OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Potencial de Woods–Saxon

El potencial de Woods-Saxon representa l'energia potencial del camp mitjà dels nucleons (protons i neutrons) dins del nucli atòmic. El potencial s'empra per a descriure de forma aproximada la força mitjana que sent cada nucleó en el model nuclear de capes de l'estructura del nucli. El potencial és anomenat així pels físics nuclears, Roger D. Woods i David S. Saxon, que el van proposar.
La forma del potencial, en termes de la distància r al centre del nucli, és:
$V(r)=-{\frac {V_{0}}{1+\exp({r-R \over a})}}$
On V$_0$ (dimensió d'energia) representa la fondària del pou de potencial, a és una longitud que representa el "gruix superficial" del nucli, i $R=r_{0}A^{1/3}$ és el radi nuclear amb r$_0$ = 1,25 fm i A el nombre màssic.
Els valors típics per als paràmetres són: V$_0$ ≈ 50 MeV i a ≈ 0,5 fm.
La formula correspon bàsicament a la distribució estadística d'un grup de fermions.
Per a nombres atòmics A grans, aquest potencial és similar a un potencial de pou. Té aquestes propietats recomanablesː
* Augmenta (atreu) monotònicament amb la distància.
* Per a valors grans d'A és aproximadament pla al centre.
* Els nucleons prop de la superfície del nucli (amb r ≈ R, dins d'una distància d'ordre a) experimenten una gran força cap al centre.
* S'aproxima ràpidament a zero quan r va cap a l'infinit (r − R >> a), reflectint les propietats d'atracció a curtes distàncies de la força nuclear forta.
L'equació de Schrödinger d'aquest potencial pot ser resolta analíticament, transformant-la en una equació diferencial hipergeomètrica.

## Vegeu també

* Oscil·lador harmònic quàntic
* Partícula en una caixa
* Força nuclear

## Referències

* Woods, R. D.; Saxon, D. S. Physical Review, 95, 2, 1954, pàg. 577–578. Bibcode: 1954PhRv...95..577W. DOI: 10.1103/PhysRev.95.577.
* Schwierz, N. Parameterization of the Woods–Saxon Potential for Shell-Model Calculations.
* Flügge, Siegfried. Practical Quantum Mechanics. Springer Berlin Heidelberg, 1999, p. 162ff. ISBN 978-3-642-61995-3.

## Enllaços externs

* Generador de distribucions de Woods-Saxon
# Plusiocampa

Plusiocampa és un gènere de diplurs de la família Campodeidae. Hi ha almenys 54 espècies descrites en Plusiocampa.

## Taxonomia

* Plusiocampa affinis Conde, 1947$^g$
* Plusiocampa alhamae Conde & Sandra, 1989$^g$
* Plusiocampa balsani Condé, 1947$^g$
* Plusiocampa bonadonai Condé, 1948$^g$
* Plusiocampa boneti (Wygodzinsky, 1944)$^{icg}$
* Plusiocampa breuili Conde, 1955$^g$
* Plusiocampa bulgarica Silvestri, 1931$^g$
* Plusiocampa bureschi Silvestri, 1931$^g$
* Plusiocampa caprai Conde, 1950$^g$
* Plusiocampa christiani Conde & Bareth, 1996$^g$
* Plusiocampa corcyraea Silvestri, 1912$^g$
* Plusiocampa dallaii Bareth & Conde, 1984$^g$
* Plusiocampa dalmatica Conde, 1959$^g$
* Plusiocampa dargilani (Moniez, 1894)$^g$
* Plusiocampa denisi Conde, 1947$^g$
* Plusiocampa dobati Conde, 1993$^g$
* Plusiocampa dolichopoda Bareth & Conde, 1984$^g$
* Plusiocampa elongata Ionescu, 1955$^g$
* Plusiocampa euxina Conde, 1996$^g$
* Plusiocampa evallonychia Silvestri, 1949$^g$
* Plusiocampa exsulans Conde, 1947$^g$
* Plusiocampa fagei Conde, 1954$^g$
* Plusiocampa festai Silvestri, 1932$^g$
* Plusiocampa friulensis Bareth & Conde, 1984$^g$
* Plusiocampa glabra Conde, 1984$^g$
* Plusiocampa grandii Silvestri, 1933$^g$
* Plusiocampa humicola Ionescu, 1951$^g$
* Plusiocampa hystricula Bareth & Conde, 1984$^g$
* Plusiocampa isterina Conde, 1996$^g$
* Plusiocampa kashiensis Chou & Tong, 1980$^g$
* Plusiocampa lagari Sendra & Conde, 1987$^g$
* Plusiocampa lagoi Silvestri, 1932$^g$
* Plusiocampa latens Conde, 1947$^g$
* Plusiocampa lindbergi Conde, 1956$^g$
* Plusiocampa lucenti Sendra & Conde, 1986$^g$
* Plusiocampa magdalenae Condé, 1957$^g$
* Plusiocampa nivea (Joseph, 1882)$^g$
* Plusiocampa notabilis Silvestri, 1912$^g$
* Plusiocampa paolettii Bareth & Conde, 1984$^g$
* Plusiocampa pouadensis (Denis, 1930)$^g$
* Plusiocampa provincialis Condé, 1949$^g$
* Plusiocampa remyi Conde, 1947$^g$
* Plusiocampa romana Conde, 1954$^g$
* Plusiocampa rudnica Blesic, 1992$^g$
* Plusiocampa rybaki Conde, 1956$^g$
* Plusiocampa sardiniana Conde, 1981$^g$
* Plusiocampa schweitzeri Conde, 1947$^g$
* Plusiocampa socia Conde, 1983$^g$
* Plusiocampa solerii Silvestri, 1932$^g$
* Plusiocampa spelaea Stach, 1929$^g$
* Plusiocampa strouhali Silvestri, 1933$^g$
* Plusiocampa suspiciosa Condé & Mathieu, 1958$^g$
* Plusiocampa vandeli Condé, 1947$^g$
* Plusiocampa vedovinii Condé, 1981$^g$
Fonts de les dades: i = ITIS, c = Catalogue of Life, g = GBIF, b = Bugguide.net

## Referències

* 1 2 «Plusiocampa Report» (en anglès). Integrated Taxonomic Information System (ITIS).
* 1 2 «Browse Plusiocampa» (en anglès). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2021-07-12. [Consulta: 9 juliol 2021].
* 1 2 «Plusiocampa» (en anglès). GBIF.
# Prisma heptagonal

En geometria, el prisma heptagonal és un prisma amb base heptagonal. Aquest políedre té 9 cares, 21 arestes i 14 vèrtexs.
Un prisma heptagonal és recte si les arestes laterals i les cares laterals són perpendiculars a les cares de la base, sent les cares laterals rectangulars. En cas contrari, el prisma és oblic. Sol dir-se regular al prisma heptagonal recte, malgrat que realment es tracta d'un poliedre semirregular.

## Àrea

L'àrea d'un prisma heptagonal recte és la suma de les àrees de les cares laterals (rectangulars) i de les àrees de les bases (heptagonals). Si l'altura del prisma és $h$, el costat de la base és $L$ i l'apotema es $a_{p}$, l'àrea del prisma és
    $A=7L\cdot (a_{p}+h)$

## Volum

El volum d'un prisma heptagonal recte és el producte de l'àrea de la seva base per l'altura del prisma. Si l'altura del prisma és $h$, el costat de la base és $L$ i l'apotema és $a_{p}$, el seu volum és
    $V={\frac {7}{2}}\cdot h\cdot L\cdot a_{p}$
Pel principi de Cavalieri, el volum del prisma heptagonal oblic coincideix amb el del prisma heptagonal recte.

## Vegeu també

* Prisma
* Heptàgon
* Poliedre

## Referències

* 1 2 3 Sapiña, R. «Calculadora de l'àrea i volum del prisma heptagonal» (en castellà). Problemas y ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ Pugh, Anthony «Polyhedra: A Visual Approach» (en anglès). University of California Press, 1976, pàg. 27.
# Prison School

Prison School (監獄学園, Purizun Sukūru) també conegut com a Kangoku Gakuen, és una sèrie de manga escrita 9 il·lustrada per Akira Hiramoto, i l'adaptació a l'anime va ser dirigida per Tsutomu Mizushima. L'anime va tenir 12 episodis que van cobrir els primers 81 capítols de la sèrie de manga.

## Argument

L'acadèmia Hachimitsu és una de les acadèmies de noies més estrictes de Tòquio. Després de molts anys ha decidit admetre nois en el seu sistema. Kiyoshi Fujino és un d'aquests nous nois, però descobreix sorprenentment que ell i els seus quatre amics Gakuto, Wakamoto, Joe i Andre són els únics estudiants masculins en una escola de mil noies. Pitjor encara són les lleis draconianes que encara es troben al lloc, que castiga fins i tot les infraccions més lleus amb una estada a la presó de l'escola. Una sèrie d'accidents pervertits fa que els cinc nois siguin "arrestats" i rebin un ultimàtum: o es queden un mes a la presó o que siguin expulsats.

## Personatges
### Kiyoshi Fujino (藤 野 清 志, Fujino Kiyoshi)

    Actor de veu: Hiroshi Kamiya
    Kiyoshi és el personatge principal de la sèrie i el primer noi en fer contacte amb una noia de l'acadèmia Hachimitsu.

### Takehito Morokuzu (諸葛 岳 人, Morokuzu Takehito)

Actor de veu: Katsuyuki Konishi: Anomenat "Gakuto", ell és el noi amb ulleres en el grup.

### Shingo Wakamoto (若 本 真 吾, Wakamoto Shingo)

    Actor de veu: Kenichi Suzumura: Shingo és el noi ros que s'assembla a un delinqüent. Ell està enamorat de l'Anzu.

### Jōji Nezu (根 津 譲 二, Nezu Jōji)

    Actor de veu: Daisuke Namikawa: Anomenat "Joe", que és l'estrany del grup. Sempre porta una caputxa i té una afició per les famílies de formigues.

### Reiji Andō (安 堂 麗 治, Andō Reiji)

    Actor de veu: Kazuyuki Okitsu: Anomenat "Andre", que és el gras del grup. Ell es preocupa profundament pels seus amics, també és un masoquista extrem.

### Mari Kurihara (栗 原 万里, Kurihara Mari)

    Actriu de veu: Sayaka Ohara: Mari és la presidenta del consell estudiantil subterrani. Ella és la filla del president de Hachimitsu Academy i la germana de Chiyo.

### Meiko Shiraki (白木 芽 衣 子, Shiraki Meiko)

    Actriu de veu: Shizuka Ito: Meiko és la vicepresidenta del consell estudiantil subterrani. Ella es va posar a càrrec de vigilar els nens mentre estan a la presó.

### Hana Midorikawa (緑 川 花, Midorikawa Hana)

    Actriu de veu: Kana Hanazawa: Hana és la secretària del consell d'estudiants subterrani. Ella està enamorada de Kiyoshi.

## Enllaços externs

* Prison School - Lloc web oficial
# Powidl

El Powidl (també porvidl, powidla, povidla, o powidel) és una compota de pruna, sovint preparada amb prunes de Damasc, que és popular a l'Europa Central. A diferència de la melmelada, i a diferència del Pflaumenmus alemany (mus de prunes), el powidl es prepara sense edulcorants ni gelificants addicionals.
Es cuina durant diverses hores, per tal d'aconseguir la dolçor i consistència necessàries. Les prunes utilitzades s'han de collir el més tard possible, idealment després de les primeres gelades, per tal d'assegurar-se que continguin prou sucre.
A Àustria, Moràvia i Bohèmia, el powidl és la base del Buchteln, el pastís de powidl i el Germknödel, però també s'utilitza com a unt d'entrepà.
Tradicionalment, les prunes es "cuinaven massa" (per afavorir l'evaporació) en una cassola de coure, o de vegades es conservaven vinagre, o fins i tot es feien al vapor. Una recepta de "melmelada de pruna vermella fosca" (povidl) comença col·locant les prunes en una cassola de fermentació juntament amb sucre i vinagre de sidra, tot deixant-ho reposar durant un dia abans de cuinar-les. Una altra recepta de "mantega de prunes tradicional austríaca" recomana rostir les prunes al forn i després transformar aquest plat semblant a una compota en melmelada.
Powidl és un ingredient clau del popular menjar de carrer austríac pofesen, que és una forma de torrada francesa plena de melmelada.

## Referències

* ↑ Hernik, Józef. Cultural Heritage—Possibilities for Land-Centered Societal Development (en anglès). Springer Nature, 2021-12-08, p. 66. ISBN 978-3-030-58092-6.
* ↑ Farmers and Gardeners of Centre Terre Vivante; Foreword by Deborah Madison. Preserving food without freezing or canning: traditional techniques using salt, oil, sugar, alcohol, vinegar, drying, cold storage, and lactic fermentation (en anglès). New. White River Junction, Vermont: Chelsea Green Pub, 2007, p. 140. ISBN 978-1-933392-59-2. OCLC 122280218.
* ↑ Thample, Rachel De. Gifts from the Modern Larder: Homemade Presents to Make and Give (en anglès). Octopus, 2019-10-03. ISBN 978-0-85783-830-8.
* ↑ Kraig, Bruce. Street Food around the World: An Encyclopedia of Food and Culture (en anglès). ABC-CLIO, 2013, p. 30. ISBN 978-1-59884-955-4.

## Vegeu també

* Pączek
* Magin de Topoloveni
# Powhatan Point

Powhatan Point és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.744 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Powhatan Point tenia 1.744 habitants, 760 habitatges, i 515 famílies. La densitat de població era de 431,6 habitants/km².
Dels 760 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 17,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.875 $ i la renda mediana per família de 32.546 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.039 $ mentre que les dones 16.583 $. La renda per capita de la població era de 14.570 $. Aproximadament el 16,7% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Powhatan Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Powhatan Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Poesia visual

La poesia visual és una expressió artística bàsicament iconogràfica i experimental que constitueix en si mateixa un gènere propi. Es pot situar a la frontera de la pintura, la fotografia, el disseny, l'escriptura, el simbolisme i inclús l'acció poètica, la música i el cartellisme. La paraula i la icona, els elements verbals i els gràfics, convergeixen amb l'objectiu d'esdevenir un resultat homogeni, amb entitat pròpia, capaç per si mateix de despertar l'interès del lector-espectador, adoptant diverses formes com la poesia fonètica, experimental, conceptual, concretisme, poemes-objecte, polipoesia, etc., lluny de la representació convencional que estaria representada per la poesia verbal. En definitiva, es tracta d'una creació poètica basada en recursos visuals, com molt bé la defineix Gustavo Vega.
Actualment s'ha generalitzat entre els autors la utilització de mitjans digitals en la creació de la seva obra, i ja es parla del Net Art o Net Poesia.
El cal·ligrama és un tipus de poema visual que fa un dibuix amb el text, on el dibuix té relació amb el contingut del poema. La poesia concreta és una forma de poesia també relacionada amb la visual.

## Història

Els orígens de la Poesia Visual els hem de buscar en l'antiguitat. Potser en els primers cal·ligrames dels poetes grecs Símmies de Rodes, Dosíades i Teòcrit, allà pel segle IV abans de Crist, però és a partir dels cal·ligrames d'Apollinaire que es popularitza, i a la Catalunya del segle XX sorgeixen figures destacades com J.M. Junoy i Joan Salvat-Papasseit, i més tard, l'explosió magnífica de tres grans creadors: Joan Brossa, Guillem Viladot i Josep Iglésias del Marquet (que van protagonitzar la primera exposició de poesia visual a l'estat espanyol, celebrada a la Petite Galerie de Lleida l'any 1971). El 1972 s'exposen poemes visuals per primera vegada a Barcelona. Els seus autors són Carles Camps Mundó i Santi Pau. A finals del segle XX les exposicions i publicacions de Poesia Visual als Països Catalans experimenten un creixement constant, i destaquen figures com J.M. Calleja, Gustavo Vega, Joan Puche, Gabriel Guasch, Ramon Canals i Guilera, Joaquim Brustenga-Etxauri, Paco Fanés, Bartomeu Ferrando, Jordi Vallès, Joaquim Sala i Sanahuja, Albert Ràfols-Casamada, Xavier Canals, Andreu Terrades, David Ymbernon, Toni Prat i d'altres.

## Referències

* ↑ «poesia visual». GEC. [Consulta: 30 novembre 2020].

## Vegeu també

* Cal·ligrama
* Literatura experimental

## Enllaços externs

* Poesia visual de Toni Prat
* Poesia visual de Joaquim Brustenga-Exauri, amb un recull de definicions del terme "poesia visual" també.
# Procés planar

Procés planar (o tecnologia de fabricació planar) és una tecnologia de fabricació usada en la indústria de semiconductors per a construir transistors, i alhora connectar-los entre ells. És el principal mètode de fabricació dels circuits integrats actuals. El procés planar va ser desenvolupat per Jean Hoerni, un dels fundadors de Fairchild Semiconductor l'any 1959.

## Característiques

* El concepte clau del procés planar és considerar el circuit com un pla de dues dimensions i llavors aplicar les tècniques fotogràfiques d'aplicació de màscares.
* El substracte del circuit és l'oblia de silici on s'apliques diversos reactius químics per a crear aïllants (SiO₂ diòxid de silici), conductors (metal·lització) i unions pn (silici dopat).
* Processos bàsics :
| Procés | Descripció | Notes |
| Preparació de l'oblia de silici | Substracte | |
| Creixement epitaxial | Formació de silici d'alta puresa (Electronic – Grade Silicon) | Procés Czochralski |
| Oxidació | Creació zones aïllants o passivització (SiO₂) | Procés realitzat a alta temperatura (950 °C a 1250`C) |
| Fotolitografia | Exposició de radiació lluminosa a través d'una màscara | Amb llum visible o ultra-violada. |
| Difusió | Canvi de la conductivitat selectiva sobre el silici. | Procés realitzat a alta temperatura (900 °C a 1250`C) |
| Implementació iònica | Dopat o afegit d'impureses per a crear zones n i p. | Procés realitzat a baixa temperatura. |
| Tècnica d'aïllament | Afegit de zones aïllants. | |
| Metal·lització | Afegit de zones (una capa) conductores. | Procés realitzat a baixa pressió. |
| Ensamblat i encapsulat | Posat el dau de silici dintre l'encapsulat. | |

## Referències

* ↑ «1959: Invention of the "Planar" Manufacturing Process | The Silicon Engine | Computer History Museum» (en anglès). http://www.computerhistory.org.+[Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ «The Planar Process» (en anglès). https://www.nobelprize.org.+[Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ «Basic Planar Processes in IC Fabrication - EEEGUIDE» (en anglès). EEEGUIDE, 09-05-2016.
* ↑ «BASIC PLANAR PROCESS» (en anglès). http://srmuniv.ac.in. Arxivat de l'original el 2012-10-15. [Consulta: 16 novembre 2017].
# Pont rectificador

El pont rectificador és un circuit electrònic que serveix per convertir corrent altern en corrent continu. També és conegut com a circuit o pont de Graetz, en referència al seu creador, el físic alemany Leo Graetz (1856-1941).
Consisteix en quatre díodes comuns, un condensador i un díode zener. El paper dels quatre díodes comuns és fer que el corrent elèctric vagi en un sol sentit, actuant dos díodes per semiperíode, mentre que la resta de components tenen com a funció estabilitzar el senyal.
# Proctologia

La proctologia (del grec antic πρωκτός/prôktós "anus" i λογία/lògia "estudi") és una especialitat de la gastroenterologia i de la cirurgia digestiva que estudia la patologia de les malalties de l'anus i el recte.
L'examen proctològic consisteix en una entrevista centrada en la patologia de la regió anal, la inspecció de l'anus, el tacte rectal, l'anuscòpia i la proctoscòpia.

## Malalties de l'anus i el recte

* Hemorroides: varius o la inflor i la inflamació de les venes en el recte i l'anus
* Fissura anal: clivella anormal a l'anus
* Fístula anal: connexions anormals o passatges entre el recte o àrea anorectal i la superfície de la pell
* Incontinència fecal
* Càncer anal (rar)
* Prolapse rectal: protrusió de les parets del recte a través de l'anus
* Defectes de naixement com ara l'anus no perforat
# Proctor (Vermont)

Proctor és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 1.877 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Proctor tenia 1.877 habitants, 756 habitatges, i 530 famílies. La densitat de població era de 95,9 habitants per km².
Dels 756 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 24,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.773 $ i la renda mediana per família de 45.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.214 $ mentre que les dones 25.197 $. La renda per capita de la població era de 18.214 $. Entorn del 6,8% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Proctor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Proctor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Port de Sant Jordi d'Alfama

El Port de Sant Jordi d'Alfama, o Port Esportiu Marina Sant Jordi, és una port esportiu de la costa de les Terres de l'Ebre, situat al port natural de Cala Llisses, al municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), entre el Port de Calafat i el Port de l'Ametlla de Mar. N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat, i el gestiona l'empresa Calafat, SA, del Port de Calafat. Disposa de 139 amarraments per a embarcacions de fins a 16 metres d'eslora. La bocana té una amplada de 26 metres, i un calat de 3 metres, amb un calat interior de 2,4 metres. Disposa d'aparcament, rampa, aigua potable i electricitat, així com de servei de vigilància les 24 hores.

## Referències

* ↑ «Port Esportiu Marina Sant Jordi». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Port de Sant Jordi d’Alfama». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Marina de Sant Jordi». Agència Catalana de Turisme.
# Premi Joan Bodon

El Premi Joan Bodon, creat el 1986, fou un premi que es donava a l'autor d'una obra en occità editada durant els últims dos anys, però també es podia donar a un escriptor, creador o actor de la cultura occitana per tal de guardonar el conjunt de la seva obra. El premi estava dotat amb 1.600 euros i es concedia en el marc de les Jornades Internacionals de Poesia que se celebraven a la ciutat occitana de Rodés. Tenia caràcter anual i el 1999 es convertí en bianual. Es concedí per última vegada el 2007. El premi homenatja l'escriptor Joan Bodon, un dels millors autors en occità del segle xx.

## Llista dels premiats

* 2007: Joan Frederic Brun, Luònh
* 2005: Bernat Lesfargas (per la seva obra i trajectòria).
* 2003: Felip Gardy, La dicha de la figuiera
* 1999: Adelina Yzac, L'enfància d'en fàcia
* 1998: Sèrgi Javaloyès, L'Òra de Partir
* 1997: Eric Gonzales, L'òrra istuèra d'un hilh de Gelòs
* 1996: Pèire Pessamessa
* 1995: Glaudi Barsotti, Un papièr sensa importància
* 1994: Joan Ganhaire, Dau vent dins las plumas
* 1993: Ferran Delèris, L'aucon
* 1992: Florian Vernet, Miraus escurs
* 1990: Jòrgi Gròs, Ieu, Bancel, Oficièr D'Empèri
* 1989: Joan Claudi Sèrras, Enlòc
* 1988: R. Roche, Sensa-nom, La romèca, Lo babau e la television
* 1986: Jòrdi Blanc, Jaurès e Occitània

## Referències

* ↑ «Jornadas Poesia RODÉS 15 de junh de 2005» (en occità). Arxivat de l'original el 2021-12-08. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ «« Un prix vertigineux »» (en francès). [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ «Rodez. L'adieu aux Journées poésie» (en francès), 29-05-2009. [Consulta: 27 desembre 2018].