OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xenòclides de Calcis

Xenòclides (en llatí Xenocleides, en grec antic Ξενοκλείδης) fou un governant de Calcis, a Eubea, el segle ii aC.
Després de l'expulsió d'Eutímides, Xenòclides va assolir el govern junt amb Mictió. Quan la ciutat de Calcis va ser amenaçada per Antíoc III el Gran i la Lliga Etòlia, Xenòclides i Mictió, caps de la ciutat, van demanar ajut a Erètria i Carist. La lliga Aquea va decidir enviar ajut i Xenòclides va poder fer entrar aquests tropes abans de ser interceptades per Antíoc. Quan el rei va arribar a Aulis, la població de Calcis li va obrir les portes tot i l'oposició de Mictió i Xenòclides, fidels al partit romà. Quan Antíoc va entrar a la ciutat, els partidaris dels romans es van retirar, segons diu Titus Livi.

## Referències

* ↑ 2.Xenocleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1289
# Grunyit

Un grunyit és una vocalització gutural de tonalitat greu que forma part del repertori comunicatiu de diversos animals. En general, és un so d'amenaça, però també es pot emetre en altres contextos, com el joc o la copulació. És un dels sons més comuns tant en els gats domèstics (que fan grunyits llargs i curts) com en els gossos. Els grunyits sorgeixen de la laringe. L'onomatopeia del grunyit, «grr», ha estat incorporada al mateix verb «grunyir», fenomen que també es dona en els seus equivalents en altres llengües, com ara l'anglès (growl), el grec (γρύζω, grizo) o el llatí (grudo).

## Referències

* 1 2 «Els 8 sons principals del gos». Fundació Affinity. Arxivat de l'original el 2023-03-20. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «Els 10 sons principals del gat». Fundació Affinity. Arxivat de l'original el 2023-03-20. [Consulta: 8 febrer 2023].
* 1 2 Mata Oroval, 2017, p. 67.

## Bibliografia

* Mata Oroval, X. «Zoònims llatins motivats: Asilus, Colubra, Columba, Hirundo, Scrofa». Liburnia, 10, 2017, pàg. 47-77.
# Premis Graffiti

El premi Graffiti (en castellà: Premio Graffiti) són una sèrie de guardons, que des de la seva creació en el 2003, pretenen ser un reconeixement a la música uruguaiana.
Si bé, en un principi, només premiaven el rock uruguaià, amb els anys es van convertir en els premis més representatius de la música nacional i van acabar integrant tots els gèneres de la música d'Uruguai.
Els premis inclouen vint-i-vuit categories, tres de les quals es decideixen per votació popular a través d'internet. Aquestes tres categories són: l'artista de l'any, l'àlbum de l'any i el tema de l'any. Es destaca el premi Graffiti a la trajectòria que ha estat lliurat a músics, com ara, Jaime Roos, Hugo Fattoruso, Osvaldo Fattoruso, Gabriel Peluffo, Gustavo Parodi, Gastón Ciarlo, Ruben Rada, Jorge Galemire, José Carbajal, Francisco Nolé, Larbanois & Carrero, Fernando Cabrera y Los Olimareños.
Des 2014, la cerimònia de lliurament dels premis es realitzava a l'Auditori Nacional Adela Reta. El 2020 es va celebrar per primer cop a l'interior de país en San José.

## Referències

* ↑ Premios Graffiti. «Reglamento» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-06-01. [Consulta: 4 juny 2021].
* ↑ Canal 10. «La vela se llevó seis Premios Graffiti» (en castellà), 30-06-2012. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 4 juny 2021].
* ↑ 180. «Noche de Graffiti en el Auditorio» (en castellà), 15-09-2014. [Consulta: 4 juny 2021].
* ↑ 180. «Fede Lima y La Triple Nelson consagrados en los Graffiti» (en castellà), 13-09-2016. [Consulta: 4 juny 2021].
* ↑ La República. «Premios Graffiti desde San José» (en castellà), 19-08-2020. [Consulta: 4 juny 2021].
* ↑ sanjoseahora. «El Macció recibe esta noche la ceremonia de lanzamiento de los Premios Graffiti» (en castellà), 15-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-10-01. [Consulta: 4 juny 2021].
# Meseret Gebre Dekebo

Meseret Gebre Dekebo (Etiòpia, 17 de febrer de 1993) és una atleta, corredora de fons i maratoniana etíop.
El maig del 2022 Meseret G. Dekebo fou la guanyadora de la Marató de Barcelona, aconseguint un nou rècord de la prova, amb un temps de 2:23:11, millorant a més en 42 segons la marca anterior de Tadu Teshome en el 2021.
El març del 2022 als Campionats d'Etiòpia, aconseguí el cinqué lloc en la prova de 10.000 metres, amb un temps de 32:21.5h. El juny d'aquest mateix any, a la competició dels 10.000 metres femenins, celebrada durant els Campionats d'Africa d'Atletisme, al Complex Esportiu Nacional Cote d'Or, de Saint-Pierre, a Maurici, Meseret Dekebo va quedar tercera amb un temps de 32:25.97.

## Referències

* 1 2 «Meseret Gebre». World Athletics. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Bertran, David «Meseret Dekebo, guanyadora de la Marató de Barcelona 2022 amb rècord de la prova. La corredora, de 29 anys, aconsegueix batre el rècord de la cursa barcelonina amb un temps de 2:23:11». Betevé, 08-05-2022 [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Yihunilign Adane y Meseret Gebre Dekebo baten los récords en categoría masculina y femenina del maratón de Barcelona. En categoría femenina, Meseret Gebre Dekebo ha superado la anterior marca femenina en 42 segundos». 20 minutos, 08-05-2022 [Consulta: 7 febrer 2023].
# Claude Lise

Claude Lise (Fort-de-France, 31 de gener de 1941) és un metge i polític martiniquès.
Es graduà el 1959 al Liceu Schoelcher i estudià medicina a la Universitat de Bordeus, on el 1970 es graduà en medicina tropical. Tornà a Martinica i el 1974 fou membre del consell departamental de l'Ordre dels Metges (similar al Col·legi Oficial). Des del 1972 milità també a la Federació Socialista de Martinica, amb el que es presentà a les eleccions cantonals de 1973 pel cantó de Fort-de-France-4 i municipals de 1977 per Le Marigot. El 1976 patrocinà la creació d'un Partit Socialista Martiniquès (PSM), del que en fou secretari des del 1978 fins que es va fusionar amb el Partit Progressista Martiniquès.
El 1980 fou escollit regidor de Fort-de-France i cinquè tinent d'alcalde; del 1983 al 1986 fou membre del Consell Regional de Martinica per la Union de la Gauche; el 1985 fou conseller general del cantó de Fort-de-France-10 i vicepresident del Consell General de 1988 a 1992.
Des del 1992 ocupa la presidència del Consell General de Martinica. A les eleccions legislatives franceses de 1988 fou elegit diputat per la circumscripció Nord Caraïbe a l'Assemblea Nacional Francesa. A les eleccions de 1993 fou derrotat per Pierre Petit, però el 1995 fou escollit senador, càrrec que detenta fins al 2011.
El 13 d'octubre de 2001, Claude Lise va crear l'Espai per a l'Acció Democràtica de Martinica (EADMAR). Segons Claude Lise, no es tracta d'un partit polític nou, sinó un instrument de reflexió, intercanvi i una àrea de propostes sobre totes les qüestions importants, tenint en compte l'interès general de Martinica. Arran de desacords amb el PPM i del seu actual president Serge Letchimy, Claude Lise va deixar el seu antic partit amb altres funcionaris electes, com Madeleine de Grandmaison, Claude Cayol, Pierre Suédile, Marie-Elise Nébon, Alexander Mouriesse, Maxence Deluge, Geneviève Chanteur i va fundar el 26 març 26 de 2006, un nou partit polític a l'esquerra, el Reagrupament Democràtic Martiniquès.
El 21 de novembre de 2007, al Senat, Claude Lise, senador i President del Consell General de Martinica ha rebut de mans de Christian Poncelet, President del Senat, el Prix Territoria d'Or atribuït el 7 de novembre de 2007 al Consell General de Martinica i consagrant les col·lectivitats territorials (regions, departaments, municipis) pel treball pioner, susceptible de ser replicat en altres comunitats i fer bon ús dels fons públics.
El 20 de març de 2008, Claude Lise fou reelegit per sisena vegada president del Consell General de Martinica. Va obtenir en la primera volta 27 vots contra 16 de Maurice Antiste, conseller general del cantó de Le François-2.

## Referències

* 1 2 «Lise, Claude». Anciens sénateurs Vème République. Sénat français. [Consulta: 25 juny 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa al web del Senat
* Web oficial de Claude Lise Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Web oficial del RDM Arxivat 2008-01-24 a Wayback Machine.
* Web oficial del Consell general de Martinica Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
| Precedit per: Émile Maurice | President del Consell General de Martinica 1992 - | Succeït per: en el càrrec |
# Otó III de Borgonya

Otó II d'Andechs i Merània i Otó III de Borgonya (1208- 1248) fou comte d'Andechs, duc de Merània i comte de Borgonya.
Otó va néixer el 1208, sent fill del duc Otó I d'Andechs i Merània i de la comtessa Beatriu II de Borgonya.
El 1208 l'emperador germànic Felip de Suàbia fou assassinat a Bamberg (250 km al nord d'Andechs) pel seu rival l'emperador germànic Otó IV. Membres de la casa d'Andechs hi van estar implicats. El castell d'Andechs fou llavors completament arrasat i la casa d'Andechs fou privada completament dels seus títols i béns (fou rehabilitada més tard). El 1209 va néixer la seva germana, la futura comtessa Adelaida I de Borgonya.
La seva mare Beatriu II de Borgonya va morir el 1231, quan tenia 40 anys, i la va succeir com a comte de Borgonya. Tres anys després, el 1234, va morir el seu pare i el va succeir com a duc d'Andechs i Merània, on fou el darrer. Com que l'emperador Hohenstaufen Frederic II, s'havia alia al duc Otó II de Wittelsbach l'August (1231-1253), Otó II de Merània, Ístria i Carniola i Otó III de Borgonya va canviar les aliances i es va posar al costat de l'enemic de Frederic, el papa Gregori IX.
El 1236 la seva germana Adelaida I de Borgonya es va casar amb Hug de Chalon fill del comte Joan I de Chalon (Hug va morir un any abans que el seu pare i mai fou comte de Chalon).
En el ferotge conflicte entre l'emperador i el papat, Otó II mateix va ser derrotat i el 1245 la marca de Carniola fou cedida per l'emperador al Patriarca d'Aquileia que la va infeudar (d'acord amb l'emperador) a Frederic II de Babenberg duc d'Àustria que va morir l'any següent; Otó mantenia encara la lluita i el patriarca no va fer cap nou investidura. Finalment Otó fou deposat finalment el 1247. Es va retirar al castell de Niesten prop de Weismain al bisbat de Bamberg, on va morir sense descendència l'any següent als 40 anys i sense hereu determinat. La casa de comtes d'Andechs i ducs d'Andechs-Merània es va extingir amb ell i els seus dominis foren completament annexionats pel bisbat de Bamberg. La seva germana la comtessa Adelaida I de Borgonya el va succeir al comtat de Borgonya quan tenia 39 anys, junt amb el seu marit Hug de Chalon que va esdevenir comte de Borgonya per dret uxori; la regència efectiva però la va tenir el sogre d'Adelaida, Joan I de Chalon, fins a la seva mort el 1267. La Marca d'Ístria, cedida al Patriarcat d'Aquileia, va quedar de fet en poder dels comtes de Gorízia o Gorz, com a feudataris del patriarca; Carniola també va estar en poder del patriarca (1245-1248) però el 1248 fou cedida a Ulric, fill de Bernat de Sponheim (duc de Caríntia 1202-1256).
# Jeune Nation

Jeune Nation fou un moviment ultradretà, feixista i nacionalista francès, fundat el 1949 per Pierre Sidos i els seus germans. Inspirat per Règim de Vichy i pel feixisme italià, el grup va rebre el suport des de molts nacionalistes joves durant la guerra algeriana (1954–62), especialment entre membres de l'exèrcit colonial francès. Promovent la violència de carrer i la insurrecció extra-parlamentària contra la Quarta República, els membres créien que la inestabilitat generada durant les guerres de descolonització portaria a un cop d'estat seguit per un règim nacionalista. Jeune Nation fou el principal moviment neofeixista de França durant la dècada de 1950, arribant a tenir entre 3 mil i 4 mil membres.
Acusats d'un atac amb bomba contra l'Assemblea Nacional, Jeune Nació va ser dissolt per decret oficial durant la crisi de maig de 1958. L'organització no obstant això va sobreviure els anys 60 a través d'altres organitzacions nacionalistes, principalment la Federació d'Alumnat Nacionalista (1960–1967), l'Organització de l'Exèrcit Secret (1961–1962), Europe-Action (1963–1966), Occident (1964–1968) i L'Œuvre Française (1968–2013), totes fundades per antics membres de Jeune Nation.

## Membres destacats

* Pierre Sidos — fundador de Jeune Nació, Occident i L'Œuvre Française
* Dominique Venner — fundador d'Europa-Acció
* François d'Orcival — membre del comitè d'editorial a Valeurs Actuelles
* Jean-Louis Tixier-Vignancour — candidat dins la 1965 elecció presidencial
* Jean-Jacques Susini — co-fundador de l'Organització Armée Secrète
* François Duprat — membre fundador del Front Nacional
* Richard Bohringer — Guanyador d'un Premi César
* Pierre Bousquet — fundant membre del Front Nacional
* Pierre Vial
* Alain Robert

## Referències

* ↑ D'Appollonia, 1998, p. 289–291.
* ↑ Doucet, David. «Entretien : Pierre Sidos» (en francès). Revue Charles, 2013. [Consulta: 10 agost 2019].
# Visvaldis

Visvaldis va ser un noble Latgalià duc del principat de Jersika durant els segles xii i xiii. A la Crònica d'Enric de Livònia se l'anomena rei (rex). Pertany a la dinastia ruríkida.

## Referències

* ↑ Bunge, Friedrich Georg von; Hildebrand, Hermann. Liv- est- kurländisches Urkundenbuch. (en alemany), 1853.
* ↑ Bruiningk, Hermann von; Busch, Nicolaus. Livländische Güterurkunden: aus den Jahren 1207 bis 1500 (en alemany). Jonck & Poliewsky, 1908.
# Joan Homs Vidal

Joan Homs Vidal (Reus, 1863 - Reus, mitjans del segle xx) va ser un escultor català.
Fill d'una família de boters, havia estat deixeble de l'escultor reusenc Andreu Arpa, que, quan es va retirar, li va deixar el taller que tenia a la plaça de sant Pere al costat de l'església prioral. La botiga era molt característica, situada en un angle de la plaça, i mostrava sempre en els seus aparadors imatgeria pròpia o d'algun escultor amic seu. Andreu Arpa el va recomanar públicament quan es va retirar. Les seves imatges, de temàtica religiosa quasi sempre, van decorar les esglésies dels pobles del Camp de Tarragona i de la seva ciutat. El 1919 va decorar i pintar un retaule nou per a l'església de Santa Maria de la Bovera, a Guimerà. El 1920 va fer una talla de la Puríssima per l'església de Santa Maria del Mar de Salou. El 1926 va restaurar uns altars a l'església de Prades. El mateix any va construir uns monuments per Setmana Santa per a l'església de Sant Jaume de Riudoms. El 1932, davant l'imminent inauguració per part de l'arquebisbe de Tarragona Vidal i Barraquer, de la nova església de Sant Joan de Reus, va muntar els altars de Santa Teresa i de Sant Antoni de Pàdua, sota la direcció de l'arquitecte Pere Caselles, i també la trona d'estil gòtic. Les últimes notícies que es tenen d'ell parlen de la construcció d'un monument neogòtic per a Setmana Santa per l'església de Sant Joan de Reus l'any 1933. El seu taller i botiga el va deixar a Joan Sotoca Montserrat, també escultor d'imatges religioses.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 360.
# Queimadas (Cap Verd)

Queimadas (crioll capverdià Kemada) és una vila al centre de l'illa de São Nicolau a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 3 kilòmetres al nord-oest de Ribeira Brava.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Micropterix calthella

Micropterix calthella és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Carl von Linné (Linnaeus) l'any 1761.
Es pot trobar en hàbitats humits arreu d'Europa (excepte el sud) i es distribueix també cap a l'est de la Sibèria central.
Té una envergadura força petita, de fins a 4.6 mm de longitud. Posseeix també unes ales anteriors amb unes bases morades distintives. S'alimenta d'adult de grans de pol·len d'una ampla varietat de plantes com Acer, Ajuga, Caltha, Cardamine, Carex, Crataegus, Mercurialis i Ranunculus.

## Referències

* ↑ Micropterix calthella Museu d'Història Natural (The Global Lepidoptera Index).
* Zeller-Lukashort, H. Christof [et al]. «A review of Micropterix Hübner, 1825 from northern and central Europe (Micropterigidae)». Nota Lepidopterologica, 30, 2, 2007, pàg. 235–298.
# Romanogobio vladykovi

Romanogobio vladykovi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al tram romanès del Danubi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Naseka, A.M. i J. Freyhof, 2004. Romanogobio parvus, a new gudgeon from River Kuban, southern Russia (Cyprinidae, Gobioninae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 15(1):17-23.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Orgerus

Orgerus és un municipi francès, situat al departament d'Yvelines i a la regió de l'Illa de França.
Forma part del cantó de Bonnières-sur-Seine, del districte de Mantes-la-Jolie i de la Comunitat de comunes del Pays Houdanais.
# Jordi Codí

Jordi Codí anomenat Curopalata (en llatí Georgius Codinus Curopalates, en grec medieval Γεώργιος Κώδινος ὁ Κυροπαλάτης) va ser un compilador grec romà d'Orient que tenia el càrrec de curopalata (d'on el seu sobrenom). Va morir probablement després de la caiguda de Constantinoble l'any 1453.
Va compilar dues obres importants, encara que les va escriure en un grec força corromput. Una tractava dels diferents càrrecs públics de l'església i de l'administració de l'imperi i una altra sobre les antiguitats de la capital. Aquestos llibres es titulen: Περὶ τῶν ὀφφικιαλίων τοῦ Παλατίου Κωνσταντινουτόλεως καὶ τῶν ὀφφικίων τῆς μεγάλης Ἐκκλησίας o De Officialibus Palatii Constantinopolitani et de Officiis Magnae Ecclesiae, i Παρεκβολαὶ ἐκ τῆς βίβλου τοῦ χρονίκου περὶ τῶν πατρίων Κωνσταντινουπόλεως" o "Excerpta ex Libro Chronico de Originibus Constantinopolitanis".
Les fonts principals d'aquestes obres, que Jordi Codí de vegades copia literalment, són les d'Hesiqui de Milet, Miquel Glicas, Juli Pòl·lux i el Cronicó Alexandrí. Les seves explicacions sobre els monuments i les estàtues de Constantinoble les treu de Joan Laurenci de Filadelfia, i d'una obra titulada Antiguitats de Constantinoble d'autor anònim que al seu torn havia copiat de Teodor Anagnostes i d'altres autors de l'època.

## Referències

* ↑ Codinus, Georgius. «De oficiis magnae eclessiae...». [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ Smith, William (ed.). «Codinus, Georgius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 7 setembre 2022].
# Jennie Kim

Jennie Kim (coreà: 김제니) (districte de Gangnam, 16 de gener de 1996) més coneguda amb el seu nom artístic Jennie, és una cantant i rapera sud-coreana. És membre del quartet femení Blackpink format el 2016 per YG Entertainment.

## Discografia

* 2018 – Solo

## Referències

* ↑ «The Reason Koreans Say “Whoa” by Hearing "Jenny Was Born in Cheongdam-dong"».
* ↑ «Blackpink's Major Debut: New K-Pop Girl Group Lands No. 1 & 2 on World Digital Songs Chart».
* ↑ «블랙핑크 “연습생 5년, 독기 품고 버텼다”(인터뷰②)» (en coreà), 04-11-2016. Arxivat de l'original el 2019-06-25.
* ↑ YG, BLACKPINK. «Jennie Kim Profile». [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Solo», 22. november 2018. [Consulta: 22. november 2018].
# Guacamai verd petit

El guacamai verd petit (Ara severus) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones boscoses i pantans d'Amèrica equatorial, des de Panamà cap al sud, a través de Colòmbia, oest de Veneçuela, Guaiana, est del Perú, nord i est de Bolívia i l'Amazònia del Brasil.
# Queimadelos

Santa María de Queimadelos és una parròquia i entitat local menor del municipi gallec de Mondariz, a la província de Pontevedra. Tenia el 2015 una població de 98 habitants agrupats en dues entitats de població: Aqueleido i A Armada.
Queimadelos va pertànyer a la jurisdicció de Sobroso per passar posteriorment a integrar-se en el municipi de Mondariz. És una de les nou entitats locals menors que existeixen a Galícia, constituïda el 21 de febrer de 1935 i que gestiona els monts de Peralta, Lagoa i Portela.

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-09-27. [Consulta: 26 setembre 2016].
# Maxomys hellwaldii

Maxomys hellwaldii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Sulawesi (Indonèsia), on viu a altituds d'entre 0 i 1.006 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos primaris tropicals perennifolis de plana. Està amenaçat per la destrucció del seu medi i, possiblement, la caça. L'espècie fou anomenada en honor de l'autor austríac Friedrich Anton Heller von Hellwald.

## Referències

* ↑ Clayton, E. Maxomys hellwaldii. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 28 desembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 185. ISBN 978-0801893049.
# Cinquanta-tres

El cinquanta-tres és un nombre natural que segueix el cinquanta-dos i precedeix el cinquanta-quatre. És un nombre primer que s'escriu 53 o LIII segons el sistema de numeració emprat.
Ocurrències del cinquanta-tres:
* Designa l'any 53 i el 53 aC.
* És la suma de cinc nombres primers consecutius: 5 + 7 + 11 + 13 + 17 = 53.
* És també un nombre primer de Sophie Germain, després del quaranta-u i abans del vuitanta-tres.
* És el codi telefònic internacional de Cuba.
* És el nombre atòmic del Iode.

## Referències

* ↑ «Matemàtiques (nivell ESO)/Llista de nombres primers de l'1 al 100000». Viquillibres. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Sophie Germain Prime» (en anglès). [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ Pérez, Carmen María. «Actualización de los prefijos telefónicos de Cuba y sus provincias» (en castellà). Periódico Cubano, 22-06-2019. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ «Iode». GEC. [Consulta: 16 abril 2022].