OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lasiocampins

Els lasiocampins (Lasiocampinae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels lasiocàmpids (Lasiocampoidae).

## Gèneres

* Anadiasa Aurivillius, 1904.
* Anastrolos Fletcher, 1982.
* Beralade Walker, 1855.
* Caloecia Barnes et McDunnough, 1911.
* Chilena Walker, 1855.
* Cosmotriche Hübner, 1820.
* Cyclophragma Turner, 1911.
* Dendrolimus Germar, 1812.
* Dicogaster Barnes et McDunnough, 1911.
* Entometa Walker, 1855.
* Eremaea Turner, 1915.
* Ergolea Dumont, 1922.
* Eriogaster Germar, 1810.
* Eutachyptera Barnes et McDunnough, 1912.
* Euthrix Meigen, 1830.
* Genduara Walker, 1856.
* Gloveria Packard, 1872.
* Lasiocampa Scrank, 1802.
* Lenodora Moore, 1883.
* Macrothylacia Rambur, 1866.
* Malacosoma Hübner, 1820.
* Neurochyta Turner, 1918.
* Opsirhina Walker, 1855.
* Pachypasa Walker, 1855.
* Pararguda Bethune-Baker, 1908.
* Pinara Walker, 1855.
* Poecilocampa Stephens, 1828.
* Porela Walker, 1855.
* Psilogaster Reichenbach, 1817.
* Quadrina Grote, 1881.
* Sena Walker, 1862.
* Somadasys Gaede, 1932.
* Stoermeriana de Freina et Witt, 1983.
* Streblote Hübner, 1820.
* Symphyta Turner, 1902.
* Syrastrenopsis Grünberg, 1914.
* Trichiura Stephens, 1828.

## Galeria

* Eriogaster lanestris
* Lasiocampa quercus
* Macrothylacia rubi

## Referències

* ↑ «BioLib - Lasiocampinae» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Lasiocampinae (castellà)
# Vilouta

Vilouta és una parròquia consagrada a Santa Marina pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Vilouta tenia 57 habitants (28 homes i 29 dones), distribuïts en 2 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 65 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 49 persones (23 homes i 26 dones).

## Llocs

* Airexe
* As Bidueiras
* Donín
* Murias
* Riomuíños
* Vilamane

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Harpia

* Aquest article tracta sobre l'animal mitològic. Per a altres significats, vegeu «Harpia (ocell)».
En la mitologia grega, les harpies (en grec antic: Ἁρπυῖα, Harpyia) eren una mena de monstres o de genis alats. El seu nom significa 'raptores', i són representades com a aus amb cap de dona i dotades de fortes urpes (potser per una confusió tardana amb les sirenes).
La seva imatge va evolucionar molt al llarg del temps. En un principi s'identificaven amb forces de la naturalesa, vents tempestuosos que eren capaços d'arrossegar un ésser humà fins a les mansions subterrànies. Alguns dels seus noms, com Ael·lo ('vent tempestuós'), Ocípete ('que vola ràpid'), Celeno ('fosca') i Podarge ('de peus lleugers'), fan una clara referència a aquest fet. Més tard es van identificar amb ànimes de morts que es dedicaven a raptar les dels vius, o fins i tot amb la de simples monstres que raptaven nens. De vegades, a les tombes, s'hi esculpia una harpia enduent-se les ànimes amb les urpes. Hesíode, per contra, les retrata com a dones alades molt belles, potser recollint un mite antic. A l'Odissea personifiquen els vents de tempesta.
Eren filles de Taumant i Electra o, segons les versions, de Gea, la Terra i del Vent. De la unió de les Harpies amb el vent Zèfir en van néixer els cavalls immortals Xantos i Bali, els cavalls d'Aquil·les. Vivien a les illes Estròfades, al mar Egeu, però Virgili les va situar a les portes de l'Hades, amb altres monstres.
El mite més conegut on prenen part és el de l'endeví cec Fineu. Aquest personatge tenia una maledicció: tot allò que ell tingués al davant, especialment els aliments, les harpies li ho arrabassarien, i allò que no poguessin agafar ho embrutarien amb els seus excrements. Quan els Argonautes visiten Fineu, aquest els demana que el lliurin de les harpies. Aleshores, Zetes i Càlais, els Borèades, van perseguir els monstres i les van obligar a marxar. Però el Destí havia decidit que les harpies no moririen si no eren atrapades pels Borèades, i recíprocament, ells havien de morir si no les atrapaven. La primera harpia, Ael·lo, va caure, mentre fugia, en un riu del Peloponès, que immediatament va rebre el nom d'Harpis. L'altra, Ocípete, va arribar a les illes Equínades, que van passar a dir-se illes Estròfades, o «del retorn». Iris (o Hermes) va adreçar-se a Càlais i Zetes per impedir-los que les matessin, ja que eren serventes de Zeus. A canvi de perdonar-los la vida, les harpies van prometre deixar en pau Fineu i es van amagar en una cova de Creta.

## Altres harpies

* Actualment, s'usa a vegades el terme per designar una dona dolenta o massa envejosa.
* En heràldica, l'harpia és una figura en forma d'animal imaginari representat com una àguila mirant de cara, amb el tors de dona ensenyant els pits.
* Una harpia és també un ocell accipítrid.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.37. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 225. ISBN 9788496061972.
# LV-3331

La LV-3331 és una carretera antigament anomenada provincial, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La L correspon a la demarcació de Lleida, i la V al seu antic caràcter de carretera veïnal. Travessa els municipis de Linyola (Pla d'Urgell) i Penelles (la Noguera).

## Linyola

Arrenca del centre de la població, de la carretera LP-3322a a la cantonada del Carrer de Prat de la Riba amb el Carrer de Salmeron. Segueix cap a llevant per aquest darrer carrer fins davant de l'Escorxador Municipal i tot seguit arrenca cap al nord-est, allunyant-se del nucli urbà de Linyola. En un quilòmetre i mig, al nord de la partida de Salat surt del terme de Linyola i entra en el de Penelles i en la comarca de la Noguera.

## Penelles

Ja dins d'aquest terme, en mig quilòmetre travessa el Canal Auxiliar d'Urgell, deixa al nord-oest la Masia Niubò, travessa la Séquia Segona del Canal d'Urgell i passa pel costat sud-est del llogaret de Bellestar, tot en cosa d'1 quilòmetres i mig més. Després, en el següent quilòmetre i mig, travessa la Canalada, passa pel costat sud-est del veïnat dels Falcons, i arriba a la carretera C-53. Travessada aquesta darrera via, continua cap al nord-est i arriba al poble de Penelles pel Carrer de les Roques en quasi tres quilòmetres més. A Penelles enllaça amb la carretera LV-3027, a la cruïlla del carrer esmentat amb el Carrer del Carme i la Carretera de Castellserà.

## Enllaços externs

* La LV-3331 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Seguev Xalom

Seguev Xalom (en hebreu, שגב-שלום) és un consell local del Districte del Sud d'Israel, situat a mig camí entre Beerxeba i Dimona. El poble fou fundat el 1984 en el marc d'un projecte per a establir els beduïns en assentaments fixos.
El poble és molt proper al nucli industrial de Ramat Hovav, i al problema de la baixa qualitat de vida dels beduïns (atur, pobresa, fracàs escolar, etc.) cal afegir-hi la problemàtica mediambiental i sanitària que Ramat Hovav provoca a la població local. L'any 2002, l'Oficina Central d'Estadística d'Israel (CBS) va publicar un estudi en què es deia que Segev-Shalom era el quart municipi més pobre d'Israel.
# Màrkaz

Un màrkaz (àrab: مركز, markaz; persa: مركز, markaz) o merkez, en turc, és una subdivisió administrativa de segon nivell o de nivell local de l'Orient Mitjà. Etimològicament màrkaz significa ‘centre’, en àrab, però com a subdivisió de segon nivell equival a un districte o circumscripció, mentre que a nivell local s'empra en el sentit de capital o centre d'una divisió administrativa superior.

## Màrkazs en diferents països

* Màrkazs d'Egipte
* Màrkazs d'Àrabia Saudita (per sota de les governacions)
* Capitals de les províncies de l'Iran
* Districtes-capital de província o ilçe de Turquia

## Referències

* 1 2 Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «ركز». ISBN 978-84-412-1546-7.
# Les Riberes (Tercui)

Les Riberes és un paratge del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme ribagorçà de Sapeira.
Està situat en un coster a la riba esquerra de la Noguera Ribagorçana, a ponent d'Escarlà, a l'esquerra del barranc del Planell de les Vinyes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Vladímir Krivtsov

Vladímir Krivtsov (Bakú, 23 de març de 1952) és un nedador azerbaidjanès, ja retirat, especialista en estil lliure i papallona, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on quedà eliminat en sèries en els 100 metres papallona del programa de natació. En el seu palmarès destaca una medalles de plata al Campionat del Món de natació de 1973 i un or i una plata a les Universíades. No guanyà cap campionat nacional de la URSS.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Vladimir Krivtsov». [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «КРИВЦОВ Владимир Иванович | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 17 juliol 2021].
# Vilters-Wangs

Vilters-Wangs és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), situat al districte de Sarganserland.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Harpina

«Harpina» té aquests significats:
* Hàrpina, antiga ciutat grega de la Pisàtida.
* Harpinna, nimfa filla d'Asop i epònima de la ciutat d'Hàrpina, fundada pel seu fill Pisos.
# La danza de los deseos

La danza de los deseos és una pel·lícula espanyola dirigida el 1954 per Florián Rey. Fou protagonitzada per Lola Flores i José Suárez. Fou una de les primeres pel·lícules on Lola Flores té un paper més dramàtic que no pas relacionat amb la dansa i el cant. Fou seleccionada al I Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, encara que no va obtenir cap premi. Fou rodada a la Costa Brava.

## Argument

Un home fuig de la guàrdia civil amb la seva filla Candela. Durant la fugida és ferit i s'aixopluga en una illa. Ferit mortalment en la fugida, recala en una illa habitada per un home cec i el seu ajudant. Encara que els ajuden, no poden evitar la mort del pare a causa de les ferides. Ells s'encarregaran de criar la nena, que es convertirà en una dona de caràcter salvatge però amant de la música i la dansa. Cegada per l'amor, marxa a la ciutat on es dedica a la mala vida i acaba agafant tuberculosi.

## Repartiment

* Lola Flores - Candela
* José Suárez - Juan Antonio
* José Calvo - Pare de Candela
* María Dolores Pradera - Isabel
* José Prada - Juan

## Referències

* ↑ Presentació de "La danza de los deseos", Universitat de Castella i Lleó
* ↑ La danza de los deseos, al web del festival
* ↑ Juan Ignacio García Garzón Lola Flores: el volcán y la brisa
# Schumacher

Schumacher és el nom dels següents personatges:
# Màrkivka

Màrkivka (en ucraïnès: Марківка, en rus: Марковка, Màrkovka) és una vila, un possiólok de la província de Luhansk a Ucraïna, situada actualment a zona ocupada República Popular de Luhansk de la Rússia. El 2019 tenia 5.717 habitants.

## Referències

* ↑ «Наблюдатели ОБСЕ выявили в «ЛНР» склад боеприпасов • Новостной портал NOVOSTIUA.org». novostiua.org. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 31 desembre 2015].
# Xacal ratllat

El xacal ratllat (Canis adustus) és una espècie de la família dels cànids que només viu a l'Àfrica subsahariana. Es diferencia dels seus parents més propers, el xacal comú (Canis aureus) i el xacal de llom negre (Canis mesomelas) per les potes i orelles bastant més curtes, el pelatge més clar i la presència de ratlles blanques poc definides a les espatlles, els flancs i la cua. Té una mida intermèdia entre la de les altres dues espècies de xacals.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Who Killed the Electric Car?

Who Killed the Electric Car? és una pel·lícula documental realitzada l'any 2006 per Chris Paine que explora el naixement, comercialització limitada, i mort del cotxe elèctric als Estats Units, específicament el General Motors EV1 dels anys 1990.
La pel·lícula explora els rols dels fabricants d'automòbils, les empreses petrolieres, el govern dels Estats Units, les bateries, els vehicles d'hidrogen i els consumidors, en la limitació del desenvolupament i adopció d'aquesta tecnologia.
Va ser editada en DVD per al mercat de particulars per Sony Pictures Home Entertainment el 14 de novembre del 2006.

## Vegeu també

* Història de l'EV1 de General Motors

## Enllaços externs

* Who Killed the Electric Car? - Lloc web oficial
* Sony Clàssics - Web oficial
* Bloc Prohibim els cotxes - Qui va matar el cotxe elèctric? Arxivat 2007-08-28 a Wayback Machine.
# Hetereleotris tentaculata

Hetereleotris tentaculata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Moçambic, Sud-àfrica i Seychelles.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# L'Aranyó

L'Aranyó és un poble del municipi dels Plans del Sió (Segarra) a la ribera del riu Sió, a 461 msnm, a 6 km de Cervera i gairebé deshabitat. Al castell del poble, edificat al segle xvi, hi va néixer l'escriptor Manuel de Pedrolo. També són destacables dues grans roques de sauló molt erosionades, no lluny del nucli urbà, conegudes com els pallers de pedra per la forma que tenen i que han donat peu a una llegenda popular. Fins a l'any 1974, l'Aranyó fou un municipi independent.
Pedrolo el va descriure de la següent forma: «Semblava un poble abandonat. Mai s'oïa cap veu, mai no es distingia cap llum.[...] La torre del castell es dreçava, ni massa alta ni massa esvelta, per damunt la massa quadrada, de pedra grisa».

## Referències

* 1 2 3 «l'Aranyó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ De Pedrolo, Manuel. Infant dels grans. 1a edició. Barcelona: Comanegra, 2018, p. 85-86. ISBN 978-84-17188-33-7.

## Vegeu també

* Casa Aranyó
# Secà de Sant Pere

El Secà de Sant Pere és un barri de Lleida situat al nord-est del nucli urbà.
L'any 2007 tenia 3.886 habitants. La Seva Festa Major se celebra el cap de setmana abans o després de la festa de Sant Pere, patró del barri (29 juny). S'hi troba l'Institut Torre Vicens, públic i fundat en 1991, on s'hi imparteixen estudis d'Educació Secundària Obligatòria.
Història:
Julián Garrido, president de l'associació de veïns i un declarat enamorat del barri, on va arribar quan tenia 10 anys, no es cansa d'insistir que l'església va ser el nexe d'unió dels seus habitants als anys seixanta i setanta. “Organitzàvem moltes activitats a través del moviment juvenil Cors Valents i també colònies durant els estius per als nens. Volíem col·laborar en la seva educació i que ho passessin bé, la majoria dels habitants del barri érem immigrants arribats d'Andalusia i de classes humils”, explica Julián, mentre recorda que va ser al despatx parroquial on va néixer l'entitat veïnal. Aleshores no hi havia ni la Guàrdia Civil ni gairebé cap equipament públic.
La companyonia i l’esperit de col·laboració entre els veïns també va ser essencial per al creixement del barri, coincideixen a senyalar la seva “gent”. Eren les mateixes famílies les que van arribar a autoconstruir-se les habitatges a la dècada dels seixanta per contrarestar la manca de recursos econòmics i de subvencions públiques. “Quan vaig arribar només hi havia una dotzena de cases alçades al Secà, la resta eren cultius i horts”, diu Julián.

## Referències

* ↑ «La població de Lleida l'any 2007». Arxivat de l'original el 2010-10-03. [Consulta: 2 gener 2009].
* ↑ «Història dels terrenys on es construeix l'edifici». Diputació de Lleida. Arxivat de l'original el 7 de maig 2016. [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ «L'Institut Torre Vicens de Lleida prohibeix als alumnes de 1r i 2n d'ESO portar el mòbil al centre». CCMA, 17-01-2017. [Consulta: 8 gener 2022].
# Lindqvistita

La lindqvistita és un mineral de la classe dels òxids. Va ser anomenat per D. Holstram i R. Norrestam l'any 1991 en honor de Bengt Lindqvist, conservador del Museu Suec d'Història Natural a Estocolm (Suècia).

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lindqvistita pertany a «04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: cromobismita, freudenbergita, grossita, clormayenita, yafsoanita, lueshita, natroniobita, perovskita, barioperovskita, lakargiïta, megawita, loparita-(Ce), macedonita, tausonita, isolueshita, crichtonita, davidita-(Ce), davidita-(La), davidita-(Y), landauita, lindsleyita, loveringita, mathiasita, senaita, dessauita-(Y), cleusonita, gramaccioliïta-(Y), diaoyudaoita, hawthorneita, magnetoplumbita, hibonita, latrappita, plumboferrita, yimengita, haggertyita, nežilovita, batiferrita, barioferrita, jeppeita, zenzenita i mengxianminita.

## Característiques

La lindqvistita és un òxid de fórmula química Pb₂Mn$^{2+}$Fe$_{16}$O$_{27}$. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.

## Formació i jaciments

El mineral només s'ha descrit a la seva localitat tipus (Suècia) i en una mina de Carèlia (Rússia). En la seva localitat tipus es va descriure en un dipòsit de tipus skarn de ferro i manganès amb presència de plom afectat per metamorfisme regional.

## Referències

* ↑ «Lindqvistite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Lindqvistite Mineral Data». [Consulta: 27 gener 2018].
# Wiggle High5 Pro Cycling

El Wiggle High5 Pro Cycling (codi UCI: WHT) és un equip ciclista femení britànic. Creat al 2013 ja amb categoria UCI Women's Team.

## Principals resultats

* A les proves de la Copa del món i de l'UCI Women's WorldTour:
** Tour de Drenthe: Jolien D'Hoore (2015)
** Tour de Flandes femení: Elisa Longo Borghini (2015)
** Tour of Chongming Island World Cup: Giorgia Bronzini (2015),
** Open de Suède Vårgårda: Jolien D'Hoore (2015)
** Tour de Chongming Island: Chloe Hosking (2016), Jolien D'Hoore (2017)
** La Course by Le Tour de France: Chloe Hosking (2016)
** La Madrid Challenge by La Vuelta: Jolien D'Hoore (2016, 2017)
** Strade Bianche: Elisa Longo Borghini (2017)
* Altres:
** Emakumeen Euskal Bira: Emma Johansson (2016)

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 5è | Giorgia Bronzini (4a) |
| 2014 | 7è | Giorgia Bronzini (6a) |
| 2015 | 3r | Jolien D'Hoore (3a) |
| 2016 | 3r | Emma Johansson (3a) |
| 2017 | 6è | Jolien D'Hoore (7a) |
Del 2013 al 2015 l'equip va participar en la Copa del món
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 7è | Giorgia Bronzini (9a) |
| 2014 | 8è | Giorgia Bronzini (10a) |
| 2015 | 2n | Jolien D'Hoore (3a) |
A partir del 2016, l'UCI Women's WorldTour va substituir la copa del món
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 2n | Elisa Longo Borghini (5a) |
| 2017 | 3r | Elisa Longo Borghini (5a) |

## Composició de l'equip

2013 :
2014 :
2015 :
2016 :
2017 :

## Referències

* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Víctor Guardiola Flores

Víctor Guardiola Flores (1955) és conseller delegat de l'Institut Català de Finances (ICF).
És llicenciat en Dret i Executive MBA (Màster en Administració d'Empreses) per l'Institut d'Empresa. Diplomat en Direcció Financera per EADA i en Finances Internacionals per ESADE, ha cursat programes de desenvolupament directiu i d’alta direcció d’empresa, com el PADE del IESE i el DEDI al INSEAD-Euroforum.
Durant la seva trajectòria professional ha desenvolupat diversos càrrecs directius a CaixaBank, destacant des dels seus inicis la direcció de l'oficina d'empreses de Mollet, la direcció de l'oficina principal de Sabadell per a empreses i particulars, una direcció de zona i la direcció comercial a Madrid, fins a arribar a la seva contribució com a director regional del banc en cinc territoris diferents, tres d'ells a Catalunya. Destaca també la seva etapa com a director de l'àrea d’empreses als serveis centrals de l'organització.
Des del 2014, col·labora amb l’associació Secot a Barcelona com a consultor sènior per a empreses, principalment pimes, emprenedors i start-ups.

## Referències

* ↑ «El Govern nomena Víctor Guardiola Flores nou conseller delegat de l'ICF». [Consulta: 8 juliol 2021].
# Hetereleotris kenyae

Hetereleotris kenyae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a l'Àfrica oriental i a Reunió.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.