OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Himitsu

Himitsu (秘密) és una pel·lícula romàntica de fantasia japonesa de 1999 dirigida per Yōjirō Takita, protagonitzada per Ryōko Hirosue, Kaoru Kobayashi i Kayoko Kishimoto i basada en la novel"la Himitsu de Keigo Higashino. Va ser estrenada el 25 de setembre de 1999. El 2007 es va realitzar una adaptació francesa del film en anglès, The Secret.

## Argument

Naoko Sugita i Heisuke Sugita formen una parella model, unides durant anys per un amor sòlid i profund. Junts tenen una filla de 16 anys, Monami. Sensible a la crisi que està passant la seva filla, la Naoko decideix marxar uns dies sola amb ella. Però de camí, al voltant d'un revolt, el seu cotxe surt de la carretera nevada. Cridat immediatament al llit de la seva família, Heisuke ha d'enfrontar-se a l'indecible, la seva dona i la seva filla han caigut en un coma profund. La Naoko només recupera la consciència per uns instants, temps per donar la mà a la seva filla per darrera vegada. Just quan finalment obre els ulls, la Naoko mor. Esquinçat entre el dolor d'haver perdut la seva dona i l'alegria de trobar la seva filla, Heisuke s'adona que l'esperit de la seva dona sembla haver-se lliscat al cos de la seva filla.

## Repartiment

* Ryōko Hirosue com Monami/Naoko, la filla i mare
* Kaoru Kobayashi com Heisuke
* Kayoko Kishimoto com Naoko Sugita
* Ken Kaneko com Fumio Kajikawa
* Yuriko Ishida com Taeko
* Hideaki Itō com Haruki Soma

## Recepció

Va ser triada com a finalista per a les 10 millors pel·lícules del 21è Festival de Cinema de Yokohama.
| Premi | Data | Categoria | Recipients i nominats | Resultat |
| XXXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya | Octubre de 2000 | Millor actriu | Ryōko Hirosue | Guanyador |
| XXXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya | Octubre de 2000 | Millor guió | Hiroshi Saitō | Guanyador |
| XXXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya | Octubre de 2000 | Millor pel·lícula | Himitsu | Nominat |

## Referències

* ↑ «秘密 (1999)» (en japonès). allcinema. Stingray. [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ «１９９９年度　日本映画ベストテン» (en japonès). homepage3.nifty.com. [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ «Awards 2000» (en anglès). Festival de Cine de Sitges. Arxivat de l'original el 6 de novembre de 2014. [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ «Films» (en anglès). Festival de Cine de Sitges. Arxivat de l'original el 1 de novembre de 2012. [Consulta: 5 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Primera part de la pel·lícula a Dailymotion
# Sant Sadurní de Fustanyà

Sant Sadurní de Fustanyà és una església romànica del poble de Fustanyà, al municipi de Queralbs, a la comarca catalana del Ripollès. Es troba enlairada a la vall del riu Freser, propera a un gran mas i al costat del cementiri obert. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de nau única, coberta amb volta de canó apuntada. Presenta un arc triomfal i un absis semicircular molt més petit que la nau, orientat a llevant que a l'exterior mostra un fris sostingut per mènsules. Arran de l'arc triomfal, la nau té, a banda i banda, dos grans nínxols, oberts al gruix dels murs, com un rudiment de creuer. La portalada, al costat de migjorn, està formada per tres arcs en gradació i conserva la ferramenta. Al damunt del nivell de la porta, vuit forats, rítmicament distribuïts, indiquen que hi hagué un nàrtex de fusta protegint l'entrada de gairebé tota l'amplada de la façana, que ha estat restituït en la restauració. Sobre el peu de la nau s'aixeca el campanar de torre de coberta piramidal que possiblement és fruit d'una transformació de l'original d'espadanya.
Sant Sadurní va ser la primera parròquia del terme actual de Queralbs, però en desconeixem la data de consagració.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Sant Sadurní de Fustanyà». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 12 febrer 2014].
* 1 2 «Sant Sadurní de Fustanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Protestes de Colòmbia de 2019-2020

Les protestes de Colòmbia, també conegudes com a «Aturada Nacional #21N» van ser una sèrie de manifestacions realitzades a Colòmbia, de manera no consecutiva, les quals es van desenvolupar en diverses ciutats del país des del 21 de novembre de 2019 fins al 21 de febrer de 2020, i que van ser convocades el 4 de novembre per diferents sectors d'oposició, que posteriorment es van agrupar en el denominat Comitè Nacional d'Aturada.
El motiu de les protestes hauria estat l'eventual descontent de gran part de la població colombiana enfront de les polítiques econòmiques, socials i ambientals del govern del president Iván Duque, així com la gestió que se li hauria donat als acords de pau amb les FARC-EP, l'homicidi de líders socials (pagesos, indígenes i reinserits exguerrillers), així com diversos casos de corrupció dins del govern colombià.

## Referències

* ↑ Protestas en Colombia se intensificarán en 2020, advierte sindicalista. Publicado el 20 de enero de 2020. Consultado el 23 de enero de 2020.
* ↑ Protestas en Colombia: las detenciones que despertaron el fantasma de los desaparecidos y secuestrados. Publicado el 13 de diciembre de 2019. Consultado el 24 de enero de 2020.
* ↑ Comité Nacional del Paro. «Convocatoria al Paro Nacional 21 de Noviembre», 04-10-2019. Arxivat de l'original el 2021-01-26. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ 21N: Bogotá se sumerge en protestas y en un paro nacional. Publicado el 21 de noviembre de 2019. Consultado el 22 de noviembre de 2019.
* ↑ En el Parque de los Deseos terminó, en calma, el paro del #21N. Publicado el 21 de noviembre de 2019. Consultado el 22 de noviembre de 2019.
* ↑ La primavera colombiana. Publicado el 26 de noviembre de 2019. Consultado el 21 de enero de 2020.
* ↑ «La primavera colombiana» (en castellà). Las2orillas, 26-11-2019. [Consulta: 21 enero 2020].
* ↑ FM, La. «Minuto a minuto del paro nacional en Colombia» (en español). www.lafm.com.co, 21-11-2019. [Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ El paro nacional del 21 de noviembre. Publicado el 14 de noviembre de 2019. Consultado el 17 de noviembre de 2019.
* ↑ Colombia: Convocan paro nacional contra gobierno de Iván Duque para el 21 de noviembre. Publicado el 13 de noviembre de 2019. Consultado el 17 de noviembre de 2019.
# Oreochromis leucostictus

Oreochromis leucostictus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Llacs Edward, George i Albert. Introduït al llac Victòria.

## Referències

* 1 2 «Oreochromis leucostictus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Welcomme, R.L., 1967. Observations on the biology of the introduced species of Tilapia in Lake Victoria. Rev. Zool. Bot. Afr. 76(3-4):249-279.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Desert de la Vall de l'Indus

El desert de la Vall de l'Indus és una ecoregió desèrtica gairebé deshabitada del nord del Pakistan.

## Localització i descripció

La vall de l'Indus cobreix una àrea de més de 19 500 km² a la província nord-occidental de Panjab, entre els rius Chenab i Indus. El desert és dels més secs de la regió, però menys que els boscos que l'envolten, amb temperatures extremes (tant a l'hivern com a l'estiu). La zona rep més precipitacions que el proper desert de Thar; cada any cauen entre 640 i 760 mm de pluja.
Les fronteres occidentals i orientals estan delimitades, respectivament, pels rius Indus i Chenab. Les temperatures presenten una oscil·lació anual considerable: oscil·len entre temperatures properes al punt de congelació a l'hivern a més de 45 °C a l'estiu.

## Flora

La vegetació està molt influenciada pel caràcter rigorós del clima. Les formacions arbustives espinoses pròpies del desert consisteixen en grups aïllats de Prosopis spp., Salvadora oleiodes i Capparis spp., I de boscos espinosos d'arbres alts com Acacia spp., Tamarix spp., Albizia lebbeck i Morus alba.

## Fauna

Aquest desert no acull una fauna especialment rica ni una fauna endèmica, però ofereix refugi per a uns grans vertebrats molt importants des del punt de vista de la conservació. Entre ells, el llop (Canis lupus), la hiena ratllada (Hyaena hyaena), el caracal (Caracal caracal), el lleopard (Panthera pardus) i l'úrial del Punjab (Ovis orientalis punjabiensis). En total hi ha trenta-dues espècies de mamífers, però cap d'elles és endèmica. La més rica és la fauna d'aus, amb 190 espècies, però cap d'elles es considera endèmica.

## Amenaces i conservació

Com el desert veí, el desert de Thar, el desert de la vall de l'Indo té poca agricultura i pasturatge de bestiar a causa del seu difícil accés. La inaccessibilitat afavoreix que els hàbitats naturals estiguen gairebé intactes. No obstant això la caça segueix sent una amenaça per a linxs, llops i altres mamífers.
Tot i que més del 70% d'aquesta ecoregió està protegida, els caçadors fan molt difícil sobreviure a les poblacions de caracal, llops i altres criatures salvatges, fins i tot dins de les fronteres de les reserves naturals.
El nombre d'espècies amenaçades hom considerava de 12 l'any 2010.
El percentatge d'àrea protegida en l'ecoregió és del 62,6 %. Per acabar, l'estatus de conservació de l'ecoregió és qualificat com a vulnerable.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Indus Valley desert, in Terrestrial Ecoregions» (en anglès). World Wildlife Fund. [Consulta: 23 novembre 2019].
* 1 2 J. M. Hoekstra, J. L. Molnar, M. Jennings, C. Revenga, M. D. Spalding, T. M. Boucher, J. C. Robertson, T. J. Heibel et K. Ellison, Changes, Challenges, and Opportunities to Make a Difference, Berkeley, University of California Press, 2010
# Scartelaos gigas

Scartelaos gigas és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina, Corea i Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chu, Y.-T., C.-L. Chan & C.-T. Chen. 1963. Ichthyofauna of East China Sea. Ichthyofauna East China Sea: i-xxviii + 1-642.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Murdy, E.O., 1989. A taxonomic revision and cladistic analysis of the Oxudercine gobies (Gobiidae: Oxudercinae). Records of the Australian Museum Supplement 11:93 p.
* ↑ Kuo, S.-R. i K.-T. Shao, 1999. Species composition of fish in the coastal zones of the Tsengwen estuary, with descriptions of five new records from Taiwan. Zool. Stud. 38(4):391-404.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Lin, P.-L., K.-T. Shao i J.-P. Chen, 1994. Five new records of coastal fishes from western Taiwan. Zool. Studies 33(2):174-176.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Shao, K.-T., J.-P. Chen, P.-H. Kao i C.-Y. Wu, 1993. Fish fauna and their geographical distribution along the western coast of Taiwan. Acata Zoologica Taiwanica 4(2): 113-140.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# François Gardier

François Gardier (Ayaneux, 27 de març de 1903 - Seraing, 15 de febrer de 1971) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1928 i 1937.
Durant la seva carrera professional aconseguí 6 victòries, destacant la victòria a la Volta a Bèlgica de 1934 i la Lieja-Bastogne-Lieja de 1933.

## Palmarès

* 1932
** 1r a la Brussel·les-Oupeye
* 1933
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja
** 1r a Herve
* 1934
** 1r a la Volta a Bèlgica
* 1935
** 1r a Beauraing
* 1936
** 1r a la Landen-Oupeye

## Enllaços externs

* Palmarès de François Gardier
# Harlingen (Frísia)

Harlingen (Harns en frisó) és un municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 15.279 habitants repartits per una superfície de 387,67 km² (dels quals 362,65 km² corresponen a aigua). Limita al nord i oest amb el mar, i té davant les illes de Texel, Vlieland i Terschelling, a l'est amb Franekeradeel i al sud amb Wûnseradiel.

## Llengües

El frisó és poc ensenyat a les escoles d'Harlingen, raó per la qual és preeminent el neerlandès. El frisó només és fortament present a Wijnaldum i Midlum. Algunes escoles secundàries s'han oposat fortament a l'ensenyament obligatori del frisó.

## Administració municipal

Eleccions municipals 2006 :
| Partit | % | Regidors |
| PvdA | 35,13 | 6 |
| CDA | 22,12 | 4 |
| Harlinger Belang i Harlinger Alternatief '97 | 15,33 | 3 |
| VVD | 13,83 | 2 |
| GroenLinks | 10,96 | 2 |
| D66 | 2,63 | 0 |
| Resultats | 58,61 | 17 |

## Galeria d'imatges

* Ajuntament
* Handelshaus

## Enllaços externs

* www.harlingen.nl
# Sant Pere de Claramunt

Sant Pere de Claramunt és una església parroquial romànica del poble de Claramunt, de l'antic terme municipal Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà.
Com Castissent, aquesta parròquia no pertany al bisbat d'Urgell, sinó al de de Lleida, perquè aquest bisbat acollí les parròquies del bisbat de Roda quan aquest desaparegué, a l'edat mitjana tardana. Amb la creació del bisbat de Barbastre-Montsó, les parròquies administrativament aragoneses del bisbat de Lleida foren integrades en el nou bisbat, i les parròquies d'Alsamora, Castissent i Claramunt, que formaven part de l'arxiprestat de Tolba, passaren a ser regides pel rector d'Areny de Noguera, del bisbat de Barbastre-Montsó, malgrat no haver deixat de pertànyer oficialment al de Lleida.

## Bibliografia

* Buron, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca núm.10). ISBN 84-88294-28-X.
* Gávin, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Pagès, M. «Tremp. Fígols de la Conca». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Pere de Claramunt al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Portalada, tanca i jardí de Vil·la Martin

La Portalada, tanca i jardí de Vil·la Martin és una obra modernista de la Garriga (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La portalada està formada per dues pilars de maó de secció quadrada acabades en pinacles, gallons esfèrics i fletxa. La coronament piramidal està recobert amb rajoles de llàgrima de colors. Al capdamunt de la pilar hi ha una sanefa decorada amb rajola amb motius florals. La tanca s'aixeca sobre una base de maó un xic atalussada, sobre la qual hi ha un mur de paredat rematat per una motllura de secció quadrada amb dents de serra. La porta és de ferro i combina barrots de secció circular amb elements vegetals. El conjunt acaba rematat per una garlanda molt treballada. La barana que protegeix la tanca repeteix un motiu triangular dins el qual hi ha una faixa que recull tiges i llaços recargolats amb molt moviment.

## Referències

* ↑ «Portalada, tanca i jardí de Vil·la Martin». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Osera de Ebro

Osera de Ebro és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca de Saragossa. El 2023 tenia 401 habitants.

## Referències

* ↑ «Aragón (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 27 gener 2024].
# Fotogramas de Plata 1993

La 44a cerimònia de lliurament dels Fotogramas de Plata 1993, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 7 de març de 1994 al Palau de Congressos del Parque Juan Carlos I (IFEMA). Els mestres de cerimònies foren els actors Bibiana Fernández i José Coronado.

## Candidatures
### Millor pel·lícula espanyola

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Madregilda | Francisco Regueiro | Guanyadora |

### Millor pel·lícula estrangera

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Dràcula de Bram Stoker | Francis Ford Coppola | Guanyadora |

### Millor actriu de cinema

| actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Carmen Maura | Sombras en una batalla | Candidata |
| Emma Suárez | La ardilla roja | Candidata |
| Verónica Forqué | Kika ¿Por qué lo llaman amor cuando quieren decir sexo? | Guanyadora |
| Victoria Abril | Intruso | Candidata |

### Millor actor de cinema

| Actor | Pel·lícula | Resultat |
| Javier Bardem | Huevos de oro | Guanyador |
| Antonio Banderas | ¡Dispara! | Candidat |
| Juan Echanove | Madregilda | Candidat |

### Millor actor de televisió

| Actor | Sèrie de televisió | Resultat |
| Alfredo Landa | Lleno, por favor | Candidat |
| Francisco Rabal | Truhanes Una gloria nacional | Guanyador |
| Fernando Fernán Gómez | Los ladrones van a la oficina | Candidat |

### Millor actriu de televisió

| Actriu | Sèrie de televisió | Resultat |
| Anabel Alonso | Los ladrones van a la oficina | Guanyadora |
| Assumpta Serna | Para Elisa | Candidata |
| Beatriz Carvajal | Lleno, por favor | Candidata |

### Tota una vida

| Intérprete | Resultat |
| Amparo Rivelles | Guanyadora |

### Millor intèrpret de teatre

| Intèrpret/Companyia | Muntatge | Resultat |
| Juan Echanove | El cerdo | Guanyador |
| Ana Marzoa | Un tranvia llamado Deseo | Candidata |

## Referències

* ↑ Fotogramas de Plata 1993, ABC, 8 de març de 1994
* ↑ Javier Bardem y Verónica Forqué ganan los premios Fotogramas, El País, 8 de març de 1994
* ↑ Francisco Rabal, premio Fotogramas, El País, 11 de març de 1994

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1993
* VIII Premis Goya
* III Premis de la Unión de Actores
* III Premis Turia
* 38a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Guacamai roig alaverd

El guacamai roig alaverd (Ara chloropterus) és una espècie d'au psitaciforme de la família Psittacidae.
Són grans guacamais que atreuen l'atenció pel seu vívid i espectacular colorit, i el seu anomenat estrident amb el qual es comuniquen durant el vol. Els exemplars joves s'assemblen als adults, però tenen la cua més curta.
En general, es troben en parelles o en grups petits, tal vegada familiars; de vegades s'associen amb altres guacamais, especialment en terra, on es reuneixen en grans grups per consumir sorres minerals exposades. S'alimenten de llavors, fruites i nous.

## Hàbitat

Aquesta espècie es distribueix en ampli rang per tota Sud-amèrica, des de l'est de Panamà, nord-oest i est de Colòmbia, aquest del Perú i l'Equador, tota Veneçuela, les tres Guayanas, Brasil, nord-est i est de Bolívia i Paraguai i el nord de l'Argentina.

## Avicultura

És una mascota molt intel·ligent i inquisitiva però és potser de tots els grans guacamais el que pitjor porta la solitud, per la qual cosa és recomanable que visqui amb un altre ocell, que no ha de ser necessàriament de la seva espècie. La seva gran grandària i la seva enorme activitat fan que requereixi grans gàbies i lloc per moure's. La seva cria en captivitat és més complicada que la d'altres grans guacamais.
# Santuari de la Mare de Déu dels Torrents

* Aquest article tracta sobre el santuari de la Mare de Déu dels Torrents d'Espunyola (Berguedà). Si cerqueu el santuari de la Mare de Déu dels Torrents de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà), vegeu «Mare de Déu dels Torrents».
La Mare de Déu dels Torrents és un santuari al terme municipal de l'Espunyola (Berguedà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Documentat ja al segle xiv, tot i que la devoció sembla fins i tot anterior. El primer edifici romànic fou substituït al segle xviii per l'actual barroc. Fou fins a la Guerra Civil Espanyola (1936 - 1939) un lloc de culte arrelat de la gent de l'Espunyola i els termes veïns. La talla romànica de la Mare de Déu dels Torrents es conserva a l'església veïna de Sant Martí de Correà.
Església de construcció barroca del segle xviii que reprodueix un model d'església força comú a la comarca. És de planta rectangular sense absis i amb una torre de planta quadrada als peus de l'església. La façana és força senzilla, només hi ha un òcul a mitjana alçada i la porta, una obertura allindada flanquejada amb pilastres amb motllures que dibuixen un frontó de perfil el·líptic amb una M inscrita al centre. El parament és de pedra irregular unida amb morter i la coberta, a dues aigües amb teula àrab.

## Notes

* 1 2 «Santuari de la Mare de Déu dels Torrents». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Prionop ventre-rogenc

El prionop ventre-rogenc (Prionops rufiventris) és un ocell de la família dels vàngids (Vangidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'Àfrica central, al sud del Camerun i sud de la República Centreafricana, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, Cabinda, nord, nord-est, sud-oest, sud i est de la República Democràtica del Congo i oest d'Uganda.

## Referències

* ↑ «Prionop ventre-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Osenbach

Osenbach (en alsacià Osebàch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 840 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 512 | 542 | 557 | 702 | 811 | 831 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Léon Burcklen | |