OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mendeléiev (cràter)

Mendeléiev és un gran cràter d'impacte que es troba a la cara oculta de la Lluna, de manera que no és visible des de la Terra.
El nom fou aprovat el 1961 per la UAI. El seu nom fa honor al químic rus Dmitri I. Mendeléiev, autor de la primera taula periòdica.
Mendeléiev és un cràter antic d'uns 325 km de diàmetre. La vora sud d'aquesta plana emmurallada travessa l'equador lunar. Envaint la vora oriental de Mendeléiev es troba el cràter Schuster. Gairebé a la banda oposada, el cràter Hartmann, més petit, s'introdueix en sector oest-sud-oest del brocal.
L'interior, gairebé pla, conté nombrosos cràters més recents i més petites. Estan disposats segons una configuració aproximadament pentagonal, que abasta gran part del sòl interior. Al sector occidental es localitzen els cràters Bergman a l'oest-nord-oest i Moissan, gairebé en contacte amb la paret interna occidental de Mendeléiev. Juntament amb Bergman, Fischer al nord-nord-est i Richards al nord, formen el costat nord del pentàgon. La figura continua amb Harden prop de Schuster, i Benedict just al sud-est del punt mig de Mendeléiev. El cràter més gran dins de la conca de Mendeléiev és Mendeléiev P, situat al sud-sud-oest.
La resta del sòl interior és relativament pla, almenys en comparació amb el terreny accidentat circumdant. Apareix, però, una sèrie de petits cràters a l'interior, a més dels esmentats anteriorment. Un grup d'aquests cràters es troben a prop del punt mitjà de l'interior, i presenta diversos impactes més a la part sud-est de la plataforma interior. A la meitat occidental del sòl interior es localitza una cadena de petits cràters anomenada catena Mendeléiev. Es tracta d'una alineació d'impactes que s'inicia prop de la part sud-oest de l'interior, per fregar a continuació tangencialment la vora occidental del cràter Richards. La línia de cràters apunta directament al cràter Tsiolkovski més al sud-oest, i es pensa que puguin ser impactes secundaris de l'impacte principal que va formar aquest cràter.
Fins a principis del 1970 era conegut com a conca IX. El relat Tales of Pirx the Pilot de l'escriptor de ciència-ficció Stanislaw Lem, es desenvolupa en una base lunar situada al cràter Mendeléiev.

## Referències

* ↑ «Planetary Names: Crater, craters: Mendeleev on Moon». [Consulta: 15 maig 2019].
* 1 2 «Ring-Moon Systems Node - PIA14002: Crater Mendeleev». [Consulta: 15 maig 2019].
# Anacroneuria vilcabamba

Anacroneuria vilcabamba és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència a la serralada de Vilcabamba al sud del Perú.

## Descripció

* Els adults presenten les membranes alars transparents amb la nervadura marró.
* El mascle té unes ales anteriors de 17 mm de llargària i ganxos esvelts.
* Ni la femella ni la nimfa no han estat encara descrites.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:51. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 29 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Tribogna

Tribogna (en ligur Tribéugna) és un comune sparso italià, situat a la regió de la Ligúria i a la ciutat metropolitana de Gènova. El 2011 tenia 617 habitants. La seu de l'ajuntament es troba a la frazione de Garbarini.

## Geografia

El comune està situat en una posició elevada sobre el fons de la vall, entre els 100 i els 730 msnm, al vessant dret de l'alta vall Fontanabuona, a l'est de Gènova. La seva superfície és de 7,14 km² i les frazioni d'Aveno, Bassi, Cassanesi, Garbarini (seu de l'ajuntament) i Piandeipreti. Limita amb les comunes d'Avegno, Cicagna, Moconesi, Neirone, Rapallo i Uscio.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 d’agost 2015].
# Anacroneuria plutonis

Anacroneuria plutonis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Banks, 1914. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. 66:610.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «The Anacroneuria of Costa Rica and Panama (Insecta: Plecoptera: Perlidae). Los Anacroneuria de Costa Rica y Panamá (Insecta: Plecoptera: Perlidae)». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 21 novembre 2011].
* ↑ Tamaño corporal, tolerancia ecológica y potencial de bioindicación de la calidad del agua de Anacroneuria spp. (Plecoptera: Perlidae) en América del Sur. Body size, ecological tolerance and potential for water quality bioindication in the genus Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae) from South America

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):167.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:490.
* Stark, 1998. Proc.Biol.Soc.Wash. 111(3):583.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 21 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Tribocs

Els tribocs o triboces (llatí triboci o tribocci) eren un poble possiblement germànic, tot i que s'ha postulat que era celta, de la Gàl·lia. Plini el Vell els anomena tribocci i Estrabó Τριβόκχοι.
Formaven part de l'exèrcit d'Ariovist a la batalla en què Juli Cèsar el va derrotar. Cèsar no diu que fossin germànics, però queda clar que els considera d'aquest origen. En un altre passatge Cèsar els situa a l'oest del Rin, entre els mediomàtrics i els trèvers a la part que corresponia als gals. Estrabó diu que s'havien establert allí procedents de l'altre costat del riu. Tàcit diu explícitament que eren un poble germànic. Haurien emigrat des de Germània abans del 58 aC.
Claudi Ptolemeu diu que les seves ciutats principals eren Brocomagus (Brumath) i Elcebus (o Helcebus) i diu que Argentorarum pertanyia als vangíons. El seu territori seria l'origen de la futura diòcesi d'Estrasburg, entre Salètio o Seltz al nord i de Markelsheim al sud. A Notitia Provinciarum no s'esmenten els tribocs però si la Civitas Argentoratum (Estrasburg) que devia ser la seva capital.

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre I, LI.2». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 121. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ P. C. Tàcit, 1962, p. 79.
* ↑ Smith, William (ed.). «Triboci». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 febrer 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Històries. Volum IV. Fundació Bernat Metge, 1962.
# Trinquet de Bellreguard

El Trinquet de Bellreguard és el trinquet de capçalera de Bellreguard (la Safor, País Valencià). Construït el 1987, és de titularitat municipal tot i que l'empresa El Zurdo de Gandia la gestiona des del 2006.

## Història

Anteriorment a l'actual trinquet, a Bellreguard existí un altre amb força activitat esportiva, sobretot durant les dècades dels 40 i 50 del segle xx. Als anys 60 fou enderrocat i no feu fins al 1987 quan l'ajuntament construí un de nou, inaugurat el 29 de setembre.
Aquest nou trinquet de Bellreguard fou remodelat el 2006 per tal d'acollir l'activitat esportiva que fins al moment es desenvolupava al desaparegut Trinquet El Zurdo. L'obra que es dugué a terme en distintes fases va millorar les instal·lacions incloent una coberta abans inexistent, reduint les dimensions, ampliació de l'escala i construcció d'una llotgeta.
La pràctica de la modalitat de la Pilota a raspall és la més arrelada a Bellreguard i la comarca, convertint aquest trinquet en referent i dinamitzador de l'esport. De fet, el Trinquet de Bellreguard és sèu fixa de finals de les principals competicions professionals del raspall com l'Individual, el Campionat per equips o el Trofeu Mancomunitat de la Safor. També es juga la modalitat de l'Escala i corda amb l'organització de partides del Circuit Bancaixa o d'altres competicions professionals.

## Vegeu també

* Trinquet El Zurdo

## Referències

* ↑ Gandia es queda sense trinquet Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine., a Saforguia.com del 20/09/2006. [Consultat: 20/09/2011]
# Andamia amphibius

Andamia amphibius és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Randall, J.E. i A. Wheeler, 1991. Reidentification of seven tropical Pacific fishes collected and observed by the Forsters during the voyage of HMS Resolution, 1772-1775. Copeia 1991(3):760-767.
* Rao, H. S. i S. L. Hora, 1938: On the ecology, bionomics and systematics of the blenniid fishes of the genus Andamia Blyth. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 40: 377-401, Pls. 8-10.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Springer, V.G., 2001. Blenniidae. Blennies (combtooth and sabertooth blennies). p. 3538-3546. A: K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae), estuarine crocodiles.. FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Andami (cràter)

Andami és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 28,9 km de diàmetre. Porta el nom d'Azar Andami (1926-1984), metgessa iraniana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Andami». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Merocianina de Brooker

La merocianina de Brooker (MOED) és un tint orgànic pertanyent al grup de les merocianines. Destaca per les seves propietats solvatocròmiques, la qual cosa vol dir que canvia de color segons el dissolvent en el qual està dissolt.

## Síntesi

La merocianina de Brooke es pot prepar començant per la metilació de la 4-metilpiridina per produir el iodur d'1,4-dimetilpiridini. La reacció amb el 4-hidroxibenzaldehid i el tractament posterior amb una base aquosa (KOH) genera la merocianina de Brooker.

## Referències

* ↑ Brooker, L. G. S.; Keyes, G. H.; Sprague, R. H.; VanDyke, R. H.; VanLare, E. «Studies in the Cyanine Dye Series. XI. 1 The Merocyanines» (en anglès). Journal of the American Chemical Society, 73, 11, 01-11-1951, pàg. 5326–5332. DOI: 10.1021/ja01155a095. ISSN: 0002-7863.
* ↑ Morley, John O.; Morley, Richard M.; Docherty, Robert; Charlton, Michael H. «Fundamental Studies on Brooker's Merocyanine» (en anglès). Journal of the American Chemical Society, 119, 42, 01-10-1997, pàg. 10192–10202. DOI: 10.1021/ja971477m. ISSN: 0002-7863.
* ↑ Minch, M. J.; Shah, S. Sadiq «Merocyanin dye preparation for the introductory organic laboratory» (en anglès). Journal of Chemical Education, 54, 11, 01-11-1977, pàg. 709. DOI: 10.1021/ed054p709. ISSN: 0021-9584.
# Ancó

«Ancó» té aquests significats:
* Ancó (pell): tros de pell que cobreix les anques, a banda i banda de la cua, en els cavalls, ases i altres animals equins.
* Ancó (construcció): mènsula que sosté una cornisa a ambdós costats d'un buit.
# Mestres Pies Venerini

Les Mestres Pies Venerini són un institut religiós femení de dret pontifici: entre 1692 i 1923 foren una societat de vida apostòlica; en 1923 es transformaren en congregació religiosa. Les seves germanes posposen al nom le sigles M.P.V.

## Història

La congregació neix per una iniciativa del cardenal Marcantonio Barbarigo, bisbe de Montefiascone, per educar les noies del poble sense recursos; en 1692 confià a Rosa Venerini (1656-1728) l'encàrrec d'obrir escoles gratuïtes per a nenes a la diòcesi de Montefiascone. Venerini ja havia obert algunes escoles des de 1685, també per a nenes i gratuïtes, per la qual cosa garantia l'èxit de l'empresa.
Les escoles de Venerini tingueren un gran nombre d'alumnes i altres bisbes s'hi interessaren; Barbarigo, però, no volia que la congregació sortís de l'àmbit de la diòcesi i en 1707 una de les germanes, Lucia Filippini (1672-1732) obrí una escola a Roma i donà origen a una branca independent de l'institut de Venerini, les Mestres Pies Filippini.
Es constituïren com a societat de vida apostòlica sense vots, fins que el 20 de juliol de 1923 fou reconeguda com a congregació religiosa de dret diocesà; el 13 de juny de 1926 en foren aprovades les noves constitucions.

## Activitat i difusió

Les Mestres Pies Filippini es dediquen a la instrucció i l'educació cristiana de joves. A més d'Itàlia, són presents a: Albània, Benín, Brasil, Camerun, Índia, Nigèria, Romania, Estats Units, Veneçuela i Xile. En començar 2006 eren 418 religioses en 74 cases.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Vegeu també

* Rosa Venerini
* Mestres Pies Filippini
# Tres (Gorki)

Tres (en rus Трое) és una novel·la de 1901 de Maksim Gorki. La trama tracta d'Ilya Lunyev, un noi d'un barri marginal, que entra al voltant de la classe mitjana només per desil·lusionar-se i trobar la mateixa corrupció moral.

## Referències

* ↑ F. M. Borras Maxim Gorky the writer: an interpretation 1967 p.104 "The hero of The Three of Them, Ilya Lunyev, is a boy who grows up among the filth and brutality of an urban slum, conceives a dream of middle-class respectability as the peak of human happiness, and achieves his dream through successful commercial activity, only to perceive that the social sphere to which he had so fervently aspired is morally corrupt."
# Troisvierges

Troisvierges (luxemburguès Ëlwen, alemany Ulflingen) és una comuna i vila al nord de Luxemburg, que forma part del cantó de Clervaux. Al seu territori es troben els dos turons més alts de Luxemburg, Kneiff (560 m) i Buurgplaatz (559 m). Endemés de Troisvierges, inclou les viles de Basbellain, Biwisch, Drinklange, Goedange, Hautbellain, Huldange, i Wilwerdange. Durant la Primera Guerra Mundial fou ocupat per l'Imperi Alemany violant la neutralitat luxemburguesa i es trobà enmig del front occidental.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 1.604 | 63,58% |
| Forasters | 919 | 36,42% |
| - portuguesos | 456 | 18,07% |
| - francesos | 40 | 1,59% |
| - italians | 18 | 0,71% |
| - belgues | 249 | 9,87% |
| - alemanys | 32 | 1,27% |
| - iugoslaus | 47 | 1,86% |
| - altres | 77 | 3,05% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 2.523 |
| 01/01/2002 | 2.520 |
| 01/01/2003 | 2.553 |
| 01/01/2004 | 2.582 |
| 01/01/2005 | 2.585 |
# Monteu da Po

Monteu da Po és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 32 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 854 habitants.
Monteu da Po limita amb els següents municipis: Brusasco, Cavagnolo, Lauriano i Verolengo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 30 març 2020].
# Troitsk

Troitsk - Троицк (rus) - és una ciutat de l'óblast de Txeliàbinsk, a Rússia.

## Geografia

Troitsk es troba al sud dels Urals, prop de la frontera amb el Kazakhstan. És a 121 km al sud de Txeliàbinsk, a la vora del riu Uï, afluent del Tobol.

## Història

La vila fou fundada el 1747 per Ivan Nepliúiev i rebé l'estatus de ciutat el 1782. Troitsk és un nus ferroviari i un centre de comerç i d'emmagatzematge de la regió minera dels Urals meridionals.
# Amorosa visione

Amorosa visione és el títol d'un poema al·legòric de Giovanni Boccaccio escrit el 1342 en tercets hendecasíl·labs, en què narra un somni en el qual s'apareixen diverses virtuts i anhels humans, tots ells vençuts per la canviant Fortuna. L'obra està fortament influïda per l'estil de Dant i presenta nombrosos artificis tècnics, entre aquests l'aparició d'acròstics formats amb les lletres inicials dels versos o al·legories de caràcter medieval farcides de referències intertextuals cultes.
El protagonista del somni ha d'escollir entre dues portes, una d'àmplia que porta a la glòria del món terrenal i una d'estreta que condueix a l'autèntica virtut. Darrere la porta grossa apareixen la saviesa, els diners, la fama i l'amor, posteriorment ampliat en diversos subtipus. El poeta s'adona que tots aquests béns duren poc i acaba amb la visió de la seva estimada Fiammetta al cel, on encarna l'autèntic amor espiritual, lligat a la virtut.
Amorosa visione té cinquanta cants i s'estructura en imatges moralitzants que el narrador recorre. Els sonets inicials de cada cant contenen l'acròstic que dona la clau interpretativa dels tercets que segueixen. Cupido fa de guia pel viatge interior que suposa el somni, en un clar paral·lel amb la Comèdia dantesca, i en justifica el títol i el final.
L'obra inspirà Petrarca per crear un poema semblant (Trionfi) i posteriorment el model s'exportà a la península Ibèrica, on diversos autors conrearen poemes al·legòrics per exaltar les virtuts cristianes.

## Referències

* ↑ Kirkham, Victoria. Boccaccio: A Critical Guide to the Complete Works. University of Chicago Press, 2014. ISBN 9780226079219.
# Miguel Ángel Andreolo Frodella

Miguel Ángel Andreolo Frodella (també conegut com a Michele Andreolo) (Dolores, Soriano, 6 de setembre de 1912 - Potenza, 14 de maig de 1981) fou un futbolista uruguaià nacionalitzat italià.
A l'Uruguai jugà al club Nacional, on fou campió els anys 1933 i 1934. El 1935 es traslladà a Itàlia, fitxant pel Bologna FC 1909. Romangué al club fins al 1943 i guanyà les lligues de les temporades 1935-36, 1936-37, 1938-39 i 1940-41. Durant els anys 40 defensà els colors de SS Lazio, SSC Napoli, Catania i FC Forlì.
Amb la selecció uruguaiana guanyà la Copa Amèrica de 1935. El 17 de maig de 1936 debutà amb la selecció italiana de Vittorio Pozzo en un partit davant Àustria. Hi jugà fins al 19 d'abril de 1942, amb un total de 26 partits i un gol. L'any 1938 es proclamà campió del Món al Mundial de França 38.

## Referències

* ↑ Davide Rota. «Uruguayan Players in Italy» (en anglès). RSSSF, 02-06-2005. [Consulta: 6 abril 2010].
# Anselmo González del Valle y Fernández Roces

Anselmo González del Valle y Fernández Roces (Oviedo, 21 d'abril de 1820 - Madrid, 29 de novembre de 1876) va ser un empresari i mecenes asturià, membre d'una família de la noblesa asturiana, pare del músic Anselmo González del Valle i del que fou I Marquès de la Vega de Anzo.

## Biografia

En la dècada de 1840 va emigrar a Cuba, i es va enriquir gràcies a la indústria del tabac. Allà es va casar amb Maria de Jesús Merced Carvajal i Cabaña, filla d'un important tabaquer, amb qui va tenir dos fills, el músic, compositor i mecenes asturià Anselmo González del Valle i Emilio Martín González del Valle i Carvajal, I Marquès de la Vega de Anzo. Va cofundar les empreses "Henry Clay" i "Caruncho", i va ser propietari de "H. de Cabañas i Carvajal", empresa que va donar feina a més de 500 asturians, que com ell mateix, havien emigrat a Amèrica. Va arribar a ser tinent d'alcalde de l'Havana i està representat al "Mural de Próceres", a l'Havana Vella. També va pertànyer a la "Sociedad Económica de Amigos del Pais". Va realitzar generosos donatius a la Universitat d'Oviedo, arribant a sufragar el dèficit d'aquesta institució i recolzant econòmicament a la seva Biblioteca.

## Referències

* ↑ García López, José Ramón. Las remesas de los emigrantes españoles en América, siglos XIX y XX. 1a edició. Gijón: Ediciones Júcar, 1992, p. 56. ISBN 9788472863347 [Consulta: 20 gener 2018].
* 1 2 Llordén Miñambres, Moisés. Arte, cultura y sociedad en la emigración española a América. Universidad de Oviedo, 1992, p. 91. ISBN 978-84-7468-730-9 [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ El museo nacional de bellas artes de la habana y la colección de retratos de la pintura española del siglo XIX. Ediciones Universidad de Salamanca, 2014, p. 299. ISBN 978-84-9012-381-2 [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ Canella y Secades, Fermín. Historia de la Universidad de Oviedo y noticias de los establecimientos de enseñanza de su distrito: Asturias y León. Universidad de Oviedo, 1904, p. 547. ISBN 978-84-7468-100-0 [Consulta: 20 gener 2018].