OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grup de l'arsènic

El grup de l'arsènic és un grup de minerals de la classe dels elements. Està format per quatre semimetalls, cristal·litzant tots quatre en el sistema trigonal. Les quatre espècies que l'integren són: l'arsènic, que és el minerals que li dona nom al grup, l'antimoni, el bismut i l'estibarseni.
| Espècie | Fórmula |
| Arsènic | As |
| Antimoni | Sb |
| Bismut | Bi |
| Estibarseni | AsSb |
Segons la classificació de Nickel-Strunz, els quatre minerals que formen part del grup de l'arsènic pertanyen a "01.CA: Metal·loides i no metalls, elements del grup de l'arsènic» juntament amb els següents minerals: arsenolamprita, pararsenolamprita i paradocrasita.

## Jaciments

Tot i tractar-se d'espècies no gaire abundants han estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida. Fins i tot es van recollir mostres a la Lluna, concretament al lloc d'alunatge del Luna 16 al Mare Fecunditatis. Aquesta missió espacial sense tripulació formava part del programa Luna soviètic, i va ser la primera sonda robotitzada soviètica que va aterrar a la Lluna i va retornar a la Terra amb mostres de sòl lunar.
Als territoris de parla catalana han estat descrites dues espècies:
* el bismut en diversos indrets: a la pedrera Sala, a Gualba (Vallès Oriental); a La Batllòria, a Sant Celoni (Vallès Oriental); a la mina Fra Joan, a Setcases (Ripollès); a la mina Eureka, al municipi de La Torre de Cabdella (Pallars Jussà); a la mina Atrevida, a Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà); a la mina Balcoll, a Falset (Priorat); al Correc d'en Llinassos, a Oms (Rosselló); a les mines de Costabona, a la comuna de Prats de Molló i la Presta (Vallespir); a Glorianes (Conflent); i a Illa del Riberal (Rosselló).
* l'arsènic únicament a la comuna de Prats de Molló i la Presta, al Vallespir.

## Referències

* ↑ «Arsenic Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ «Luna 16 landing site, Mare Fecunditatis, The Moon» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 abril 2021].
# Grup d'ajuda mútua

Un grup d'ajuda mútua o GAM, és un grup de persones que es reuneixen per compartir un problema de salut física, psicològica, o una situació social de risc, amb la finalitat de donar-se suport mutu i compartir informació de cara a aconseguir canvis personals i/o socials.
Els grups d'ajuda mútua emfasitzen la interacció personal i l'assumpció individual de responsabilitats per part dels seus membres. Solen proporcionar ajuda material o emocional i promouen uns valors a través dels quals els seus membres poden reforçar la identitat personal.
Hi ha una gran varietat de grups d'ajuda mútua. Poden estar constituïts tant per les persones afectades per una mateixa malaltia o problema com pels seus familiars o cuidadors. Alguns grups d'ajuda mútua se centren al voltant d'una malaltia crònica (per exemple, esclerosi múltiple, insuficiència renal, malaltia coronària…). Altres grups d'ajuda mútua acullen persones amb un problema de conducta personal (alcoholisme o de les drogues, obesitat per menjar amb excés, anorèxia, joc compulsiu) a les quals els és molt difícil fer un canvi d'estil de vida aïlladament. Darrerament han proliferat els grups d'ajuda mútua de persones que pateixen problemes psicosocials (per exemple separació de la parella, dol, pèrdua d'un fill, problemes creats per la vellesa, recent sortits de la presó, de l'hospital, soledat) o bé un problema generat per la mateixa societat (marginació per la delinqüència, homosexualitat, minories ètniques), encara que la diversitat d'aquests grups va en augment.
Els grups d'ajuda mútua estan formats per persones que comparteixen un mateix problema, però sovint reben el suport d'un professional. La presència d'un professional pot ser permanent, eventual, puntual o totalment absent, depenent de la tipologia de la problemàtica tractada i de les característiques dels membres integrants. Assenyalar que l'absència de direcció professional promou la responsabilitat individual i grupal, facilitant l'assumpció d'un rol més actiu i autònom dels individus. D'altra banda, pot dificultar determinats processos terapèutics per manca de formació específica dels membres que integren el grup.
L'Associació d'Alcohòlics Anònims és actualment una de les entitats que més promou els grups d'ajuda mútua, i es considera que en fou una de les creadores.

## Referències

* ↑ Els grups d'ajuda mútua, una presentació actual de la reciprocitat Josep Canals. Data d'accés: 9 de gener de 2011

## Enllaços externs

* GAM de la Neurofibromatosi
* Alcohòlics Anònims
# Guacamai glauc

El guacamai glauc (Anodorhynchus glaucus) és un ocell potser extint, de la família dels psitàcids que habitava zones boscoses, freqüentment de palmeres a es terres baixes del Paraguai, nord-oest d'Uruguai i zones limítrofes del Brasil i l'Argentina.
# Gabí de Roma

Gabí de Roma (Salona, Dalmàcia, actual Croàcia, mitjan segle iii - Roma, 296) fou un cristià dàlmata que va morir màrtir durant les persecucions de Dioclecià. És venerat com a sant a tota la cristiandat.

## Bibliografia

Gabí fou pare de santa Susanna de Roma, morta màrtir, i germà del papa sant Gai I (283-296), al que ajudà en la seva tasca. Originari de Dalmàcia, nasqué cap a mitjan segle iii en una família cristiana, i estava emparentat amb la família imperial. En quedar-se vidu, va emprendre la carrera eclesiàstica; confià la seva filla Susanna a uns parents i es va fer sacerdot. Durant les persecucions de Dioclecià, fou acusat de cristià i d'atemptar contra la religió oficial i l'emperador. No volgué abjurar-ne i fou empresonat durant sis mesos, i condemnat a mort, morint decapitat en 296.
Sebollit a les catacumbes de Sant Sebastià, les restes foren portades, amb les de la seva filla i el seu germà papa, a Santa Susanna. N'hi ha relíquies a l'església de la Sainte-Trinité de Lió.
# Pere Benet Atxer

Pere Benet Atxer o Pere Benet Arxer (segle xvii - segle xviii) fou canonge, Rector de l'Estudi General de Barcelona i capità de granaders.

## Biografia

Pere Benet Atxer nasqué al segle xvii. Fou nomenat canonge. de la Seu de Barcelona.
El novembre de 1652 fou nomenat beneficiat de santa Caterina de la Seu i més endavant va rebre un personat del Papa. Clergue resident a Roma, pren possessió de la sagristia simple de Bàscara, 22 abril 1653.
Va ser rector de la Universitat de l'Estudi General de Barcelona entre el dia 1 d'agost de 1677 i el 31 de juliol de 1679.
Consta com a Capità de la 1a Companyia de granaders del Regiment d'Infanteria del Terç de la Diputació del General. Morí probablement a finals del primer terç del segle xviii.

## Referències

* ↑ Dietaris de la Generalitat de Catalunya. vol.8. Generalitat de Catalunya, 2003, p. 209. ISBN 8439362404.
* 1 2 3 «Notularum 1600-1699» Arxivat 2013-10-02 a Wayback Machine., Arxivat 2013-10-02 a Wayback Machine.,
* ↑ «Catàleg d'Autoritats de Noms i Títols» Arxivat 2013-10-06 a Wayback Machine., Arxivat 2013-10-06 a Wayback Machine.,
* ↑ «Terç de la Diputació del General» Arxivat 2013-11-01 a Wayback Machine., 11setembre 1714 Arxivat 2013-08-13 a Wayback Machine.,

## Bibliografia

* Manual de novells ardits vulgarment apellat Dietari del Antich Consell Barceloní. Impr. d'en Henrich y Compañia, 1892-1975, v. 19, p.253, 428 Google Books.
* Subirà i Blasi, Enric. El Seminari de Barcelona: 1593-1917: aportació per a una anàlisi de la influència de la formació del clergat en el desenvolupament del pensament catòlic a Catalunya. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, P. 450. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB.

## Enllaços externs

* Registre d'autoritat de Pere Benet Atxer. CRAI. Universitat de Barcelona Arxivat 2017-12-12 a Wayback Machine.
* Miquelets de Catalunya. Consulta: 17/09/2013
# Sant Martí de Vilarig

Sant Martí de Vilarig és una església del municipi de Cistella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al costat nord del castell de Vilarig. Edifici de dimensions reduïdes, d'una sola nau amb dues capelles laterals i capçalera carrada. La façana d'accés, situada a ponent, té integrada la portalada corresponent al primer temple d'època romànica. La porta és de tres arcs de mig punt en gradació decreixent i té llinda i timpà llisos; pel que fa a les dovelles, els muntants i la llinda d'aquesta porta són de pedra molt ben tallada a diferència del parament de la resta de l'edifici que és de paredat. El campanar, situat a l'angle nord, és de base quadrada i cos vuitavat, amb arcs de mig punt. La nau té al costat nord una petita capella annexa que dona a l'espai del cementiri.

## Història

La parròquia de Sant Martí de Vilarig és documentada des del segle xii. Probablement a l'església bastida en aquell període correspon la portada del temple actual, que hi devia quedar integrada en el moment de la nova construcció durant els segles XVIII-XIX.
La capella que comunica amb el cementiri és del segle xviii i el campanar data del 1805, segons consta a la inscripció que hi ha en un carreu.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Vilarig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Sainte-Marie (Ardenes)

Sainte-Marie és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sainte-Marie era de 74 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 7 eren unipersonals (7 dones vivint soles i 7 dones vivint soles), 14 parelles sense fills i 7 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 35 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 5 estaven desocupats. 33 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 30 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sainte-Marie el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 47 persones, 35 eren actives i 12 eren inactives. De les 35 persones actives 33 estaven ocupades (18 homes i 15 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una lampisteria i 1 restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sainte-Marie a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sainte-Marie a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mar d'en Manassa

La Mar d'en Manassa és una petita cala de còdols situada al nucli urbà de l'Escala (Alt Empordà). De 20 metres de longitud, s'hi accedeix per la Ronda d'en Manassa, baixant unes escales. La Mar d'en Manassa acull a l'estiu el festival Portalblau.

## Referències

* ↑ «Mar d'en Manassa». Web oficial de Turisme de l'Escala-Empúries.
* ↑ «Mar d’en Manassa». Empordà turisme.
* ↑ «Portalblau». Portalblau.
# Soufiane Haddi

Soufiane Haddi (2 de febrer de 1991) és un ciclista marroquí actualment a l'equip Skydive Dubai-Al Ahli Club. S'ha proclamat diferents cops campió nacional en diferents disciplines.

## Palmarès

* 2012
** Campió àrab en ruta
* 2013
** Campió del Marroc en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
* 2014
** Campió del Marroc en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Singkarak
** Vencedor d'una etapa al Sharjah International Cycling Tour
* 2015
** Campió del Marroc en ruta
** Campió del Marroc en contrarellotge
** 1r al Sharjah International Cycling Tour i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Egipte
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa a la Jelajah Malaysia
* 2016
** Campió del Marroc en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Symphurus marginatus

Symphurus marginatus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu a l'Atlàntic occidental.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Sotníkovo

Sotníkovo (en rus: Сотниково) és un poble de l'óblast de Vólogda, a Rússia, que el 2002 tenia 60 habitants. Pertany al districte rural de Veliki Ústiug.

## Referències

* ↑ Данные переписи 2002 года: таблица 2С. М.: Федеральная служба государственной статистики, 2004.
* ↑ Plantilla:Закон Вологодской области от 6 декабря 2004 № 1109-ОЗ
# Soto

* No s'ha de confondre amb Sotho.
«Soto» té aquests significats:
* Soto zen, branca del budisme zen
* Toponímia:
** Soto (Cerro Largo), entitat de població de l'Uruguai, al nord-est del departament de Cerro Largo
** Soto y Amío, municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó És situada a cavall de les comarques d'Omaña i Luna
** Soto del Barco, concejo costaner asturià
** Soto en Cameros, municipi situat a la comarca de Camero Viejo, de La Rioja (Espanya)
** Soto de Cerrato, municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Soto del Gobernador (castellà) o Sot de Ferrer (català), municipi del País Valencià a la comarca de l'Alt Palància
** Soto de la Marina, pedania municipi de Santa Cruz de Bezana a la Comunitat Autònoma de Cantàbria
** Soto del Real, municipi de la Comunitat de Madrid
** Soto Rucandio, població del municipi de Valderredible, a Cantàbria
** Soto de la Vega, municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella
** Soto de Xera (castellà) o Sot de Xera (català), municipi del País Valencià a la comarca dels Serrans
** Casas de Sotos, pedania del municipi valencià de Requena (Plana d'Utiel)
** De Soto (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
** De Soto (Iowa), població dels Estats Units a l'estat de Iowa
** De Soto (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas
** De Soto (Geòrgia), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia
** De Soto (Missouri), població dels Estats Units a l'estat de Missouri
** De Soto (Wisconsin), població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin
** Rincón de Soto, municipi a la comarca d'Alfaro (La Rioja, Espanya)
* Biografies:
** Antonio Soto Bisquert, efímer alcalde de València el 1976
** Carolina de Soto y Corro
** Eduard Soto i Moreno (Mataró, Maresme, 1978), actor català
** Francisco Soto Nieto (Cartagena, 1926), Magistrat
** Hernando de Soto (Barcarrota o Jerez de los Caballeros, Extremadura, 1496 /1497 - Guachoya, Arkansas, 1542), conquistador espanyol
** José Luis Soto María (Fradelo, 1972), futbolista gallec que juga de davanter
** Juan Soto Ramírez (Solhac, 1962), polític valencià d'origen francès
** Luis Gutiérrez Soto (Madrid, 1900 - 1977), arquitecte
** Manoel Soto Ferreiro (Ourense, 1944), polític gallec
** Rafael Soto Andrade (Jerez de la Frontera, 1957), genet andalús
** Ramón de Soto Arándiga (València, 1942), escultor
** Serafí Maria de Soto i Ab-Ach (Barcelona, 1793 - Madrid, 1862), comte de Clonard, marquès de la Granada, polític, militar i historiador
** Xavier Soto i Cortés (Badalona, 1961 – 1995), polític català
# Sulayman ibn Khatir al-Khuzai

Abu-Muhàmmad Sulayman ibn Kathir al-Khuzaí (àrab: أبو محمد سليمان بن كثير الخزاعي, Abu-Muḥammad Sulaymān b. Kaṯīr al-Ḫuzāʿī), més conegut senzillament com Sulayman ibn Kathir (?-750), fou un daï del corrent haiximita i després de l'abbàssida, al Khurasan.
Vivia a Kufa i apareix el 716-717 en la campanya del governador Yazib ibn al-Muhàl·lab al Gurgan, en la que fou un dels generals del seu exèrcit. Sulayman era membre dels ahl ad-diwan a Merv quan fou reclutat per la secta haiximiyya (es diu que vers el 719) per obra de Bukayr ibn Mahan, un mawla que també havia participat en la campanya de Yazid al Gurgan. Sulayman va reclutar pel moviment el seu fill, els seus germans, els seus cunyats i altres membres del clan Khuzai, i a alguns personatges de certa importància de Merv i va arribar al rang de naqib dins la secta. El 724 el seu germà Jàbir o Hàritha ibn Kathir apareix fent campanya contra els turcs. El 735 o 736 fou arrestat amb altres daïs però fou alliberat tot seguit i va assolir la direcció del moviment. El seu pare Kathir ibn Umayya, d'edat avançada, va morir en una altra campanya contra els turcs el 737. Sulayman va dirigir el moviment uns deu anys, fins al 746, quan va arribar Abu-Múslim, que es va imposar. A la pujada al tron del primer califa abbàssida, Abu-Múslim va fer matar Sulayman i el seu fill (750).

## Bibliografia

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Sulaymān b. Kathīr".
# Tacharanita

La tacharanita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom del terme gaèlic tacharan (canviant), perquè el mineral es descompon en altres compostos si es deixa a l'aire.

## Característiques

La tacharanita és un silicat de fórmula química Ca₁₂Al₂Si$_{18}$O$_{33}$ (OH)$_{36}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. Pot semblar visualment similar a la tobermorita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tacharanita pertany a «09.HA - Silicats sense classificar, amb alcalins i elements terra-alcalins» juntament amb els següents minerals: ertixiïta, kenyaïta, wawayandaïta, magbasita, afanasyevaïta, igumnovita, rudenkoïta, foshallasita, nagelschmidtita, caryocroïta, juanita, oyelita, denisovita i tiettaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la ciutat de Portree, a la península de Trotternish, a l'illa de Skye, a Escòcia, Regne Unit. Als territoris de parla catalana únicament ha estat descrita al volcà de Sant Corneli, a la localitat de Fogars de la Selva, al Maresme (província de Barcelona).

## Referències

* ↑ «Tacharanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ Bareche, Eugeni «Phillipsita y otras zeolitas». Mineralogistes de Catalunya, 4, 1, 01-03-1988, pàg. 9-21 [Consulta: 29 novembre 2023].
# Taiac

Taiac (en francès Tayac) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 129 | 141 | 141 | 140 | 133 | 131 | 160 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Catherine Buoro | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Taiaiake Alfred

Gerald Taiaiake Alfred és un escriptor, educador i activista, nascut a Tiohtiá:ke (Montréal) en 1964. Alfred és un Kanien'kehaka reconegut internacionalment com a professor a la Universitat de Victoria (UVic).

## Biografia

Alfred va créixer a Kahnawake i va rebre un B.A. en història de la Concordia University, un M.A. i Ph.D. de la Universitat Cornell. Va servir al Cos de Marina dels Estats Units en la dècada del 1980.
Alfred és l'actual director de l'Indigenous Governance Program i fou premiat amb una Canada Research Chair 2003–2007, en addició al National Aboriginal Achievement Award en educació.
In 2012, Alfred va cridar l'atenció quan es va referir al columnista John Ibbitson com a "supremacista blanc," i al columnista John Ivison com un "immigrant ignorant" després de cadascun va escriure columnes que suggerien que Shawn Atleo era una opció millor que Pam Palmater (a qui defensava Alfred) com a nou líder de l'Assemblea de les Primeres Nacions. Més tard Alfred va defensar els seus comentaris, afirmant que "Qualsevol que nega el nostre dret a existir com a nacions sota la nostra pròpia llei en els nostres països d'origen és un supremacista blanc al meu parer." A començaments de 2013, Ivison va escriure que Alfred s'havia referit a ell recentment com a "racista p—k" que l'havia "amenaçat de puntejar el seu 'cul immigrant' cap a Escòcia."

## Bibliografia

* Heeding the Voices of our Ancestors : Kahnawake Mohawk Politics and the Rise of Native Nationalism, Oxford University Press (Canada), 1999.
* Peace, Power, Righteousness : an Indigenous manifesto, Oxford University Press (Canada), 1999.
* Wasáse: Indigenous Pathways of Action and Freedom, Peterborough: Broadview Press, 2005.
* Peace, Power, Righteousness : an Indigenous manifesto, 2nd Ed., Oxford University Press (Canada), 2009.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Faculty Page Arxivat 2013-01-17 a Wayback Machine. of the Indigenous Governance Program, Department of Political Science, University of Victoria
* ↑ Palmater backer blasts prominent journalist as “white supremacist” after column on AFN election Arxivat 2013-05-30 a Wayback Machine., APTN National News, July 16, 2012.
* ↑ John Ivison: Simplistic arguments from Theresa Spence, Idle No More could have tragic consequences for natives by John Ivison, National Post, January 2, 2013.

## Vegeu també

* Estudis amerindis

## Enllaços externs

* Web Personal Arxivat 2014-05-28 a Wayback Machine. de Taiaiake Alfred
# Sèrbia al Festival d'Eurovisió de Joves Músics

Sèrbia va debutar com a nació independent a Festival d'Eurovisió de Joves Músics en el 2008, però després d'aquesta edició ja no va tornar-hi a participar.

## Participacions
### Llegenda

| Any | Seu | Artista | Instrument | Final | Semifinal |
| 2008 | Viena | Mina Zakić | Violoncel | No es va classificar | - |
| No hi va participar entre 2010 i 2022 ||||||

## Referències

* ↑ «Eurovision Young Musicians 2008 - Alchetron, the free social encyclopedia» (en anglès americà), 18-08-2017. [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ Žerajić, M. Krasin-S. «Violončelistkinja Mina Zakić očekuje pomoć države» (en serbi), 28-11-2015. [Consulta: 1r març 2024].

## Vegeu també

* Iugoslàvia al Festival d'Eurovisió de Joves Músics