OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Voz del Penedès

La Voz del Penedès fou un setmanari en llengua castellana, declarat portaveu del Movimiento Nacional a la comarca de l'Alt Penedès, que va veure la llum el 29 de novembre de 1941 i es va publicar durant 55 anys ininterrompudament fins al desembre de 1996.
L'editava la Delegación de Prensa y Propaganda de Falange Española Tradicionalista y de las JONS, al servei de la ideologia, els valors i la moralitat imperant del moment, en constant lloança al règim del Caudillo i els estaments polítics que regien aleshores. Les temàtiques que el conformaven eren principalment de caràcter social de la vila, els esports, les pel·lícules setmanals, successos, productes disponibles de les cartilles de racionament, amb profusió de la publicitat del comerç principalment vilafranquí, encara que amb els anys es va fer més present el de tota la comarca. La resta era propaganda del règim.
Ja va existir un setmanari bilingüe La Voz del Panadès el 1896. Des del 2009 la revista es disponible en format digitalitzat a la xarxa Pandora.
| Relació de directors |
| Director | període |
| Alfons Chulvi Revoltós | novembre 1941 – febrer 1981 |
| Josep Montoro López | febrer 1981 – març 1983 |
| José Ballester Bustos | maig 1984 – desembre 1996 |

## Referències

* ↑ Penedés: semanario de información de Vilafranca y su comarca. Vilafranca del Penedés: Red Catalana de Prensa, 1972.
* ↑ Secció de Filosofia i Ciències. Catàleg històric general de la premsa en català. Volume 47 de Treballs de la Secció de Filosofia i Ciències Socials. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2015, p. 62. ISBN 9788499652498.
* ↑ «Els setmanaris Acció Catòlica, Panadés, La Voz del Penedès i Tothom, disponibles a Internet | RTVVilafranca». RTV Vilafranca, 18-12-2009.
* ↑ «Mor l'advocat i periodista vilafranquí José Ballester Bustos». El 3 de vuit, 25-05-2012. Arxivat de l'original el 2018-07-21. [Consulta: 21 juliol 2018].

## Enllaços externs

* La Voz del Penedès digitalitzada des de l'any 1941 fins al 1980 dins el projecte “Pandora”, de la Xarxa de Biblioteques de la Diputació de Barcelona:
# Variable de classe

Una variable de classe, en programació orientada a objectes, és una variable pròpia de la classe que la conté, al contrari que les variables d'instància. És un cas especial d'atribut de classe. Per invocar-la, no cal crear un objecte de la classe però si es vol cridar des d'una altra classe és necessari escriure el nom de la classe que la conté seguit d'un punt i el nom de la variable, d'aquesta forma:
nomClase.nomVariable

## Referències

* ↑ «The Java Tutorial, Variables». [Consulta: 21 octubre 2010].
* ↑ «The Java Tutorial, Understanding Instance and Class Members». [Consulta: 21 octubre 2010].
* ↑ «The Python Language Reference, Compound Statements». [Consulta: 21 octubre 2010].
* ↑ «Objective-C Runtime Reference». [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ «Class Variables in C#». [Consulta: 1r abril 2018].
# Turaba (Hail)

Turaba és una població de l'Aràbia Saudita a la província (imara) d'Hail.
És esmentada també com a Turba. No s'ha de confondre amb Turaba a la província de la Meca. Està situada a uns 150 km al nord-est d'Hail.

## Referències

* Admiralty Handbooks, Western Arabia and the Red Sea, Londres, 1946.
# Jofré de París

Jofré de París (Geoffroy de Paris; mort c. 1320), fou un clergue que treballà a la cort del rei Felip IV de França, conegut per ser l'autor d'una crònica sobre el regnat d'aquest monarca i altres obres en vers. No es coneix cap detall sobre la seva vida.

## Obres
### Chronique metrique de Philippe le Bel o Chronique rimée de Geoffroi de Paris.

Aquesta obra conté 7.918 versos i tracta sobre la història de França i la relació amb el papat, Flandes i el Sacre Imperi Romanogermànic entre els anys 1300 i 1316, fets que l'autor coneixia de primera mà, ja que va treballar a la cort. La descripció dels fets no és objectiva, sinó que es permet criticar i mostrar els seus sentiments, com per exemple en el cas de l'expulsió dels jueus el 1306.

### Dits morals

També se li atribueix l'autoria de diversos poemes curts (en francès dits moraux) que són llegendes de caràcter moralitzant, alguns en llatí i altres en francès, datats entre el 1314 i el 1318:
* Avisemens pour le roy Loys (adreçat al rei Lluís X)
* Du roy Phelippe qui ores regne (adreçat al rei Felip V)
* De alliatis
* De la creation du pape Jehan

## Referències

* Natalis de Wailly. Mémoire sur Geoffroi de Paris (en francès). París: Imprimerie royale, 1849.
* Hugh Chisholm. «Geoffrey of Paris». A: Encyclopædia Britannica. 11 (en anglès). Cambridge University Press, 1911, p. 617.
# Sagrari

En la religió catòlica el sagrari o tabernacle és el lloc de l'església on es guarda l'eucaristia o Santíssim Sagrament, constituint l'anomenada "reserva eucarística".
El sagrari o tabernacle s'afegeix amb freqüència al retaule i pot tenir-se com a part integrant d'aquest des del segle XV en què es troba generalitzada aquesta pràctica. Anteriorment les seves ubicacions podien ser molt variades: a l'era de les persecucions es guardava el sagrament en llenços o en capses que portaven a les seves cases els fidels. A l'època constantiniana i als segles posteriors immediats, se suspenia en una capsa sobre l'altar i penjant del baldaquí. Sovint aquesta capsa tenia forma de colom i s'anomenava "columba eucarística".
Més endavant, quan es van establir els retaules fixos, es posava en un sagrari al peu del retaule. El desenvolupament del culte eucarístic va comportar un augment creixent de les dimensions i la visibilitat dels sagraris. Alguns retaules barrocs van incorporar una fornícula anomenada manifestador per a realçar l'exposició als fidels del Santíssim Sagrament. Es pot trobar, per exemple, als retaules de Santa Maria d'Arenys de Mar i de Santa Maria de Cadaqués, ambdós obra de Pau Costa. També es troba al Retaule barroc del Miracle.
Sobretot a partir del Concili de Trento, a les esglésies dotades de diverses capelles, es va estendre el costum de destinar-ne una per al sagrari i el culte a l'eucaristia. És l'anomenada Capella del Santíssim o, popularment, capella fonda.
La capella del Santíssim de la Catedral de Tarragona va ser destinada i decorada amb aquesta finalitat a la fi del segle xvi.
Algunes capelles del Santíssim han estat objecte de notables intervencions per part d'artistes contemporanis com la de Josep Maria Subirachs al monestir de Montserrat o la de Miquel Barceló a la catedral de Mallorca.

## Vegeu també

* Sagrera
* Acollir-se a sagrat
* Pau i Treva de Déu

## Referències

* ↑ «Sagrari al Diccionari de les arts del TERMCAT». [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ «Capella fonda al Diccionari de les arts del TERMCAT». [Consulta: 15 gener 2016].
# Miró de Cerdanya

Miró de Cerdanya és el nom dels següents personatges:
* Miró I de Cerdanya és Miró el Vell, (? - 896), comte associat de Cerdanya amb poder sobre el pagus de Conflent (870-896). El comte de Cerdanya era el seu germà Guifré el Pilós.
* Miró II de Cerdanya (? - 927), comte de Cerdanya (897-927) (també comte de Besalú com a Miró I).
* Miró III de Cerdanya dit Bonfill (v 920 - Girona, 984), comte de Cerdanya (968-984) (també comte de Besalú com a Miró II).
# Senta Colomba de la Pluma

Senta Coloma de Brulhés (en francès Sainte-Colombe-en-Bruilhois) és un municipi francès, situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 694 | 743 | 920 | 998 | 1.238 | 1.345 | 1.638 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Hubert Duffour | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació del nom a la grafia gascona.
# La sang dels altres

La sang dels altres (títol original en francès Le Sang des autres) és una coproducció estatunidenca, canadenca i francesa dirigida per Claude Chabrol, estrenada el 1984 i doblada al català.
Adaptació de la novel·la homònima de Simone de Beauvoir, és la història d'una noia que saltironeja entre els vols existencialistes de les postures polítiques de la resistència i la responsabilitat de les conseqüències de les seves pròpies accions.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial a París, una jove escull entre col·laboració i resistència.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge |
| Jodie Foster | Hélène Bertrand |
| Michael Ontkean | Jean Blomart |
| Sam Neill | Dieter Bergman |
| Lambert Wilson | Paul Perrier |
| Stéphane Audran | Gigi Grandjouan |
| Alexandra Stewart | Madeleine |
| Jean-François Balmer | Charles Arnaud |
| John Vernon | El general Von Loenig |
| Roger Miremont | Marcel |
| Kate Reid | Mme Blomart |
| Jean-Pierre Aumont | M. Blomart |
| Samuel Fuller | El vell en un cafè |
| Didier Sauvegrain | Un soldat en un cafè |
| Harold Kay | |

## Referències

* ↑ Títol en català de la pel·lícula a Ésadir

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb (anglès)
# Grandrupt-de-Bains

Grandrupt-de-Bains és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 79 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Grandrupt-de-Bains era de 79 persones. Hi havia 30 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 7 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 39 habitatges eren cases. Tots els 30 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Grandrupt-de-Bains el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 12 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 16 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 29 eren actives i 14 eren inactives. Les 29 persones actives estaven ocupades(18 homes i 11 dones).. De les 14 persones inactives 4 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Grandrupt-de-Bains hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 396 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Grandrupt-de-Bains a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Grandrupt-de-Bains a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Vescomtat d'Eza

El Vescomtat d'Eza és un títol nobiliari espanyol, concedit per Felip V a José de Araiz Eza Gaztelu y Barricat, Senyor del Palau d'Eza a Navarra, el 4 de novembre de 1711.
Aquest títol va ser rehabilitat en 1900 per Luis de Marichalar y Monreal, que va passar a ser el vuitè vescomte d'Eza. Més tard, en 1925, va rehabilitar també al seu favor el marquesat de Ciria.
Aquest títol va passar més tard a la Casa de Montesa (vegeu marquesat de Montesa) en casar Leonor de Araiz Eza y Miranda amb Fernando Vicent de Montesa y Gorráiz-Beaumont. És actualment un títol de la Casa de Marichalar.
Actualment, el títol de Vescomte d'Eza és ostentat per Pablo Marichalar y Vigier, des del 2007, per distribució de Luis de Marichalar y Silva, VIII marquès de Ciria, X vescomte d'Eza.

## Història dels vescomtes d'Eza

Rehabilitat en 1900 per:
* Luis de Marichalar y Monreal (1873-1945), que va passar a ser el VIII vescomte d'Eza, VI marquès de Ciria (per rehabilitació al seu favor en 1925).
* Va casar amb María de la Encarnación Bruguera y Molinuevo. Li va succeir el seu fill:
* Francisco Javier de Marichalar y Bruguera (1903-1968), IX vescomte d'Eza, VII marquès de Ciria.
* Va casar amb Isabel de Silva y Azlor de Aragón. Li va succeir el seu fill:
* Luis Ignacio de Marichalar i Silva (1946-.), X vescomte d'Eza. VIII marquès de Ciria.
* Va casar amb Nadine Marie Béatrix Vigier de Bailliencourt anomenada Courcol. Li va succeir el seu fill:
* Pablo de Marichalar y Vigier, XI vescomte d'Eza.

## Referències

* ↑ Eza a l'Enciclopèdia de Navarra
* ↑ Vescomtes d'Eza a geneall.net
# Unió Nacional Espanyola (antifranquisme)

La Unió Nacional Espanyola (UNE) (en castellà: Union Nacional Española, UNE) va ser una organització creada a Montalban el 1942 promoguda pel PCE amb el suport dels aliats que perseguia evitar l'entrada d'Espanya en la Segona Guerra Mundial, i la reinstauració d'un sistema republicà a Espanya per substituir al Franquisme que havia guanyat la Guerra Civil espanyola, alhora que lluitava contra els ocupants nazis a França. Tenia dues publicacions: Pueblo Español: periódico de la Unidad de todos los españoles contra Franco y la Falange i Unidad Reconquista de España. Portavoz de la 241 brigada 186 División de Guerrilleros al Servicio de Unión Nacional.
L'organització es va crear al voltant del Partit Comunista d'Espanya (PCE) i en ella s'integraven dissidents d'altres grups polítics, excloent els corrents marxistes, feixistes i independentistes. La Unión recolzava amb totes les seves forces al moviment guerriller, que mantenia encès, i va arribar a tenir el 1944 21 grups, dos de la CNT, dos d'Izquierda Republicana, un del PSOE, 10 del PCE i sis del PSUC.

## Referències

* ↑ «Fundación Bernardo Aladrén». [Consulta: 26 gener 2010].
* ↑ Alfonso Domingo, El Canto del Buho p.128

## Enllaços externs

* Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes Bases para la Unión Nacional Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Sagramental

El Sagramental era una organització paramilitar fonamentada en la germandat entre diversos pobles per a garantir llur pròpia seguretat, feta per mitjà de jurament, i, per això, anomenada Sagramental a Catalunya des del 1257 com a mínim.
La gradual coordinació dels camperols i contra les agressions externes dugué a l'establiment del sagramental en 1068 i d'un usatge denominat Princeps namque. Ambdós textos legals configuren el caràcter alhora policial (en l'àmbit local) i militar (en el general) conferit al sometent. Fou institucionalitzat definitivament durant el regnat de Jaume I, al segle xiii. A Catalunya, l'usatge Princeps namque establia la participació obligatòria de tot home útil en la defensa del país, en cas d'amenaça exterior.
Els compromesos en el Sagramental eren convocats, en cas de perill, amb fogueres enceses de cim a cim, en forma d'Host, a so de corn, toc de trompeta o repic de campanes, és a dir, "so metent", mot aquest que al segle xvi tendí a prevaler i a substituir el de Sagramental.
* El primer Sagramental fou jurat el 1257 pels pobles del pla del Llobregat.
* El 1314 Jaume II creà el Sagramental del Vallès, que fou unit a l'anterior -la vegueria passà a denominar-se de Barcelona i del Vallès-.
* El 1395 foren afegits els Sagramentals de Moià i del Maresme i la vegueria ampliava la denominació i era dita de Barcelona, del Vallès, de Moià i del Maresme.

## Referències

* ↑ Mata, Jordi; Alcoberro, Agustí «10 arguments per rebatre els equívos històrics més habituals sobre Catalunya» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.127, 01-03-2013, p.24-35. ISSN: 1695-2014.
* ↑ González Calleja, Eduardo; del Rey Reguillo, Fernando. La Defensa Armada Contra la Revolución: Una Historia de Las Guardias Cívicas en la España Del Siglo XX (en castellà). Editorial CSIC, 1995, p. 58. ISBN 8400075528.

## Vegeu també

* Sometent
* Carta de Comunió i Amistat
# Merla cama-roja

La merla cama-roja (Turdus plumbeus) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, medi urbà i matolls de les terres baixes i muntanyes de les illes Bahames septentrionals, Cuba incloent petites illes i l'illa de la Juventud, Cayman Brac, a les illes Caiman, la Hispaniola, La Gonâve i altres illes properes, Puerto Rico i Dominica.

## Taxonomia

A la classificació del Handbook of the Birds of the World es considera que en realitat es tracta de tres espècies diferents:
* Turdus plumbeus (sensu stricto) - merla cama-roja de les Bahames.
* Turdus ardosiaceus Vieillot, 1822 - merla cama-roja de les Antilles
* Turdus rubripes Temminck, 1826 - merla cama-roja de Cuba.

## Referències

* ↑ merla cama-roja«Merla cama-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ merla cama-roja de les Bahames«Merla cama-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ merla cama-roja de les Antilles «Merla cama-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ merla cama-roja de Cuba«Merla cama-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# La sardana de les monges

La sardana de les monges és una composició per a veus mixtes d'Enric Morera sobre un poema d'Àngel Guimerà.
La sardana va ser prohibida durant la dictadura de Primo de Rivera (1922-1930), la qual cosa va incrementar la seva popularitat durant la instauració de la República el 1931 i durant la guerra.

## Lletra

Al davant de l'ermita de Sant Rafel
les sardanes airoses pugen al cel,
i tothom sent en l'ànima dolçor de mel.
Sardanes com aquestes mai s'han sentit.
Fins les ballen els avis quan ve la nit.
I als genolls de la mare canta el petit.
Per planúries i serres escampa el vent
de la cobla les notes alegrement,
i fins l'ona s'hi acosta, que al lluny la sent.
En un coll de muntanyes hi ha un monestir.
De puntetes les monges van al jardí,
que les roses encenen, i el llessamí.
Les sardanes arriben fins als seus cors
amb gatzara i rialles dels balladors,
i entorn d'elles, els arbres, quines remors!
Dues monges, a l'ombra, les mans s'han pres;
ja se n'hi ajunten d'altres, i altres després;
les de més lluny s'acosten; tothom ja hi és.
Ballen totes porugues, ben dolçament;
enrogides de galtes, mig somrient,
i sos peus en la terra, ni menys se'ls sent.
Rondinant l'abadessa ja se n'hi va.
Sent-hi a prop, llagrimeja; no sap renyar,
que ella també n'és filla de l'Empordà.
La lluna que s'aixeca, les monges veu.
Pel damunt de la tàpia la cara treu,
i així els diu, bondadosa: -Balleu, balleu!
# Gruixinski

Gruixinski (en rus: Грушинский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 163 habitants, pertany al municipi de Karguínskaia.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Unió Nacional Africana de Moçambic Independent

La Unió Nacional Africana de Moçambic Independent (UNAMI) fou una organització creada en 1961 a Niassalàndia (actualment Malawi). Juntament amb la Unió Nacional Africana de Moçambic (UNAM) i amb la Unió Democràtica Nacional de Moçambic (UDENAMO), donà origen al Frente de Libertação de Moçambique (FRELIMO) en 25 de juny de 1962. El seu origen es remunta a 1959 amb la creació de l'Associação Nacional Africana, a Tete.

## Referències

* ↑ Não tivemos capacidade para gerir as lojas do povo, O País, 8 de maig de 2012
* ↑ Comunidades imaginadas: nação e nacionalismos em África de Luís Reis Torgal, Fernando Tavares Pimenta, Julião Soares Sousa - Google books
# Klubi Sportiv Flamurtari Vlorë

El Klubi Sportiv Flamurtari Vlorë és un club de futbol albanès de la ciutat de Vlorë.

## Història

Evolució del nom:
* 1923: SK Jeronim Vlorë
* 1935: KS Ismail Qemali Vlorë
* 1945: KS Flamurtari Vlorë
* 1950: Puna Vlorë
* 1956: KS Flamurtari Vlorë

## Palmarès

* Lliga albanesa de futbol: 1
** 1991
* Copa albanesa de futbol: 3
** 1985, 1988, 2009, 2014
* Supercopa albanesa de futbol: 2
** 1990, 1991
* Copa Spartak: 1
** 1954

## Entrenadors destacats

* Bejkush Birçe
* Leonidha Çurri
* Skënder Ibrahimi
* Edmond Liçaj

## Futbolistes destacats

* Nima Nakisa
* Sokol Kushta
* Vasil Ruci
* Mexhit Haxhiu
* Eqerem Memushi
* Rrapo Taho
* Kreshnik Çipi
* Latif Gjondeda
* Nesti Arapi
* Leonidha Çurri
* Petro Ruci
* Skënder Ibrahimi
* Nako Saraçi
* Luan Birçe
* Roland Iljadhi
* Alfred Ferko
* Alfred Zijai
* Viktor Daullja
* Gjergj Dëma
* Edmond Liçaj
* Spiro Çurri
* Agim Bubeqi
* Ervin Skela
* Geri Çipi

## Enllaços externs

* Klubi Sportiv Flamurtari Vlorë - Lloc web oficial
* Flamurtari a UEFA.COM (anglès)
* Flamurtari a EUFO.DE (anglès)
# Sagramor de Scuvero Brandão

Sagramor de Scuvero Brandão (São Paulo, 30 de setembre de 1921 - Rio de Janeiro, 9 d'octubre de 1995), de nom de casada Sagramor de Scuvero Martins, va ser una escriptora, locutora de radio i actriu brasilera, esposa del periodista i músic Miguel Gustavo. La parella va tenir dues filles.
Nascuda l'any 1921 a São Paulo, va començar la seva carrera com a presentadora de ràdio en emissions locals.
Després de traslladar-se a Rio de Janeiro, va continuar treballar per a la ràdio, sobretot a Rádio Globo, Rádio Bandeirantes i Rádio Mayrink Veiga.
També escriu diversos llibres infantils. De 1948 a 1956, va ser regidora municipal de Rio de Janeiro, i va ser la primera dona escollida per al consell municipal.
Va morir de càncer l'any 1995 a Rio de Janeiro.

## Emissions a Rádio Globo

* 1945 : Programa Feminino
* 1945 : Marcha Nupcial
* 1946–1952 : O Mundo Não Vale O Seu Lar

## Libres

* Na casa do sonho - Editora Anchieta - 1941
* Eu quero ficar homem - Editora do Brasil

## Referències

* ↑ «Rádio Clube do Brasil». Fundació Getúlio Vargas. [Consulta: 8 setembre 2023].
* ↑ «Revista do Rádio». memoria.bn.br. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ «Mulheres e crianças ganham programação exclusiva nos vinte primeiros anos do Rádio». intercom.org.br. [Consulta: 8 setembre 2023].
* ↑ «Sagramor de Scuvero». museudatv.com.br. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ «Famosos que partiram». famososquepartiram.com. [Consulta: 8 setembre 2023].
# Molí d'oli d'Abella

El Molí d'oli d'Abella és un antic molí d'oli del terme municipal d'Abella de la Conca, pertanyent al mateix poble cap del municipi, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat al fons de la vall del riu d'Abella, a la seva dreta, a prop i al sud-oest de Cal Miquelet. És a la part central de la partida de La Planta Gran.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic de caràcter descriptiu: és el molí d'oli del poble d'Abella de la Conca, que donava servei a la major part de pagesos d'aquest poble.

## Enllaços externs

* El Molí d'oli d'Abella en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Maquinària del molí d'oli
* Façana de migdia