OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beaumont (Mississipi)

Beaumont és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 977 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beaumont tenia 977 habitants, 387 habitatges, i 270 famílies. La densitat de població era de 108,4 habitants per km².
Dels 387 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 22,2% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.147 $ i la renda mediana per família de 24.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.250 $ mentre que les dones 17.083 $. La renda per capita de la població era de 9.601 $. Entorn del 32,4% de les famílies i el 35,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beaumont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beaumont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Beaumont (Texas)

Beaumont és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 113.866 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beaumont tenia 113.866 habitants, 44.361 habitatges, i 29.100 famílies. La densitat de població era de 517,2 habitants/km².
Dels 44.361 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,5% hi vivien parelles casades, en un 18,1% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.559$ i la renda mediana per família de 40.825$. Els homes tenien una renda mediana de 35.861$ mentre que les dones 24.255$. La renda per capita de la població era de 18.632$. Aproximadament el 16,4% de les famílies i el 19,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beaumont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beaumont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Beatriz Gascó Enríquez

Beatriz Gascó Enríquez (Castelló de la Plana, 21 de desembre de 1978) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IX legislatura.
És filla d'Antonio José Gascó Sidro, cronista oficial de Castelló de la Plana i crític d'art. És llicenciada en Humanitats per la Universitat Jaume I i ha fer diversos cursos d'aptituds pedagògiques. El 2003 treballà al diari Levante-EMV i de febrer a agost de 2015 fou redactora de l'Heraldo de Castellón. Militant del PPCV, de 2008 a 2012 en fou vicesecretària de Relacions Institucionals i vocal del comitè executiu provincial de Castelló. Des de 2012 és coordinadora i secretària executiva regional d'educació del PPCV.
De 2006 a 2007 fou coordinadora de l'àrea d'educació en el gabinet de premsa de la conselleria d'Educació de la Generalitat Valenciana.
A les eleccions municipals de 2007 i 2011 fou nomenada regidora d'Igualtat d'oportunitats, turisme i educació de l'ajuntament de Castelló de la Plana. de 2011 a 2012 fou Directora general d'Educació i Qualitat Educativa i de 2012 a 2015 Directora general d'Innovació, Ordenació i Política Lingüística de la Generalitat Valenciana.
Fou escollida diputada per Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 2015 i actua com a portaveu en educació del Partit Popular.

## Referències

* ↑ Antonio Gascó nombrado cronista oficial de Castellón, El Mundo, 16 de març de 2006
* ↑ Beatriz Gascó Enríquez a GVA oberta
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 setembre 2015].
# Nikolai Dobroliúbov

Nikolai Aleksandróvitx Dobroliúbov (en rus: Николай Александрович Добролюбов) (5 de febrer del 1836 - 29 de novembre del 1861), fou un publicista i crític literari rus.
Era fill d'un sacerdot i antic estudiant de teologia, col·laborà com a mestre seu a El Contemporani, on van aparèixer els seus Articles crítics sobre literatura.
Dobroliúbov és el vertader creador de la crítica que empra el pretext d'una obra literària per parlar dels problemes més diversos, morals, socials i polítics. El seu nom està principalment unit al compromís de l'obra d'Ostrovski i de Gontxarov, que analitzà críticament, sense oblidar tampoc Puixkin, Lérmontov, Belinski, etc.
Tracta de diverses qüestions relacionades amb la literatura, com per exemple, la mesura en què l'element popular o nacional va participar en el desenvolupament de les lletres.
La seva postura com a crític es basava en l'anàlisi de dos punts fonamentals: la realitat -impossible d'abstraure- i l'art -unit a la realitat, però diferent.
Aquesta interpretació directa de la realitat determinà el futur de la crítica literària russa.
# Narcissus tazetta subsp. corcyrensis

Narcissus tazetta subsp. corcyrensis és una subespècie de planta bulbosa de la família de les amaril·lidàcies. És originària de Grècia a l'Illa de Corfú.

## Descripció

És una planta bulbosa amb les flors amb pètals de color groc pàl·lid i de vegades amb reflexos, la corona és de color groc profund i lòbuls en la vora. Es troba a Corfú.

## Taxonomia

Narcissus tazetta subsp. corcyrensis va ser descrita per (Herb.) Baker i publicat a Handbook of the Amaryllideae 7, l'any 1888.

### Etimologia

Narcissus nom genèric que fa referència del jove narcisista de la mitologia grega Νάρκισσος (Narkissos) fill del déu riu Cefís i de la nimfa Liríope; que es distingia per la seva bellesa.
El nom deriva de la paraula grega: ναρκὰο, narkào (= narcòtic) i es refereix a l'olor penetrant i embriagant de les flors d'algunes espècies (alguns sostenen que la paraula deriva de la paraula persa نرگس i que es pronuncia Nargis, que indica que aquesta planta és embriagadora).
tazetta: epítet llatí que significa "amb petita tassa".

### Sinonímia

* Hermione corcyrensis Herb.
* Narcissus corcyrensis (Herb.) Nyman
* Narcissus linnaeanus subsp. remopolensis (Panizzi) Rouy
* Narcissus remopolensis Panizzi
* Narcissus sulcicaulis Spach
* Narcissus tazetta subsp. remopolensis (Panizzi) Nyman

## Vegeu també

* Característiques de les amaril·lidàcies

## Referències

* ↑ Narcissus tazetta subsp. corcyrensis a PacificBulbSociety
* ↑ Narcissus tazetta subsp. corcyrensis a Tropicos
* ↑ A Epítets Botànics
* ↑ Narcissus tazetta subsp. corcyrensis a PlantList

## Bibliografia

* Royal Botanic Gardens, Kew: N. tazetta.

## Enllaços externs

* Royal Botanic Gardens, Kew: N. tazetta.
# Barris de la Ciutat de Luxemburg

Els barris de la Ciutat de Luxemburg (en luxemburguès: Quartieren, en francès: Quartiers, en alemany: Stadtteile) són la divisió administrativa més petita del govern local a la ciutat de Luxemburg, la capital i ciutat més gran en el Gran Ducat de Luxemburg.

## Llista dels barris

Actualment hi ha vint-i-quatre barris, que cobreixen el municipi de la ciutat de Luxemburg completament.
| Barri | Població (31-12-2017) |
| Beggen | 3,653 |
| Belair | 11,393 |
| Nord Bonnevoie-Verlorenkost | 4,200 |
| Sud Bonnevoie | 12,556 |
| Cents | 6,268 |
| Cessange | 4,330 |
| Clausen | 989 |
| Dommeldange | 2,579 |
| Eich | 2,820 |
| Gare | 10,487 |
| Gasperich | 5,959 |
| Grund | 950 |
| Hamm | 1,456 |
| Hollerich | 6,963 |
| Kirchberg / Kiem | 5,673 |
| Limpertsberg | 10,435 |
| Merl | 5,683 |
| Muhlenbach | 1,942 |
| Neudorf-Weimershof | 6,177 |
| Pfaffenthal | 1,251 |
| Pulvermuhl | 361 |
| Rollingergrund-Nord Belair | 4,324 |
| Ville Haute | 3,500 |
| Weimerskirch | 2,375 |

## Referències

* Les 24 quartiers de la Ville (francès)
# Barroc Narixkin

Barroc Narixkin, també conegut com a Barroc de Moscou , o Barroc Moscovita , és el nom donat a un estil particular d'arquitectura i decoració que estava de moda a Moscou a la fi del segle xvii i principis del segle xviii.
Fonamentalment el barroc Narixkin és una fusió entre l'arquitectura de Rússia tradicional amb elements barrocs importats d'Europa Central.
Les primeres esglésies barroques van ser construïda en propietats dels Narixkin, una família de boiars moscovites. Van ser família de Natàlia Naríxkina, mare de Pere el Gran. La més destacada d'aquestes petites esglésies prop de la ciutat van ser l'Església de la Intercessió de Fili (1693-1696) i el Salvador a Ubory (1694-1697). Van ser construïts en maó vermell amb molts motius en pedra blanca. El campanar no es posava al costat de l'església com era habitual al segle xvii, però si se situava en la façana creant originals composicions.
L'estil es va anar difonent gradualment per tota Rússia, molts monestirs van ser remodelats des que va aparèixer i es va posar de moda aquest estil. L'arquitectura civil també buscava adaptar-se a l'estètica barroca, per exemple, la Torre Súkharev a Moscou i hi ha formes renovades de l'estil com el Despatx principal de medicines a la Plaça Roja. Els arquitectes més importants vinculats amb el barroc Narixkin foren Iakov Bukhvostov i Piotr Potapov.
En la dècada de 1730 el barroc moscovita va anar donant pas a l'estil barroc propi de Francesco Bartolomeo Rastrelli.
* Vell Donskoi
* Torre Súkharev
* Museu d'història estatal de Moscou

## Referències

* ↑ Cracraft, James. The Petrine Revolution in Russian Architecture (en anglès). University of Chicago Press, 1988, p. 90-91. ISBN 0226116646.
* ↑ Shvidkovskiĭ, Dmitriĭ Olegovich. Russian Architecture and the West (en anglès). Yale University Press, 2007, p. 188. ISBN 0300109121.

## Bibliografia

* Brumfield, William Craft. A History of Russian Architecture (en anglès). Cambridge University Press, 1993. ISBN 9780521403337.

## Enllaços externs

* Barroc Naryshkin-Stroganov Arxivat 2009-10-28 a Wayback Machine.
# Behauze

Behauze (en francès i oficialment Béguios), és un municipi de la Baixa Navarra, un dels set territoris que formen el País Basc, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Martxueta al nord, Labetze-Bizkai al nord-est, Lüküze-Altzümarta a l'est, Amorotze-Zokotze a l'oest, i Bithiriña al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 516 | 368 | 347 | 344 | 298 | 292 | 313 |
| A partir de 1962, el cens té en compte la població resident definida com a "Population sans doubles comptes" per l'INSEE |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat | Qualitat |
| Les dades anteriors a 1995 no són conegudes. |||
| 2001 | Auger Pochelu | |
# Basses de les Garrigues II

Les Basses de les Garrigues són un conjunt de tres basses originades per una activitat extractiva (àrids). De les tres basses, les dues basses que es localitzen a l'interior del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà es troben incorporades a la zona humida Basses de les Garrigues I i, la tercera, ja fora de l'àmbit del Parc, es troba incorporada a la zona humida Basses de les Garrigues II, al municipi de Castelló d'Empúries.
L'activitat extractiva que originà les basses va finalitzar els anys 80 i, d'aleshores ençà, i gràcies també a l'execució d'un pla de recuperació de les graveres com a zones humides, les basses de les Garrigues han experimentat una millora ecològica molt notable. Les basses estan ocupades per jonqueres, canyissars i, sota les aigües, macròfits submergits. Algunes espècies singulars que s'hi ha citat són Myriophyllum spicatum, Ranunculus aquatilis peltatus, Ludvigia grandiflora, etc. També s'hi troben exemplars aïllats d'àlbers i pollancres.
Els principals factors que afecten d'una manera negativa les basses són els abundants abocaments de runa i la presència de deixalles. És per aquest motiu que convindria, a part de realitzar una neteja general de l'espai, introduir una senyalització clara per tal d'evitar aquest tipus d'impactes. Aquesta zona humida presenta un pitjor estat de conservació que la zona humida "Basses de les Garrigues I", segurament degut al fet que l'espai no presenta cap mena de figura de protecció.

## Referències

* 1 2 3 «Basses de les Garrigues II». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 11 juliol 2014].
# Neferure

Neferure (La perfecció de la llum divina) fou la filla preferida de la reina Maatkare Hatxepsut, també anomenada Hatshepsut Khenemetamon. Segons alguns historiadors, en realitat fou la seva única filla.

## Biografia

El seu tutor s'anomenava Senenmut, i era el ministre de la reina. Quan la seva mare va esdevenir faraó, li va transmetre els càrrecs d'«esposa divina», de «filla reial» i de «regent del sud i del nord». La princesa Neferure va morir molt jove perquè a partir de l'any 16 desapareixen totes les mencions a la seva persona. La princesa Neferure, es va casar amb Tutmosis III.

## Referències

* 1 2 Jacq, Christian. Las egipcias. Retratos de mujeres del Egipto faraónico. (en castellà). 2a edició. Planeta, octubre de 2000, p. 89. ISBN 9788408036166.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte
# Beacon Square

Beacon Square és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 7.263 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beacon Square tenia 7.263 habitants, 3.509 habitatges, i 2.084 famílies. La densitat de població era de 1.402,1 habitants per km².
Dels 3.509 habitatges en un 17,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 40,6% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,61.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,4% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 22,1% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 35,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.528 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.220 $ mentre que les dones 21.792 $. La renda per capita de la població era de 16.913 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beacon Square». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beacon Square». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Nouaceur

Nouaceur (en àrab النواصر, an-Nwāṣir; en amazic ⵏⵡⴰⵚⵕ) és un municipi de la província de Nouaceur, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 23.802 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Benjamin Köhler

Benjamin Köhler és un futbolista alemany. Va començar com a futbolista al Normannia 08 Berlin.
# New Eltham

New Eltham és un barri dels districtes londinencs de Greenwich i Bexley, a Anglaterra (Regne Unit). Es troba al sud-est d'Eltham i al nord-oest de Sidcup.
# Betúria

Betúria (en llatí: Baeturia) era la denominació donada a l'època romana al territori de la península Ibèrica comprès entre els cursos inferiors dels rius Guadiana (en llatí Ana) i Guadalquivir (en llatí Baetis). El territori fou habitat a partir de la segona Edat del ferro per dos pobles d'orígens diferents, a l'oest els celtici (celtes), indoeuropeus, i a l'est els turduli (turduls), parents dels turdetans. El territori va ser annexionat per Roma a començaments del segle ii aC, i inclòs a la província romana d'Hispània Ulterior.
Amb el nou repartiment provincial dut a terme per l'emperador August el 27 aC, la totalitat de la Betúria es va integrar a la província senatorial de la Bètica, encara que amb diferent dependència conventual: mentre els Cèltics van pertànyer al convent jurídic d'Hispalis, els Turduls van quedar sota la dependència del de Corduba.
Segons la proposta d'Alicia M. Canto de 1991, completada el 1995 i el 1997, el repartiment del territori entre ambdós pobles es va deure a les explotacions mineres diverses en les quals respectivament eren experts: els cèltics en el ferro i els turduls en la plata i el plom.
En època àrab ambdós territoris continuaven existint de forma caracteritzada, els cèltics pervivien en la kûra de Firrís, als Turduls en la de Fahs en-Ballut.

## Bibliografia

* Luis García Iglesias, "La Beturia: un problema geográfico de la Hispania Antigua", Archivo Español de Arqueología 44, 1971, págs. 86-108.
* Alicia M. Canto, "Noticias arqueológicas y epigráficas de la Beturia Céltica ", Cuadernos de Prehistoria y Arqueología de la Universidad Autónoma de Madrid 18, 1991, p. 275-298:
* Alicia M. Canto, "De situ Siarensium Fortunalium: Correción a Plinio, N.H. 3, 13-14 (Baeturia Celticorum)", Cuadernos de Prehistoria y Arqueología de la Universidad Autónoma de Madrid 20, 1993, p. 171-184:
* Luis Berrocal Rangel, Los Pueblos Célticos del Suroeste Peninsular, Complutum Extra 2, Madrid, 1993.
* VV.AA., Celtas y Túrdulos: La Beturia, coord. A. M. Canto y A. Velázquez, Cuadernos Emeritenses nº 9, Mérida, Museo Nacional de Arte Romano y Asociación de Amigos del Museo, 1995.
* Alicia M. Canto, Epigrafía romana de la Beturia Céltica (ERBC), con prólogo de L. García Iglesias, colecc. Cuadernos de Estudio de la Universidad Autónoma de Madrid nº 54, Madrid 1997.
* García Iglesias, Luis, "La Beturia: un problema geográfico de la Hispania Antigua", Arxiu Espanyol d'Arqueologia 44, 1971, p. 86-108.
# Numa Marci el Jove

Numa Marci el Jove (en llatí Numa Marcius) va ser el fill de Numa Marci el Vell.
Es va casar suposadament amb Pompília la filla de Numa Pompili i va ser per tant el pare d'Ancus Marci. El rei Tul·li Hostili, que va succeir a Numa Pompili, el va nomenar prefecte de la ciutat (praefectus urbi). En parla Tàcit.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Numa Marciua». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 14 maig 2022].
# Mas Sant Josep (Santa Cristina d'Aro)

El Mas Sant Josep és una obra eclèctica de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació al voltant d'un pati central de forma quadrada i amb unes torretes emplaçades als vertexs. A l'entrada principal s'alça una torre més elevada (planta i tres pisos) amb coberta de teula a dues vessants. Les torres cantoneres tenen planta i dos pisos i coberta a quatre vents, i els cossos intermedis són de planta i pis, amb coberta a dues vessants.
En un dels angles del conjunt hi ha adossada una capella.

## Història

És un conjunt atribuït a l'arquitecte Joan Martorell i Montells bastit el 1882.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Sant Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Fabrizio Colonna

Fabrizio Colonna (c. 1450 – 1520) va ser un condottiero italià, destacat per la seva participació en les Guerres d'Itàlia.

## Família

Membre de la influent família Colonna, Fabrizio va ser fill d'Eduardo Colonna i de Filippa Conti. Es va casar amb Agnès de Montefeltro, filla del duc d'Urbino Federico da Montefeltro i de Battista Sforza, amb qui va tenir diversos fills: Vittoria (1490 – 1547), casada amb Francesc Ferran d'Ávalos; Federico (1497 – 1516); Ascanio (1500-1557), casat amb Joana d'Aragó, neta de Ferran el Catòlic; Ferdinando (c. 1516); Camillo, i Marcello.

## Carrera militar
### Guerres de Nàpols

El 1501 les tropes enviades per Lluís XII de França van envair el Regne de Nàpols des del nord i les de Ferran II d'Aragó van ocupar el sud, cosa que va marcar l'inici de la Guerra d'Itàlia de 1499–1501 amb l'excusa de la seva aliança amb els turcs. Fabrizio i el seu parent Prospero Colonna es van alinear amb Frederic III de Nàpols. Fabrizio va comandar les forces que defensaven Càpua, on va ser derrotat per l'exèrcit francès de Bérault Stuart d'Aubigny i fet presoner. Posteriorment va ser rescatat per Frederic III mitjançant el pagament de 2.000 ducats.
Després del derrocament de Frederic III, els Colonna van entrar al servei de Ferran II d'Aragó, participant en la guerra contra els francesos sota les ordres de Gonzalo Fernández de Còrdova; en aquest nou conflicte Fabrizio va participar en les batalles de Ruvo i Cerignola, va combatre a les forces d'Yves d'Allegre als Abruços juntament amb Diego García de Paredes i també va participar en la decisiva batalla de Garellano.
Després de la sortida de Fernández de Còrdova de terres italianes, Ferran el Catòlic va nomenar Fabrizio cap màxim de l'exèrcit de la Corona a Itàlia.

### Guerra de la Lliga de Cambrai

El 1512, durant la guerra de la Lliga de Cambrai, va ser derrotat en la batalla de Ravenna per les tropes franceses de Gastó de Foix-Nemours. Fabrizio va ser fet presoner i enviat a Ferrara.
Nicolau Maquiavel el va incloure com a personatge principal de la seva obra De l'art de la guerra.

## Referències

* ↑ Llibre d'or della nobiltà mediterrània
* ↑ Zurita, IV, XLIII.
* ↑ Catalán Deus, José. El Príncipe Del Renacimiento: Vida y Obra de César Borgia (en castellà). Debate, 2008, p.313. ISBN 848306779X.
* ↑ Hernán Pérez del Pulgar: Coronica llamada las dos conquistas del reino de Nápoles, a Crónicas del Gran Capitán, pp. 83-88
* ↑ Pulgar, op.cit., Pàg. 97-98
* ↑ Giannone: Dell 'istòria civile del regno di Napoli l'esmenta com a gran Conestable del regne de Nàpols
* ↑ Historia manuscrita del Gran Capitán, inclosa en les "Crónicas del Gran Capitán", op. cit., p. 462
* ↑ Guerra y sociedad en la monarquía hispánica política, estrategia y cultura en la Europa moderna (1500-1700) (en castellà). Madrid: Laberinto, 2006, p. 371. ISBN 8484832244.
# Cargolet dentat

El cargolet dentat (Odontorchilus cinereus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, a les terres baixes de Brasil amazònic i nord-est de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Cargolet dentat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)