OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Esportiu Municipal de l'Espanya Industrial

El Centre Esportiu Municipal de l'Espanya Industrial està situat al costat del parc del mateix nom, al districte de Sants-Montjuïc de Barcelona.

## Història i descripció

Projectat pels arquitectes Ramon Artigues i Ramon Sanabria, fou inaugurat el 7 de desembre del 1991 per a acollir la Copa del Món d'Halterofília abans de les proves d'aquest esport als Jocs Olímpics de 1992.
Des de l'any 1993 és gestionat pel Secretariat d'Entitats de Sants, Hostafrancs i la Bordeta, i ha estat remodelat en diverses ocasions. Amb més de 10.000 m², disposa d'una pista poliesportiva on s'hi entrenen diversos petits clubs esportius de la zona, una piscina coberta amb 6 carrils, un gimnàs i tres sales de bàdminton.

## Referències

* ↑ «Centre Esportiu Municipal l'Espanya Industrial». Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Poliesportiu Municipal de l'Espanya Industrial». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Pavelló de l'Espanya Industrial». BarcelonaOlímpica. Arxivat de l'original el 03-08-2021.

## Enllaços externs

* Centre Esportiu Municipal de l'Espanya Industrial - Lloc web oficial
# Vertumne

Vertumne, va ser una divinitat venerada pels etruscs i pels romans. El seu nom en etrusc era Veltumna o Voltumna; en llatí Vertumnus o Vortumnus. El principal atribut va ser el de presidir els canvis estacionals de la natura.

## Característiques

Personificava el control del pas del temps i les mutacions, la noció del canvi d'estacions i, a més, presidia la maduració dels fruits. Se li atribuïa el do de transformar-se en qualsevol forma que desitgés. El seu nom deriva de la mateixa arrel indoeuropea present en el verb llatí vertere que implica els significats («girar, canviar») i està en relació amb el terme sànscrit vártate, del mateix significat.

## Origen i mitologia

Probablement va ser un rei d'Etrúria que, a causa de la cura que havia realitzat amb fruits i plantes dels jardins, va ser elevat a déu després de la seva mort. El seu culte va passar dels etruscs als romans, on va ser considerat com el déu dels jardins i dels horts. Les seves competències diferien de les de Príap, ja que s'encarregava principalment de la fecunditat de la terra, de la germinació de les plantes, de la seva floració i de la maduració dels fruits.
Per tenia el privilegi de poder canviar de forma al seu grat, va fer servir aquest recurs amb el propòsit de fer-se estimar per la nimfa Pomona, que va ser la seva esposa. Aquesta feliç i immortal parella envelleix i es rejoveneix de manera periòdica sense morir mai.
En aquesta faula l'al·legoria és clara, ja que es tracta del cicle anual i de la successió ininterrompuda de les estacions. Ovidi recolza aquesta concepció de Vertumne i diu que aquest déu va anar prenent progressivament la figura d'un llaurador, d'un segador, d'un vinyataire, i finalment d'una vella dona, designant així la primavera l'estiu, la tardor i l'hivern.

## Culte

El Veltumna etrusc fou protector de la ciutat de Volsinii, on li van dedicar un santuari que era lloc de reunió dels etruscs anomenat Fanum Voltumnae. Es tractava potser d'un epítet o d'un aspecte del déu Tínia (equivalent al Júpiter dels romans) i davant del qual es feien juraments solemnes.
Després de la destrucció de Volsinii el 264 aC el déu fou transferit a Roma (ritus de l'evocatio) i li van construir un temple a l'Aventí. A més tenia una estàtua de bronze, obra de l'escultor Mamurius Veturius, al fòrum Romà prop del vicus Tuscus on començava el mercat perquè el déu tingués cura de les llegums i de les fruites. Era representat amb la cara d'un home jove amb una corona d'herbes de diferents espècies, tenint a la mà esquerra fruites, i a la dreta el corn de l'abundància.
Les festes en el seu honor, la Vertumnàlia, se celebraven el 13 d'agost.

## Referències

* 1 2 Marc Terenci Varró, "De Lingua Latina" V 46
* 1 2 Properci "Elegies", IV, 2, 74
* ↑ Ovidi, "Les Metamorfosis" XIV,643
* ↑ Hamblin, Dora Jane. The Etruscans (en anglès). Time Life Education, 1975, p. 116. ISBN 978-0809412914.
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe condita, IV, 23, 25 e 61; V, 17; VI, 2
* ↑ Ciceró "De Divinatione" I 92
* ↑ CIL VI, 00804
* ↑ Ovidi, Fasti

## Vegeu també

* Vertumne i Pomona (Camille Claudel)
# Írafár

Írafár (pronunciat en islandès, ærafaur) és un grup de música pop-rock islandès. Es va formar el 1998 a la ciutat de Reykjavík. El seu nom significa "neguit".
L'estiu de l'any 2000 Írafár va publicar el seu primer single amb la cançó Hvar er ég? (On sóc?). L'any 2001 el van seguir dos singles més, però no va ser fins a principis de novembre del 2002 quan, després de signar un contracte amb la principal discogràfica islandesa Skífan, Írafár va publicar el primer àlbum: Allt sem ég sé (Tot el que veig). Aquest àlbum ha estat el disc que més ràpidament s'ha venut de la història musical islandesa dels darrers 25 anys. De fet, va aconseguir ser disc de platí, cosa poc habitual al país.
El 2003, Birgitta Haukdal va esdevenir la cantant femenina de pop més famosa d'Islàndia i va ser votada l'Estrella del Pop de l'any i Artista de l'Any.

## Eurovisió

Després que Birgitta Haukdal guanyés la final nacional, la banda va ser escollida per representar la ràdio i televisió pública islandesa al Festival de la Cançó de l'Eurovisió de l'any 2003 a Riga, Letònia amb la cançó Open your heart (Obre el teu cor), originalment titulada Segðu mér allt (Digues-m'ho tot). Finalment, Islàndia va aconseguir la 8a posició.
Haukdal va intentar sense èxit representar de nou Islàndia a l'Eurovisió el 2006 amb la cançó Mynd Af Þér (Imatge de tu).

## Membres

* Birgitta Haukdal Cantant solista
* Sigurður Rúnar Samúelsson Baixista
* Vignir Snær Vigfússon Guitarrista i cantant
* Andri Guðmundsson Pianista
* Jóhann Bachmann Ólafsson Bateria

## Discografia

* 2002 Allt sem ég sé
* 2003 Lag vikunnar
* 2003 Nýtt upphaf
* 2005 Alla tíð
* 2005 Ég missi alla stjórn
* 2005 Írafár
* 2005 Leyndarmál

## Enllaços externs

* Web Oficial d'Íráfar Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine. (islandès)
# Publi Memmi Règul

Publi Memmi Règul (en llatí Publius Memmius Regulus) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Mèmmia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser cònsol sufecte l'any 31 i, més tard, prefecte de Macedònia i Acaia on va rebre ordres de Calígula de portar a Roma des d'Olímpia, l'estàtua de Júpiter que havia fet Fídies.
Memmi es va casar amb Lòl·lia Paulina, però Calígula, davant de la bellesa de la noia, va ordenar el seu divorci. Publi Memmi va morir l'any 63.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1037?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=Memmia+gensSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1027. ]
# Orió de Tebes

Orió, en llatí Orion, en grec antic Ὠρίων, fou el nom d'un escriptor grec mencionat per Suides. Havia nascut a Tebes, a l'antic Egipte, i fou l'autor de l'obra ἀνθολόγιον en tres llibres, dedicats a Eudòxia Augusta, la dona de l'emperador Teodosi II, el que permet situar la seva època vers la meitat del segle v. Suides parla també d'un Orus (Ωρος) de Tebes que podria ser la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Orion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 56
# Mecé

Mecé (en bretó Mezieg, en gal·ló Meczaé) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 542 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 649 | 581 | 487 | 446 | 394 | 468 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Maurice Baugendre | |
# Província de Manuel María Caballero

La província de Manuel María Caballero o província Caballero és una de les 15 províncies del Departament de Santa Cruz a Bolívia. Està dividida administrativament en dos municipis: Comarapa (la capital) i Saipina.
La província va ser creada el 1960, durant la presidència de Víctor Paz Estenssoro, i rep el nom del periodista, advocat i polític Manuel María Caballero, diputat de la República.

## Referències

* ↑ https://gacetaoficial.santacruz.gob.bo/archivos/estatuto_autonomico.pdf
# Estats Malais no Federats

Els Estats Malais no Federats o Estats Malais Protegits fou una denominació convencional per designar conjuntament a aquells estats de la península Malaia que no formaven part dels Estats Malais Federats tot i que com aquestos estaven sota protectorat britànic.
Siam dominava des del 1791 els estats d'Ulu Perak (Perak va quedar dividit en la partició que es va fer aquest any i la resta va quedar en zona d'influència britànica), Kelantan i Trenganu. El 1821 va ocupar Kedah i després d'uns anys de lluita amb el sultà local, aquest fou restaurat com a tributari però Perlis va quedar constituït en sultanat separat directament vassall de la corona siamesa (1842). Al sud de tots aquestos estats quedava Johore que el 1853 es va fraccionar quan se'n va separar Pahang. Els britànics van establir el protectorat sobre alguns estats estats com Perak (1874), Selangor (1874), Sungei Ujong (1874), Jelebu (1885/1886), Rembau (1887) i el 1888 Pahang gairebé al mateix temps que Sri Menanti i altres petits estats que formaven Negeri Sembilan. Sungei Ujong, Jelebu i Rembau foren reunits a Negeri Sembilan el 1895, i el 1896 aquest estat i els de Perak, Pahang i Selangor es van unir per formar els Estats Malais Federats. Johore, on els sultans eren descendents dels de Malaca, tot i haver acceptat el protectorat el 1885 va restar al marge de la federació i fou de fet el primer estat malai no federat tot i que el 1896 encara no se li va donar aquest nom.
El 9 de juliol de 1909 una modificació de fronteres va deixar dins la zona d'influència britànica quatre estats malais que abans pertanyien a Siam: Perlis, Kedah, Kelantan i Trengganu que van ser anomenats conjuntament Estats Malais Protegits o Estats Malais no Federats, si bé no tenien cap tipus d'administració en comú. El 1914 Johore fou considerat dins d'aquest grup. Aquesta situació va durar fins al desembre de 1941 quan els estats federats (excepte Johore) foren ocupats pels japonesos. Johore ho fou a finals de gener de 1942. El 20 d'agost de 1943 els quatre primers estats eren retornats a Siam.
El 8 de setembre de 1945 amb la rendició japonesa, Siam va perdre els quatre estats que foren recuperats pels britànics i posats altre cop sota protectorat igual que pel seu costat ho fou Johore. Els quatre estats i Johore es van unir amb els Estats Malais Federats l'1 d'abril de 1946 per formar la Unió Malaia.
# Épinay-Champlâtreux

Épinay-Champlâtreux és un municipi francès, situat al departament de Val-d'Oise i a la regió d'Illa de França. L'any 2007 tenia 67 habitants.
Forma part del cantó de Fosses, del districte de Sarcelles i de la Comunitat de comunes Carnelle Pays-de-France.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Épinay-Champlâtreux era de 67 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

Tots els 25 habitatges que hi havia el 2007 eren l'habitatge principal de la família. 19 eren cases i 7 eren apartaments. Dels 25 habitatges principals, 8 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 13 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Épinay-Champlâtreux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 47 persones, 34 eren actives i 13 eren inactives. De les 34 persones actives 32 estaven ocupades (16 homes i 16 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 13 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses immobiliàries i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Épinay-Champlâtreux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Épinay-Champlâtreux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Publi Magi Ciló

Publi Magi Ciló (Publius Magius Cilo) fou l'assassí de Marc Claudi Marcel (cònsol el 51 aC) al Pireu el [45 aC]. Després del crim es va suïcidar. Era client de Marcel i van circular rumors que Juli Cèsar havia instigat l'assassinat. Brut va escriure a Ciceró defensant a Cèsar d'aquesta acusació. Sembla que els motius reals del crim foren més aviat personals.
# Przewodów

Przewodów és un poble del districte administratiu de Gmina Dołhobyczów, dins del comtat de Hrubieszów, Voivodat de Lublin, al sud-est de Polònia, prop de la frontera amb Ucraïna. Es troba aproximadament a 15 quilòmetres al sud-oest de Dołhobyczów, 39 km al sud de Hrubieszów i 129 km al sud-est de la capital regional Lublin. El poble està situat a la regió històrica de Galítsia.
El 2021 tenia 413 habitants.

## Referències

* ↑ «Central Statistical Office (GUS) – TERYT (National Register of Territorial Land Apportionment Journal)» (en polonès), 01-06-2008.
* ↑ «Sokal (The early 1900s gazetteer of Austria-Hungary: Galizien)» (en anglès). Arxivat de l'original el 19 February 2018. [Consulta: 18 febrer 2018].
* ↑ «The village of Przewodów» (en polonès). polskawliczbach.pl. [Consulta: 15 novembre 2022].

## Vegeu també

* Atac amb míssils sobre Polònia
# Caterina Alessandra

Caterina Alessandra (c. 1772 - desconeguda) va ser una compositora italiana. Ella va compondre cançons. La Biblioteca del Congrés emmagatzema l'obra (cançoner) Se viver non posso de Caterina Alessandra.
En molts diccionaris de música, Caterina Alessandra es confon amb la monja i compositora benedictina Caterina Assandra, que va compondre motets sagrats. Per exemple, la Gran Enciclopèdia de la Música Clásica en castellà descriu la compositora "Caterina Assandra" sota el lema "Alessandra, Caterina". Tant Aaron I. Cohen com la Biblioteca del Congrés dels Estats Units assenyalen aquesta confusió comuna de persones en la literatura musical.

## Notes

* ↑ Aquest article és una traducció de l'article homònim de la Viquipèdia en alemany de l'autor original. L'autor va revisar el breu article sobre Caterina Alessandra a Aaron I. Cohen: International Encyclopedia of Woman Composers. (New York 1987).
* ↑ Cohen no proporciona més informació biogràfica o laboral sobre Caterina Alessandra i actualment no es coneix per altres fonts.

## Referències

* 1 2 3 Alessandra, Caterina. In: Aaron I. Cohen: International Encyclopedia of Woman Composers. 2. Auflage. Band 1. Books & Music Inc., New York 1987, ISBN 0-9617485-0-8, p. 12.
* ↑ Alessandra, Caterina In: María Antonia Estévez (ed.): Gran Enciclopedia de la Música Clásica 1a edició. part 1 (A–Fa, pàgines 1–400). SARPE (Sociedad Anónima de Revistas), Madrid 1980, ISBN 84-7291-226-4, p. 35.
# Zbehňov

Zbehňov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1240.
# Vladímir Zakhàrov

Vladímir Grigórievitx Zakhàrov (rus: Влади́мир Григо́рьевич Заха́ров - Bogodúkhov, avui part de Donetsk, 18 de setembre de 1901 - Moscou, 13 de juliol de 1956) fou un compositor rus i soviètic.
Va néixer a prop Donetsk en l'actual Ucraïna. En 1912-1921 va viure a la ciutat de Taganrog, on va estudiar al Gimnàs Txèkhov i va assistir a classes de música de Valerian Mol·la a l'Escola de Música Taganrog. Es va graduar al Conservatori de Rostov el 1927. La seva perllongada connexió amb el Cor Piatnitski (des de 1932) li va donar moltes oportunitats per compondre música coral. La majoria de les seves cançons són en forma camperola. Fins i tot en algun moment més tard, ningú pot dir si una de les seves famoses cançons era una composició o un arranjament d'una peça popular.
El 1920, ell i altres compositors van formar l'Associació Russa de Músics Proletaris (RAPM) i es va convertir en un membre actiu d'aquesta associació.
Vladímir Zakhàrov va ser guardonat amb el títol d'Artista del Poble de l'URSS el 1944, amb l'Orde de la Bandera Roja del Treball (1951), i va rebre tres Premis Stalin (1942, 1946 i 1952) i una Orde de Lenin (1944). Es va incorporar al Partit Comunista el 1944.
En 1948 va ser nomenat un dels secretaris principals de la Unió de Compositors Soviètics. Fou una figura activa en la persecució als compositors "formalistes". Entre els que van ser denunciats per ell s'inclouen Dmitri Xostakóvitx, Serguei Prokófiev, Aram Khatxaturian, Nikolai Miaskovski i Vanó Muradeli.

## Referències

* ↑ Grove Dictionary of Music and Musicians
* ↑ Elizabeth Wilson - Shostakovich a life remembered
# Àcid nisínic

L'àcid nisínic, de nom sistemàtic àcid (6Z,9Z,12Z,15Z,18Z,21Z)-tetracosa-6,9,12,15,18,21-hexaenoic, és un àcid carboxílic poliinsaturat de cadena lineal amb vint-i-quatre àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C24H36O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras ω-3, ja que té un doble enllaç C=C situat entre el carboni 3 i el 4 començant per l'extrem oposat al grup carboxil, i se simbolitza per C24:6 n-3 o C24:6 ω-3, que fa referència al fet que té en total sis enllaços dobles C=C, tots ells en conformació cis.
A temperatura ambient és un sòlid de densitat 0,9452 g/cm³ i índex de refracció 1,5122 a 20 °C. És insoluble en aigua i soluble en benzè, cloroform, metanol, dietilèter i èter de petroli. Fou identificat el 1934, i elucidada la seva estructura el 1935, pels investigadors japonesos Yoshiyuki Toyama i Tomotaro Tsuchyia a l'oli de sardina japonesa (Clupanodon melanostica) i a l'oli de bacallà, al cap d'olla negre, i en el tauró Squalus sucklii. També proposaren el nom àcid nisínic, sense explicar el seu origen. Posteriorment s'ha aïllat en diverses espècies d'equinoderms (crinoïdeus i estrelles de mar amb potes) i en grumers del gènere Aurelia.

## Referències

* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0225)». Arxivat de l'original el 2018-04-18. [Consulta: 18 març 2018].
* ↑ Toyama, Y.; Tsuchiya, T. «Highly unsaturated C$_{24}$-acids in herring, cod liver, pilot whale, and aburazame liver oils». J. Soc. Chem. Ind., Japan, 37, 9, 1934, pàg. 530B-534B.
* ↑ Toyama, Yoshiyuki; Tsuchiya, Tomotaro «The highly unsaturated acids in sardine oil. X. the separation of highly unsaturated c$_{24}$-acids». Bulletin of the Chemical Society of Japan, 10, 11, 01-11-1935, pàg. 543–547. DOI: 10.1246/bcsj.10.543. ISSN: 0009-2673.
* ↑ A. W. Ralston. Fatty Acids And Their Derivatives, 1948.
* ↑ Takagi, Toru; Kaneniwa, Masaki; Itabashi, Yutaka «Fatty acids in crinoidea and ophiuroidea: Occurrence of all-cis-6,9,12,15,18,21-tetracosahexaenoic acid» (en anglès). Lipids, 21, 7, 01-07-1986, pàg. 430–433. DOI: 10.1007/bf02536398. ISSN: 1558-9307.
* ↑ Nichols, Peter D.; Danaher, Kathryn T.; Koslow, J. Anthony «Occurrence of high levels of tetracosahexaenoic acid in the jellyfish Aurelia sp.» (en anglès). Lipids, 38, 11, 01-11-2003, pàg. 1207–1210. DOI: 10.1007/s11745-003-1180-z. ISSN: 1558-9307.
# Radicondoli

Radicondoli és un comune (municipi) de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 60 km al sud-oest de Florència i uns 25 km al sud-oest de Siena. L'1 de gener de 2018 tenia 935 habitants.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Radicondoli entre 1861 i
* Font: ISTAT - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Llocs d'interès

Entre les esglésies de Radicondoli hi ha la Collegiata dei Santi Simone e Giuda, amb obres de Pietro di Domenico i Alessandro Casolani.

## Referències

* ↑ ISTAT. «Resident population on 1st January» (en anglès). [Consulta: 4 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Radicondoli - Lloc web oficial (italià)
# Palau de Justícia (Lleida)

* Per a altres significats, vegeu «antic Palau de Justícia».
El Palau de Justícia és l'edifici que acull avui dia els jutjats de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici amb un desplegament lineal i horitzontal vinculat a la geografia, més que a la ciutat (adopta l'escala del tossal de la Seu). Donada la seva adaptació a la topografia, la construcció té una planta de traçat serpentejant: «l'edifici reconeix la seva vinculació a la muntanya més que a la ciutat, i és per això que recull les topografies orgàniques del tossal més que els traçats racionals i rectilinis de la ciutat», afirmen Marzà i Subirà.
L'edifici és capaç de resoldre, a més, la necessitat d'ubicar una torre de telecomunicacions que fos respectuosa amb el campanar de la Seu Vella, que domina la ciutat i tot el Pla de Lleida. Aquesta torre permet introduir un element vertical a la configuració horitzontal de l'edifici dels jutjats i, a més, proporciona un accés des de la part baixa de la ciutat a la part més elevada del turó mitjançant un ascensor.

## Referències

* 1 2 «PALAU DE JUSTÍCIA I TORRE DE TELECOMUNICACIONS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 novembre 2022].
# Marián

Marián és una pel·lícula espanyola del 1977 dirigida per Luis Martínez Cortés, coautor del guió amb Juan Antonio Porto i protagonitzada per Isabel Mestres. Fou rodada a Otsagabia, als Pirineus de Navarra.

## Argument

Marián és una jove de 27 anys amb una forta vida interior però totalment insensible i frígida. Casada amb el seu cosí Jaime, no és feliç degut al sentiment de repulsa vers els homes en general provocat per Alfredo, el nou marit de la seva mare, Ana. Té algunes relacions extraconjugals que tampoc aconsegueixen satisfer-la. Quan coneix l’escriptor Marcos Salazar creu veure en ell la reencarnació del seu pare mort i neix en ella una fascinació patològica.

## Repartiment

* Héctor Alterio: Alfredo
* María Asquerino: Ana
* Eduardo Bea
* Alberto Belmonte: Jaime
* Lina Canalejas: Irene Sierra
* Javier Escrivá: Marcos Salazar
* Fernando Hilbeck
* Isabel Mestres: Marian
* Susana Prados
* Mari Carmen Sierra
* Xabier Elorriaga
* Henry Gregor
* Darío Escrivá
* Mario Toas
* Ángel Menéndez
* Roberto Daniel
* Manuela Camacho
* Anastasio de la Fuente
* José Luis Murillo

## Estrena

Fou exhibida per primer cop a la secció Nuevos Realizadores del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1978.

## Referències

* ↑ Fragment de l'entrevista a Isabel Mestres
* ↑ Marián a cine.com
* ↑ MARIÁN al web del Festival