Ploms" es van quedar la part central de l'edifici i una part dels baixos, i la resta de la planta baixa del carrer de Llovera la van comprar els botiguers que hi havia instal·lats. L'entitat va conservar el Palau en la part essencial però va fer modificacions a la part posterior per construir-hi dues sales de ball, després convertides en discoteca i bingo. Pel seu càrrec de president dels Ploms, va ser regidor de cultura i esports amb l'alcalde franquista Pere Miralles, amb el qual va treballar per propiciar la reobertura de l'entitat Centre de Lectura, tancada al finalitzar la guerra civil. Anys després va ocupar la regidoria de Beneficència, des d'on va reorganitzar alguns serveis a l'hospital de Sant Joan.
El Club Natació Reus Ploms organitza des de l'any 1983 un concurs infantil de Natació on dona el Trofeu Ramon Barrera, en homenatge al seu antic president.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 97.
# Can Sibidí

Can Sibidí és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa entre mitgeres. La porta d'entrada principal és situada al costat dret de l'edifici i els pisos superiors disposen de balcons distribuïts simètricament. Cal destacar els bonics esgrafiats que decoren la façana: grans motius florals corren a cada costat i es reuneixen al mig formant dos grans medallons, on hi ha les inicials L S i la data de 1916.

## Història

Durant el segle xvi la ciutat d'Olot viu uns moments de gran prosperitats, especialment durant la segona meitat del segle. Això atrau molts immigrants de remença, el que genera un notable creixement urbà. S'edifiquen el Carrer Major, el de Sant Rafael, els contorns del Firal i la Plaça Major. Durant la segona meitat del segle xix es tornen a fer grans construccions al carrer de Sant Rafael; s'enderroca el portal situat al final del carrer, es basteixen cases importants com Can Batlló i moltes d'altres són profundament renovades.

## Referències

* 1 2 «Can Sibidí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Can Cuello (Arnes)

Can Cuello és un edifici del municipi d'Arnes (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Avui és un habitatge privat amb una petita col·lecció o museu d'útils de ceràmica, etc.

## Descripció

Presenta els exteriors modernitzats, sobre tot el posterior al carrer Santa Madrona. La façana del carrer Bonaire és de maçoneria i carreus sense revocar. La façana posterior té un pis més per la cota baixa del carrer, desnivell que era aprofitat com a sistema de defensa vers l'exterior. La façana del carrer Santa Madrona té una entrada de pàrquing, sense cap altre interès arquitectònic.
El seu interior, molt fosc degut a les pobres obertures, presenta arcades apuntades formant una petita nau. Aquestes arcades, almenys la primera part del carrer Bonaire, es repeteixen en totes les cases d'aquesta part del carrer, com si antigament hagués tingut porxos. És de creença popular l'existència de cavallerisses a la nau esmentada. La meitat del porxo que cobreix el carrer forma part d'aquest habitatge. Es tracta de la part rehabilitada recentment. El porxo està construït amb tàpia i forjats de biguetes de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cuello». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].