OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kinoshitalita

La kinoshitalita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la mica. S'anomenà així en honor de Kameki Kinoshita, mineralogista, professor a la Universitat de Kyushu i investigador de dipòsits minerals del Japó. És l'anàleg d'hidroxil de la fluorokinoshitalita.

## Característiques

La kinoshitalita és un silicat de fórmula química BaMg₃(Si₂Al₂O$_{10}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5 a 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kinoshitalita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, bityita, clintonita, anandita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

S'ha descrit en dipòsits de hausmannita-tefroïta (al Japó) i en roques riques en manganès envaïdes per pegmatites silíciques i vetes de carbonat (a l'Índia). S'ha descrit associada a hausmannita, tefroïta, celsiana, quars, espessartina, rodonita, calcopirita, pirrotita, rodocrosita, hübnerita, sonolita (al Japó); i a braunita, hausmannita, bixbyita, feldespat alcalí, hematites, calcita, dolomita, quars (a l'Índia).
S'ha descrit a: la mina Noda-Tamagawa, Prefectura d'Iwate, i a Hokkejino, Prefectura de Kyoto, Japó. A Netra, Districte de Balaghat, Madhya Pradesh, Índia. Al Mont Trumbull, prop d'Incline, Comtat de Mariposa, Califòrnia, EUA. I també a Långban, Värmland, Suècia.

## Referències

* ↑ «Kinoshitalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Kinoshitalite Mineral Data». [Consulta: 3 abril 2018].
* 1 2 3 «Kinoshitalite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2012-07-16. [Consulta: 3 abril 2018].
# Cal Benet de Gósol

Cal Benet de Gósol és una obra de la Seu d'Urgell (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat en la cantonera entre els carrers Pati de Palau i Sant Roc. Destaca per la distribució simètrica dels vans, organitzats en vuit fileres. Destaca el portal d'accés adovellat, en forma d'arc de mig punt i amb les dovelles alternant colors. De la mateixa manera destaquen les línies senzilles de les baranes del balcons, combinades amb algun element decoratiu.

## Referències

* ↑ «Cal Benet de Gósol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Kokichi Mikimoto

Kōkichi Mikimoto (japonès: 御木本 幸吉, Mikimoto Kōkichi) (25 de gener de 1858 – 21 de setembre de 1954) va ser un empresari japonès que va adoptar la tècnica Mise/Nishikawa per a la producció de perles cultivades.

## Biografia

El seu pare tenia una botiga de pasta alimentària udon a Toba a la província de Shima actualment Prefectura de Mie. Mikimoto deixà l'escola als 13 anys i ajudà en la botiga del seu pare al mateix temps que el fascinà la pesca de les perles. El 1888 tingué la seva primera granja de perles d'ostres a la badia Ago. L'11 de juliol de 1893 aconseguí criar perles cultivades hemisfèriques i el 1897 començà a exportar-les però trigà 12 anys més a aconseguir-les amb una forma completament esfèrica que no es podien distingir de les perles espontànies i no van estar disponibles de forma comercialment viable fins a la dècada de 1920.
Mikimoto no sabia que a Austràlia el biòleg Tokishi Nishikawa i el fuster, Tatsuhei Mise, havien obtingut el secret de la producció de perles cultivades hemiesfèriques del biòleg William Saville-Kent -- inserint una peça de la membrana epitelial d'una ostra amb un nucli de la closca o de metall dins del mant d'una ostra provoca la formació d'una perla amb producció de nacre. El mètode es va anomenar "Mètode Mise-Nishikawa".
La nova tecnologia va permetre una gran expansió del cultiu de perles al Japó i cap a 1935 hi havia 350 granges de perles amb una producció anual de 10 milions de perles cultivades.
Morí el 21 de setembre de 1954, als 96 anys, havent rebut poc abans l'Orde del Mèrit del govern japonès.

## Enllaços externs

* K. Mikimoto & Co., Ltd. - Web oficial Arxivat 2008-08-12 a Wayback Machine.
* Mikimoto Pearl Island Arxivat 2012-02-01 a Wayback Machine.
* History of Kōkichi Mikimoto en la seva Web nord-americana Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.
# Kokiriko

El kokiriko (こきりこ) és un instrument de percussió idiòfon d'origen japonès. Consisteix en una sèrie de tapes petites de fusta connectades entre si amb d'una corretja de cuir, amb mànecs de fusta en cada extrem o amb llaços. Produeix un so trencadís en efecte de cascada, amb el qual es poden crear diversos efectes i ritmes.

## Referències

* ↑ Beck, John. Encyclopedia of Percussion. Garland, 1994. ISBN 978-0824047887.

## Enllaços externs

* Vídeo a Youtube.
# Johnius heterolepis

Johnius heterolepis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.
* Aletes groguenques.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malàisia, Indonèsia (Sumatra i Java) i Singapur.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1873. Description (avec figures) de deux espèces nouvelles de Sciénoïdes de Surinam. Archives Neerlandais de Sciences Naturelles, Haarlem v. 8: 456-461, Pl.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Sasaki, K., 1992. Two new and two resurrected species of the sciaenid genus Johnius (Johnius) from the West Pacific. Jap. J. Ichthyol. 39(3):191-199.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Khirinó prasosélino

Khirinó prasosélino (grec: χοιρινό πράσοσέλινο, χοιρινό με σελινόριζες και πράσο literalment porc amb porro i api) és un plat grec calent a base d'aquestos ingredients. Altres ingredients de la recepta són oli d'oliva i vi blanc sec.
També es coneix amb el nom de khirinó me selinórizes kai praso (grec: Χοιρινό με σελινόριζες και πράσο).

## Referències

* 1 2 Χοιρινό πρασοσέλινο Recepta a www.sintagespareaas.gr [Consulta: 20 de desembre del 2010] (grec)
* ↑ Χοιρινό με σελινόριζες και πράσο Recepta a www.sintagespareaas.gr [Consulta: 20 de desembre del 2010] (grec)
# Julio García Fernández

* Aquest article tracta sobre un futbolista. Si cerqueu un genet i medallista olímpic espanyol, vegeu «Julio García Fernández (genet)».
Julio García Fernández (Sevilla, 2 de maig de 1965) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de defensa central.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors del Reial Betis, destaca al juvenil i al Betis Deportivo. Debuta amb el primer equip a la màxima categoria a la temporada 83/84, en la qual hi apareix en un encontre, situació que es repeteix l'any posterior.
A la campanya 86/87 és cedit al Recreativo de Huelva, de Segona Divisió, on és titular. Repescat pel Betis, esdevé titular a partir de 1987, condició que mantindria durant els següents cinc anys, tant a Primera com a Segona Divisió. A la temporada 92/93, amb els bètics a la categoria d'argent, passa a ser suplent, disputant només 10 partits.
L'estiu de 1993 fitxa pel Reial Múrcia, on recupera la titularitat, encara que l'equip murcià baixa a Segona B. Posteriorment milita a l'Almería CF, amb qui disputa 58 partits a Segona Divisió entre 1995 i 1997.
En total, va sumar 71 partits i un gol a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# King Changó

King Changó fon un grup musical novaiorqués de fusió de música llatinoamericana i ska que ells anomenaven latin ska, autors de cançons com Brujería o Sin ti.

## Trajectòria

Liderat per dos germans veneçolans, José Andrés i Luis Eduardo Blanco, inspirats pel grup d'ska Desorden Público: José Andrés, que es feia dir Blanquito Man, es mudà a Nova York el 1990 per a treballar de dissenyador, i fundà el grup el 1994. Entre les seues influències citaven grups latinoamericans com Maldita Vecindad, Los Fabulosos Cadillacs, Tijuana No, Café Tacuba, Os Paralamas, Todos Tus Muertos i altres com Madness, The Specials o Selecter.
El 1997 presentaren el primer disc a Espanya, en el qual reconeixien les influències de Mano Negra, Barón Rojo o Seguridad Social i l'afició pel futbol europeu, a més de reivindicar els drets dels immigrants als EUA. Dos anys abans de publicar llur segon disc, en 1998 el grup feu una altra gira espanyola en la qual actuà a la Sala Roxy de València, a Torelló i a Barcelona.
A Blanquito Man li diagonosticaren un càncer colorectal en 2014 i morí tres anys més tard, el 16 de novembre del 2017, després de quedar-se sense diners per a pagar-se el tractament. La seua família promové la campanya Cáncer pa' fuera per a retre-li un homenatge musical, amb la participació de Rawayana, Willy Rodríguez, McKlopedia i La Vida Bohème, que l'any 2018 publicaren una versió de Sin ti.

## Referències

* ↑ «Fallece Blanquito Man, vocalista de King Changó» (en castellà). El Universal, 16-11-2017 [Consulta: 31 octubre 2019].
* 1 2 Fernando Martín «El grupo neoyorquino King Changó expresa la fuerza creciente del estilo mestizo» (en castellà). El País, 20-05-1997 [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ Ricardo Portmán. «Blanquito Man: Nos deja la voz de King Changó» (en castellà). Ecos del Vinilo, 01-11-2017. [Consulta: 3 setembre 2019].
* ↑ Xavier Valiño. «King Chango» (en castellà). Ultrasónica, 24-07-1996. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ Fietta Jarque «King Changó pasea su frenético rock mestizo por 10 ciudades españolas» (en castellà). El País, 13-06-1998 [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ «Falleció el vocalista de King Changó» (en castellà). El Nacional, 16-11-2017 [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ Mariel Bejarano Vásquez «Sin Ti: un homenaje a King Changó» (en castellà). Radiónica, 19-01-2018 [Consulta: 28 agost 2019].
* ↑ «King Chango – The Return Of El Santo» (en anglés). Discogs. [Consulta: 21 setembre 2019].

## Enllaços externs

* YouTube concert al Festival de Jazz de Mont-real (2002)
# Joseph Simon Marie Reynier

Joseph Simon Marie Reynier (Ais de Provença, 1797 - Ais de Provença, 1874) fou un compositor i organista francès.
A conseqüència de patir la verola als set anys, restà cec, el que no l'impedí ser un gran organista, la fama del qual es va estendre arreu de la Provença. Aprengué, piano, orgue i harmonia amb el mestre Lapierre organista de l'església de l'Esperit Sant, i el 1825 fou a la vegada nomenat organista de la Magdalena.
Deixà diverses composicions religioses, entre elles; tres Stabat Mater, tres misses, peces per a orgue, diversos càntics en lletra francesa o provençal, lletanies, etc...

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 214. (ISBN-84-239-4551-0)

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Joseph Simon Marie Reynier en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Joseph Silverstein

Joseph Silverstein (Detroit, 21 de març de 1932-Boston, 22 de novembre de 2015) va ser un músic estatunidenc que va actuar com a director i violinista amb centenars de orquestres a tot el món.

## Biografia

Va començar la seva carrera de direcció quan va ser nomenat director assistent de l'Orquestra Simfònica de Boston el 1971, després d'haver actuat com a concertino amb aquesta orquestra durant nou anys. Joseph Silverstein va ser director musical interí de l'Orquestra Filharmònica de Florida i director principal convidat de la Northwest Chamber Orchestra de Seattle. Ha estat assessor artístic d'orquestres com l'Orquestra Simfònica de Hartford, l'Orquestra Simfònica de Kansas City, Orquestra Simfònica de Baltimore i les de Toledo, Florida, Alabama, Winnipeg, Oakland i Louisville, totes als Estats Units. Ha estat director musical de les orquestres simfòniques de Chautauqua i d'UTA, d'aquesta última és director llorejat.
A més de director, Joseph Silverstein ha estat sempre un actiu solista, pedagog i intèrpret de música de cambra tenint entre els seus alumnes aluguns que més tard serien famosos com per exemple l'australià John Harding. Durant les últimes temporades ha actuat en recitals en Boston, Nova York, Cleveland i Detroit. El 1962 va organitzar els Boston Symphony Chamber Players i és intèrpret des de 1993, de la Societat de Música de cambra del Lincoln Center. Ha pertangut als claustres de la Universitat de Boston, l'Institut Tanglewood de la Universitat de Boston, la Universitat de Susquehanna i la Universitat Yale.
Ha rebut distincions honorífiques del Boston College, el Conservatori de Nova Anglaterra, Universitat de Rhode Island i de la Universitat de Tufts. En l'actualitat, forma part del Claustre de l'Escola de Música Longy, a Cambridge (Massachusetts) i de l'Institut de Música Curtis, de Filadèlfia. ha gravat para RCA, Deutsche Grammophon, CBS, Nonesuch i New World Records, Telarc, Pro Art, Delos, Sony Classical i BMG-Verdi. Va morir el 22 de novembre, 2015, en Boston, Massachusetts a causa d'un atac al cor als 83 anys.

## Referències

* 1 2 «Joseph Silverstein, died on Sunday at the age of 83» (en anglès). , 22-11-2015 [Consulta: 23 novembre 2015]. Arxivat 2015-11-24 a Wayback Machine.
* ↑ «Joseph Silverstein, a true mestre and former Utah Symphony conductor, dies» (en anglès). , 23-11-2015 [Consulta: 23 novembre 2015]. «Silverstein, one of the world's most revered violinists and former music director of the Utah Symphony, died Sunday after a heart attack. He was 83.»

## Enllaços externs

* Magister Musicae; Vídeos amb Classes Magistrals del professor Joseph Silverstein Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
# Junay

Junay és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Junay era de 105 persones. Hi havia 53 famílies, de les quals 24 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 21 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 75 habitatges, 55 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 68 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 55 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris i 12 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 14 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 46 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Junay el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 12 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 62 persones, 47 eren actives i 15 eren inactives. De les 47 persones actives 44 estaven ocupades (29 homes i 15 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 15 persones inactives 9 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Junay hi havia 53 unitats fiscals que integraven 97 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.498 €.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Junay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Junay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Teratogen

Un teratogen és, en sentit ampli, qualsevol agent ambiental que arriba a l'embrió o al fetus, a través de la mare, i que és capaç de causar, directament o indirecta, anomalies estructurals o funcionals (alteracions bioquímiques, metabòliques, hormonals, immunològiques, del creixement i del comportament) en l'embrió, el fetus o, fins i tot, en el nen després del naixement. En sentit estricte, un teratogen seria qualsevol agent que pot interferir el període d'organogènesi i donar lloc a defectes congènits.
Alguns exemples de teratògens són l'alcohol, els agents alquilants, l'àcid valproic o la talidomida.
# Time to live

Temps de Vida o time to live (TTL) és un mecanisme que limita la vida útil de les dades en una xarxa o un ordinador. El TTL es pot implementar com un comptador o un segell de temps adjunt a les dades. Un cop hagi transcorregut el temps prescrit pel comptador o el segell, la dada es descartada o revalidada. En xarxes de computadors, el TTL evita que un paquet de dades circuli indefinidament en una xarxa. Habitualment s'utilitza per millorar el rendiment de les aplicacions i per gestionar el temps de la memòria cau d'una dada.
En xarxes de computadors el concepte és utilitzat per a indicar per quants nodes pot passar un paquet abans de ser descartat per la xarxa o tornar al seu origen.
En el protocol IP, aquesta informació s'emmagatzema en un camp de 8 bits. El valor òptim per a aprofitar el rendiment a Internet és de 128.

## Referències

* ↑ «What is Time to Live (TTL)? - Definition from Techopedia» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «What is time-to-live (TTL)? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2019].

## Vegeu també

* Hop (xarxes)
# Adli Yakan Paixà

Adli Yakan Paixà (àrab: عدلي يكن باشا, ʿAdlī Yakan Bāxā) (el Caire, 18 de gener de 1864 - París, 22 d'octubre de 1933) fou un home d'estat egipci. El seu pare Khalil ibn Ibrahim Yakan era net d'una germana de Muhàmmad Alí Paixà. La família era rica i tenia moltes terres; es va educar a Europa i a Turquia (aleshores Imperi Otomà).
Fou ministre d'Educació al govern de Husayn Rushdi Pasha (1914-1919) i fou un polític destacat després de la guerra mundial. El 1920 fou ministre d'afers exteriors amb Muhammad Tawfiq Nasim Pasha, i va negociar a Londres amb Lord Milner l'estatus d'Egipte.
El 16 de març de 1921 fou nomenat primer ministre, tornant a Londres a negociar amb Lord Curzon, però el Wafd de Saad Zaghlul va denunciar la seva posició acomodatícia i la pressió el va obligar a dimitir el desembre de 1921, sense haver aconseguit un acord; l'1 de març de 1922 el va substituir el gabinet d'Abdel Khalek Sarwat i l'octubre de 1922 va fundar el Partit Constitucional Liberal del que fou president fins al 1924.
El 7 de juny de 1926 fou cridat per segon cop a dirigir el govern, en coalició amb el Wafd, però les crítiques de la seva política moderada pels wafdistes (que tenien la majoria al Parlament) el van obligar a dimitir el 26 d'abril de 1927. El 4 d'octubre de 1929 fou cridat per tercera vegada per dirigir un gabinet interí encarregat de supervisar les eleccions parlamentàries que va estar en funcions fins al 31 de desembre de 1929.
Llavors va presidir el Senat però va dimitir l'octubre de 1930 en protesta per la derogació de la constitució del 1923 pel primer ministre Ismail Sidki Pasha.
Va morir el 1933 a França.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 275
# Tordenc d'Aràbia

El tordenc d'Aràbia o garsa bruna aràbiga (Argya squamiceps) és una espècie d'ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae). que habita l'Orient Mitjà.

## Morfologia

* Fa 26 - 29 cm de llargària, amb una envergadura de 31 - 33,5 cm i un pes de 64-83 grams.
* Bec corb bastant llarg, cua llarga, ales arrodonides i potes i peus forts.
* Plomatge de color gris-marró per sobre i més pàl·lid per sota. Al dors ratlles fosques. Gola blanquinosa.
* Té una varietat de trucades incloent xiulits i trins.

## Hàbitat i distribució

Viu en zones de matoll i sabanes àrides, a l'est, sud i oest de la Península Aràbiga, nord de Jordània, Israel i est de la Península del Sinaí.

## Alimentació

Cerca l'aliment a terra, amb una dieta molt variada que inclou insectes, petits vertebrats, fulles, baies i llavors.

## Reproducció

Fa un niu en forma de gran tassa, amb herba, branquetes i altres materials vegetals, on pon 3 - 5 ous color turquesa. De vegades més d'una femella fa la posta al mateix niu. Els nius són covats 13 – 14 dies i els ocellets romanen allí uns 14 dies. Aquest ocells són molt sociables i viuen en grups territorials de 2 – 22 individus. Generalment només es reprodueixen el mascle dominant i la femella, mentre els altres membres del grup ajuden amb la incubació dels ous i l'alimentació dels joves.

## Referències

* P.A.D.Hollom; R.F.Porter; S.Christensen. & Ian Willis. (1988) Birds of the Middle East and North Africa, T & AD Poyser, Calton, England.
* D.W.Snow &C.M. Perrins. (1998) Birds of the Western Palearctic: Concise Edition, Vol. 2, Oxford University Press, Oxford.
* ↑ «Tordenc d'Aràbia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)