OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kalush

Kalush (estilitzat com a KALUSH) és un grup de rap ucraïnès. Creat el 2019 a la ciutat de Kàluix (Óblast d'Ivano-Frankivsk), el grup està format pel fundador i raper Oleh Psiuk, el multiinstrumentista Ihor Didentxuk i el ballarí Vlad Kurotxka (àlies MC KylymMen, lit. ‘HomeCatifa’ 'CarpetMan'). Didentxuk també és membre de la banda d'electro-folk Go_A.
El 2021, el grup va llançar el projecte paral·lel Kalush Orchestra, amb Timofii Muzitxuk, Vitalii Dujik i Dzhonni Dyvnyy com a membres addicionals. A diferència de la banda principal, Kalush Orchestra se centra en el hip hop amb motius folk i elements de la música tradicional ucraïnesa. El grup va representar a Ucraïna al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2022 amb la cançó "Stefania".

## Discografia

* Hotin (2021)
* Йо-Йо, amb la participació de Skofka (2021)

## Referències

* ↑ «Turin 2022 / Participants – Kalush Orchestra». Eurovision.tv. [Consulta: 9 abril 2022].
# Montsec de Sant Esteve

El Montsec de Sant Esteve o de Sant Esteve de la Sarga és una serra al terme municipal de Sant Esteve de la Sarga (el Pallars Jussà). El seu extrem oriental és el cim de les Forques, a 1.281,4 m. alt., i l'occidental, el barranc de la Pua, a uns 1.150. És al sud de l'espai comprès entre el coll de Fabregada i Sant Esteve de la Sarga, i és un dels contraforts septentrionals del Montsec d'Ares. Pertany a aquesta serra el coll de la Pua, per on passa el camí que des del coll de Fabregada puja fins al Coll d'Ares i després davalla cap a Àger, a la Noguera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Virginia Huston

Virginia Huston (Wisner, Nebraska, 24 d'abril de 1925 − Santa Monica, 28 de febrer de 1981) fou una actriu cinematogràfica estatunidenca. Huston va treballar en moltes pel·lícules de cinema negre de d'aventures dels anys quaranta i cinquanta. Va signar un contracte amb la RKO Pictures el 1945, i el seu primer títol va ser al costat de George Raft a Nocturne, el 1946. La seva veu va ser doblada en una de les escenes per la d'una cantant. Huston va ser la novena actriu a representar Jane, la companya de Tarzan, apareixent a Tarzan's Peril (1951). Entre les seves altres pel·lícules es poden esmentar Retorn al passat (1947), en la qual interpreta l'amiga de Robert Mitchum, The Racket (1951) i Sudden Fear (1952). Huston es va trencar l'esquena en un accident automobilístic, que va interrompre la seva carrera en el seu millor moment. Quan va tornar, va interpretar papers menors en pel·lícules de sèrie B. Es va retirar del cinema després del seu matrimoni amb un agent immobiliari. Va morir el 1981.

## Filmografia

Filmografia:
* Nocturn (1946)
* Fora del Passat (1947)
* Flamingo Road (1949)
* The Doolins of Oklahoma (1949)
* Women_from_Headquarters (1950)
* Tarzan's Peril (1951)
* The Highwayman (1951)
* Flight to Mars (1951)
* The Racket (1951)
* Night Stage to Galveston (1952)
* Por sobtada (1952)
* Ford Theatre (1953-1954, tres episodis, televisió)
* Knock on Wood (1954)

## Referències

* ↑ «Virginia Huston» (en anglès). Those obscure objects of desire, 07-10-2014. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «Biografia de Virginia Huston». The New York Times.
* ↑ Virginia Huston a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «Filmografia de Virginia Huston». The New York Times.
# Symphurus marmoratus

Symphurus marmoratus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu a les Filipines, Hawaii i Maldives.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Sant Pere d'Òdena

Sant Pere d'Òdena és una obra del municipi d'Òdena (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una església parroquial de tres naus amb els corresponents absis i campanar de torre de planta quadrada. Porta amb marc de pedra picada a la façana de migdia. Un cimbori de forma prismàtica descansa damunt d'unes petxines i dona claror a l'interior. Està construïda a base de carreus treballats a les cantonades i una combinació d'aquests tipus amb els de sense treballar als murs, tot lligat amb ciment. Les cobertes són de teula àrab. L'interior està arrebossat i l'exterior no. Hi ha la casa rectoral construïda a frec del temple.
El conjunt es va construir l'any 1942 en un estil eclèctic, però en una línia neoclàssica.

## Història

Aquesta construcció va substituir a una edificada l'any 1736, destruïda el 1936. al mateix temps, aquesta construcció del segle xviii havia substituït, Dalt del turó, a una de més antiga, possiblement romànica.
La construcció del 1736 fou cremada el 1936 i enderrocada posteriorment. Tenia una nau amb capelles laterals, amb un campanar de torre de base quadrada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere d'Òdena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Junji Nishikawa

Junji Nishikawa (Japó, 29 de juny de 1907), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Junji Nishikawa va disputar 2 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Monestir del Santo Sepulcro

El Monestir del Santo Sepulcro o Monestir das Águas Santas fou el primer monestir construït per l'Orde del Sant Sepulcre de Jerusalem de Portugal, i es troba a la freguesia de Trancozelos.
La seua església està dedicada a Santa Maria d'Águas Santas de Vila Nova do Mosteiro.

## Història

El Monestir del Santo Sepulcro és el primer realitzat per aquest orde a la península Ibèrica, per iniciativa de Teresa de Lleó i la seua construcció motivà, durant els segles següents, la formació de poble Vila Nova do Santo Sepulcro.(1)
Després d'un període de creixement arribà a la decadència i passà a ser responsabilitat de Sezures, tot i que el 1492 encara pertanyia a la segona casa de l'Orde del Sant Sepulcre i, al 1489, una butla papal uní aquest orde al de Malta; és per això que l'edifici encara conserva elements d'ambdues cavalleries.(1)
Amb l'extinció dels ordes el 1844 fou propietat dels Albuquerque i les seues dependències es convertiren en habitatge, amb alteracions arquitectòniques; l'església està actualment en mal estat de conservació.(1)

## Descripció

L'església és un temple de característiques romàniques, petit; té un portal amb dues arquivoltes, una de les quals amb la creu de l'Orde del Sant Sepulcre.(1)
Dins l'antic convent hi ha encara moltes marques epigràfiques; s'hi accedeix per una calçada medieval, i a la rodalia hi ha un pont sobre el riu Dâo, possiblement lligat a la fundació del monestir.(1)

## Referències

* ↑ Institucional. «Mosteiro do Santo Sepulcro, ou Mosteiro das Águas Santas». Direção-Geral do Património Cultural. Instituto de Gestão do Património Arquitetónico e Arqueológico, s/d. [Consulta: l'1 juny 2016].
* ↑ Mosteiro da O.C.S.S.J. em Trancozelos.
# Symphurus lubbocki

Symphurus lubbocki és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu al sud-est de l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# El Torrentill (Salàs de Pallars)

El Torrentill és un barranc íntegrament del terme municipal de Salàs de Pallars, al Pallars Jussà. Es forma als Feixancs de Salàs, al vessant nord-est de les Roques Pelades i al sud-est de la Tossa. Discorre cap al sud-est, fent al començament un arc d'oest a est, i va a abocar-se en la Noguera Pallaresa dins del Pantà de Sant Antoni. És l'última vall del terme salassenc, atès que per la serra que el limita per ponent discorre el termenal entre Salàs de Pallars i Talarn.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lídia Calomardo i Alabart

Lídia Calomardo Alabart (Molins de Rei, Baix Llobregat, 3 de juny de 1965) és una jugadora de waterpolo catalana, ja retirada.
Formada com a nedadora i waterpolista al CN Molins de Rei, va guanyar amb aquest club la primera edició de Lliga espanyola de waterpolo femenina el 1988. També va ser internacional amb la selecció espanyola en set ocasions. Després de la seva retirada, va exercir com a entrenadora de natació en categories de formació.

## Palmarès

* 1 Lliga espanyola de waterpolo femenina: 1987-88

## Referències

* ↑ «Lídia Calomardo i Alabart». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Polo, José. «Les pioneres del waterpolo femení fan 25 anys». Viu Molins de Rei, 06-11-2013. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ «Lidia Calomardo sigue en pie de lucha» (en castellà). waterpolista.com, 07-03-2020. [Consulta: 18 març 2020].
# Juan Carlos Castilla

Juan Carlos Castilla (Xile, 1940) és considerat el pioner de l'ecologia marina sud-americana. La seva contribució fonamental ha estat en l'estudi dels ecosistemes de les costes rocoses de Xile i la seva sostenibilitat. És destacable la seva aportació a les polítiques públiques d'aquesta matèria, així com la seva alta productivitat científica, reconeguda internacionalment, a través de la publicació de llibres i articles a diaris i revistes, científiques i específicament marines, més prestigiosos del món.

## Premis i reconeixements

* 2011- El president de la Generalitat, Artur Mas, va presidir el 24 d'octubre l'acte de lliurament del Premi Ramon Margalef que li va atorgar la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Premi Ramon Margalef». Web Generalitat. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: 1r agost 2015].
# Museu Nacional d'Història Japonesa

El Museu Nacional d'Història Japonesa (国立歴史民俗博物館, Kokuritsu Rekishi Minzoku Hakubutsukan), conegut com a Rekihaku en japonès, és un museu d'història situat a la ciutat de Sakura, a la prefectura de Chiba, al Japó. El museu fou fundat l'any 1981 com un consorci de recerca interuniversitària, es va inaugurar el 1983 i des de 1999, és també institut de recerca adscrit a la Universitat de Sokendai. Les col·leccions del museu se centren en la història, l'arqueologia i la cultura popular japonesa.
El museu s'estén prop de 130.000 metres quadrats sobre les restes del Castell de Sakura, dividits en dos espais diferenciats. A l'exterior es troba un jardí botànic amb diferents plantes que han format part de la vida quotidiana al Japó durant segles, com ara les utilitzades per a fer filats i paper, per a fer tintures, comestibles o ara bé les fetes servir per a ús medicinal. Per altra banda es troba l'edifici, d'uns 35.000 metres quadrats, que conté en una amplia sala diversos objectes qualificats com a tresors nacionals del Japó.
* Entrada al jardí botànic
* Part d'Ōtemachi i les residències dels daimyō (segle XVII). Vista d'Edo. A la sala principal.
* Maqueta a escala 1/10 d'un «Vaixell de segell vermell» japonès de l'època Edo.

## Referències

* ↑ «Introduction to the Museum Arxivat 2012-07-17 a Wayback Machine.». National Museum of Japanese History..
* ↑ «National Museum of Japanese History». Museum. Japan National Tourism Organization. [Consulta: 2 agost 2017].

## Enllaços externs

* Museu Nacional d'Història Japonesa - Lloc web oficial
# Vernay (Roine)

Vernay és un municipi francès situat al departament del Roine i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 115 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vernay era de 115 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família i 2 eren segones residències. 24 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 27 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 7 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 11 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vernay el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 20 |
| 28 | 10 a 14 | 12 |
| 0 | 5 a 9 | 12 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 33 eren actives i 15 eren inactives. Les 33 persones actives estaven ocupades(15 homes i 18 dones).. De les 15 persones inactives 2 estaven jubilades, 11 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Vernay hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vernay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vernay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# São Luís

São Luís és una ciutat situada en el nord-èst de Brasil i capital de l'estat de Maranhão. Està localitzada en l'illa homònima en l'Atlàntic Sud, entre les badies de São Marcos i São José de Ribamar. Upaon-Açu és l'antiga denominació donada pels indis Tupinambás que allí habitaven, i que significa "Illa Gran". La població de São Luís és d'1.021.385 habitants (estimació de 2007).
Va ser fundada en 1612 pels francesos. El seu centre històric va ser declarat el 1997 Patrimoni de la humanitat per la UNESCO.

## Persones il·lustres

* Augusto Fragoso, Militar i escriptor
* Rafael Leitão (1979), Gran Mestre d'escacs

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Historic Centre of São Luís» (en anglès). [Consulta: 8 març 2021].
# Sant Salvador del Coll de l'Aguda

Sant Salvador del Coll de l'Aguda és una església romànica del municipi de Torà, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Ermita de planta rectangular d'una sola nau amb un absis semicircular molt pronunciat a llevant i restes d'un campanar d'espadanya d'un sòl ull a l'oest. Està orientada d'est a oest, tot i que accedim a l'interior d'aquesta a través d'una porta d'arc de mig punt dovellada que s'obre al mur de migjorn. A l'interior podem observar-hi una volta lleugerament apuntada i un presbiteri elevat amb un mur recte que tanca l'absis semicircular, per tal d'aprofitar-lo com a espai per a la sagristia. L'interior d'aquesta ermita, fins i tot la volta, es troba pintat de color blanc, a excepció d'una franja d'un metre que arrenca des de terra que està pintada de color gris. A la part de l'altar s'ha jugat amb el color celeste i el groc que simula les motllures d'una fornícula també pintada. Les úniques fonts de llum que il·luminen l'interior de l'ermita són: una finestra de dues esqueixades d'arc de mig punt monolític que es troba al centre de l'absis i una obertura en forma de creu al mur de ponent. A l'exterior podem observar el parament regular amb filades de carreus de pedra i una teulada a dues aigües.
Es troba a uns 400 metres de l'església de Santa Maria de l'Aguda en direcció a llevant. Una pista planera i en bon estat hi mena.

## Notícies històriques

A causa de la desamortització l'església es vengué per 80 pessetes a un pagès que utilitzà l'edifici com a magatzem de les eines de conreu. L'any 1856, es fan obres a l'església. De l'interior en quedaven només les parets nues. Es posen noves portes, seients, armaris i es forneix l'església de tot el parament litúrgic. Destaca la barana del presbiteri que costà 12 lliures, 2 sous i 13 diners. El dia 3 d'agost es beneeix la nova imatge de Sant Salvador. L'edifici també es restaurà després de la Guerra Civil. Actualment està sense culte.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 164-165. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 «Sant Salvador del Coll de l'Aguda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2014].
# Macatutes

Els macatutes (llatí: Macatutae, grec antic: Μακατοῦται) foren un poble libi esmentat per Ptolemeu, segons el qual habitaven a l'oest de la Cirenaica, al peu dels Monts Velps.
Els Monts Velps són segurament les elevacions del terreny al sud del Gran Sirte, i els macatutes devien viure com a nòmades cap a l'interior d'aquestes terres. És possible que fossin una branca dels maces del Sirte, i probablement són el mateix poble que els màcetes que esmenta Sinesi de Cirene.

## Referències

* ↑ Ptolemeu, Geografia, llibre IV, capítol 4, secció 8.
* ↑ «Macatutae» i «Velpi Montes» a Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
* ↑ Desanges, Jehan. Catalogue des tribus africaines de l'antiquité classique à l'ouest du Nil. Dakar: Université de Dakar, 1960, p. 151-152 [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ Desanges, J. «Makatoutae». Encyclopédie berbère, 2010. DOI: https://doi.org/10.4000/encyclopedieberbere.423.
# Kalná Roztoka

Kalná Roztoka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1568.
# Sotiris Kirgiakos

Sotiris Kirgiakos és un futbolista grec. Va començar com a futbolista al Thyella Megalochoriou.

## Trajectòria

* 1990-1996 Thyella Megalochoriou
* 1996-1999 Panathinaikos FC
* 1999-2001 Hàgios Nikolaos
* 2001-2005 Panathinaikos FC
* 2005-2006 Rangers FC
* 2006-2008 Eintracht Frankfurt
Sotiris Kirgiakos - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Grècia – Eurocopa 2008
1 Nikopolidis •
2 Sitaridis •
3 Patsatzoglu •
4 Spirópulos •
5 Del·las •
6 Bassinàs •
7 Samaràs •
8 Iannakópulos •
9 Kharisteas •
10 Karangunis •
11 Vyntra •
12 Khalkiàs •
13 Tzorvas •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Kirgiakos •
17 Guekas •
18 Gumas •
19 Antzas •
20 Amanatidis •
21 Katsuranis •
22 Tziolis •
23 Limberópulos •
Entrenador: Rehhagel
Selecció de futbol de Grècia – Copa del Món de futbol 2010
1 Khalkiàs •
2 Sitaridis •
3 Patsatzoglu •
4 Spirópulos •
5 Moras •
6 Tziolis •
7 Samaràs •
8 Papadopoulos •
9 Kharisteas •
10 Karangunis •
11 Vyntra •
12 Tzorvas •
13 Sifakis •
14 Salpinguidis •
15 Torosidis •
16 Kirgiakos •
17 Guekas •
18 Ninis •
19 Papastathópulos •
20 Kapetanos •
21 Katsuranis •
22 Malezas •
23 Prittas •
Entrenador: Rehhagel :
# El retorn a la terra

El retorn a la terra (títol original en francès: Le retour a la terre) és una sèrie de tires còmiques humorístiques creades per Jean-Yves Ferri (guió) i Manu Larcenet (dibuix).
Les tires recullen diverses situacions sobre el xoc cultural de Manu Larssinet i la seva família quan es traslladen a viure a un poble en plena natura des de París. La història es basa en l'experiència del mateix Manu Larcenet.
A Catalunya l'editorial Bang Ediciones n'ha publicat els quatre primers títols amb traducció de Mercè Canela. També en van aparèixer les tires a la revista infantil Cavall Fort.

## Títols de la sèrie

Títols de la sèrie El retorn a la terra.
* La vraie vie. Dargaud, 2002. (L'autèntica vida. Bang, 2006)
* Les projets. Dargaud, 2003. (Els projectes. Bang, 2006)
* Le vaste monde. Dargaud, 2005. (L'ample món. Bang, 2007)
* Le déluge. Dargaud, 2006. (El diluvi. Bang, 2010)
* Les révolutions. Dargaud, 2008.
* Les métamorphoses. Dargaud, 2019.

## Referències

* 1 2 «Le Retour à la terre - BD Éditions Dargaud». [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ ««Le retour à la terre» en quatre strips commentés par Ferri» (en francès). [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ Júnior. «'El retorn a la Terra' o 'La invasió dels pixapins'!», 06-07-2006. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «Història del ‘Cavall Fort’ explicada per ell mateix» (en castellà), 05-09-2019. [Consulta: 4 maig 2020].
# Sant Salvador del Mas de Faro

Sant Salvador de Mas de Faro és una capella romànica del Mas de Faro, al poble de Castissent, de l'antic terme municipal Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà. És una església d'una sola nau, amb la volta lleugerament apuntada.

## Referències

* ↑ Gavín i Barceló, Josep Maria. Pallars Jussà. Valldoreix: Arxiu Gavín, 1977 (Inventari d'esglésies, núm 8). ISBN 84-85180-14-3.

## Enllaços externs

* «Sant Salvador del Mas de Faro». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Línia 5 (Rodalies València)

La línia 5 és una de les sis línies de rodalia al País Valencià.

## Parades

Mapa Rodalies València línia C-5 :

## Enllaços externs

* Renfe rodalies