OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roberto Ríos Patus

Roberto Ríos Patus (Bilbao, 8 d'octubre de 1971) és un exfutbolista basc que va jugar als equips del Real Betis Balompié i Athletic Club. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Biografia

Fill de mític jugador del Betis Eusebio Ríos, es va formar a les categories inferiors d'aquest equip, debutant a la primera divisió espanyola el 4 de setembre de 1994 davant el Club Deportivo Logroñés. Després de 3 temporades defenent la samarreta verda i blanca, en les quals va jugar 71 partits i va marcar 5 gols, va ser fitxat per l'Athletic Club la temporada 1997-1998 per 2.000 milions de pessetes (12 milions de €), sent el fitxatge més car d'un jugador espanyol fins a la data. A l'Athletic va jugar-hi fins a la temporada 2001-2002.
L'any 2003 va estar en negociacions amb un club anglès, West Bromwich Albion.

## Selecció espanyola

Ha estat 11 vegades convocat per la selecció espanyola. Hi va debutar el 9 d'octubre de 1996 davant de República Txeca.
# Peluda crestada

La peluda crestada (Arnoglossus macrolophus) és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 13 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Golf Pèrsic i del Mar Roig, i passant pel nord de l'oceà Índic i la mar de la Xina Meridional, fins a Nova Caledònia, sud del Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# El Enano de la Venta

El Enano de la Venta: periódico anti-político, satírico, típico y otras menudencias de cierta estofa, para honra y gloria de los libérrimos derechos individuales, inprescriptibles, inalienables, ilegislables y todo lo que acabe en able como sable, etc. etc., etc. va ser un periòdic satíric reusenc de curta durada que va sortir l'11 de juliol de 1869.

## Història

El director era Josep Rofes. D'entrada deixa ben clar al lector les seves intencions: atacar i ridiculitzar els republicans i sobretot a la seva premsa, La Redención del Pueblo i El Mosquito. Diu: "El objeto de esta publicación es, si nuestros lectores prometen guardar el secreto, el purificar el aire de ciertas miasmas cuyo foco de infección procede de ciertos periódicos que llámense mosquitos o llámense redentores, envenenan el aire tan necesario á la vida de las sociedades". Segons Marc Ferran, que ha fet un estudi de la premsa satírica a Reus, realitzava atacs personals i directes a la premsa republicana i als seus autors, i ometia les premisses ideològiques que l'enfrontaven amb els seus rivals polítics. D'aquesta manera entrarà de ple en la discussió dialèctica que s'establí entre la premsa satírica republicana i la conservadora durant els anys del Sexenni Revolucionari.
L'historiador i periodista reusenc Francesc Gras i Elies explica humorísticament: "Este periódico, que [...] apareció en los agitados días del 1869, era redactado por D. José Rofes, médico andaluz, establecido en ésta. Era este señor muy amante de las Musas, aunque éstas se empañaban en negarle sus favores. Recuerdo que una de sus poesías publicada en Las Circunstancias empieza: "Al guiñar de las estrellas" y otras lindezas de ese jaez".

## Aspectes tècnics

Només en sortí un número. S'imprimia en mida foli a la Impremta de Joan Muñoa, a quatre pàgines, i va ser de difusió gratuïta.

## Localització

* Només es coneix la col·lecció de la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ «Editorial». El Enano de la venta, Núm. 1, 11-VII-1869, pàg. 1.
* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 35-36. ISBN 8487873049.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 35.
* ↑ «El Enano de la venta». [Consulta: 5-III-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Stephen Marley

Stephen Robert Nesta "Raggamuffin" Marley (20 d'abril de 1972, Wilmington, Delaware), músic jamaicà d'origen estatunidenc de Reggae, és fill Bob Marley i Rita Marley. Stephen, des de 1986, era part del grup de reggae Ziggy Marley & The Melody Makers amb els seus germans Ziggy, Cedella i Sharon, amb els quals guanye 3 grammys durant la dècada dels 80. Aquests es van separar l'any 2000. El 2004, Stephen va participar en el Bob Marley Roots, Rock, Reggae Festival Tour de 27 ciutats amb els seus quatre germans Ziggy Marley, Julian Marley, Damian Marley i Ky-Mani Marley. Tots ells tenen les seues pròpies carreres musicals professionals. Com a productor ha col·laborat en tots els treballs del seu germà Damian, sent "Welcome to Jamrock" (2005) el de major importància, participant a més en els temes "All Night", "Pimpa's Paradise", "Hey Girl" i "For the Babies". El 2008 guanye el Grammy al millor àlbum reggae per "Mind Control", el qual compte amb col·laboracions d'artistes com Buju Banton i el seu germà Damian.

## Àlbums

* Mind Control (2007)
# Greenville

«Greenville» té aquests significats:
* Estats Units:
** Greenville (Alabama)
** Greenville (Califòrnia)
** Greenville (Carolina del Nord)
** Greenville (Carolina del Sud)
** Greenville (Delaware)
** Greenville (Florida)
** Greenville (Geòrgia)
** Greenville (Illinois)
** Greenville (Indiana)
** Greenville (Iowa)
** Greenville (Kentucky)
** Greenville (Maine)
** Greenville (Mississipi)
** Greenville (Missouri)
** Greenville (Comtat de Greene), població de l'estat de Nova York, Estats Units d'Amèrica.
** Greenville (Comtat d'Orange), població de l'estat de Nova York, Estats Units d'Amèrica.
** Greenville (Nova Hampshire)
** Greenville (Ohio)
** Greenville (Rhode Island)
** Greenville (Texas)
** Greenville (Virgínia)
* Libèria: Greenville (Libèria), ciutat de també coneguda com Sinoe.
# Herois mundials de la llibertat de premsa

Els Herois mundials de la llibertat de premsa són persones que han estat reconegudes per l'Institut Internacional de Premsa per les seves "contribucions significatives al manteniment de la llibertat de premsa i la llibertat d'expressió" amb un "coratge indomable". Els primers 50 "herois" es van seleccionar amb motiu del cinquantè aniversari de l'organització el 2000, i es van atorgar en el seu Congrés Mundial a Boston. Des de llavors, s'han afegit tretze "herois" a la llista, diversos d'ells a títol pòstum.

## Premiats

| Any | Premiats | Estat |
| 2000 | Aslam Ali | Pakistan |
| 2000 | Rudolf Augstein | Alemanya |
| 2000 | Omar Belhouchet | Algèria |
| 2000 | Kenneth Best | Libèria |
| 2000 | Hubert Beuve-Méry | França |
| 2000 | Jesús Blancornelas | Mèxic |
| 2000 | Grémah Boukar Koura | Níger |
| 2000 | Jose Burgos Jr. | Filipines |
| 2000 | Guillermo Cano | Colòmbia |
| 2000 | Juan Pablo Cárdenas | Xile |
| 2000 | Pedro Joaquín Chamorro | Nicaragua |
| 2000 | Suk-Chae Choi | Corea del Sud |
| 2000 | Julio De Mesquita Neto | Brasil |
| 2000 | Jiří Dienstbier | Txèquia |
| 2000 | Harold Evans | Regne Unit |
| 2000 | Antonio Fontán | Espanya |
| 2000 | Gao Yu | República Popular de la Xina |
| 2000 | Katharine Graham | Estats Units |
| 2000 | Veronica Guerin | Irlanda |
| 2000 | Shiro Hara | Japó |
| 2000 | Amira Hass | Israel |
| 2000 | Tara Singh Hayer | Canadà |
| 2000 | Doan Viet Hoat | Vietnam |
| 2000 | Abdi İpekçi | Turquia |
| 2000 | Kemal Kurspahić | Bòsnia i Hercegovina |
| 2000 | Daoud Kuttab | Palestina |
| 2000 | Gwen Lister | Namíbia |
| 2000 | Mochtar Lubis | Indonèsia |
| 2000 | Kronid Lyubarsky | Rússia |
| 2000 | Savea Sano Malifa | Samoa |
| 2000 | Veran Matić | Sèrbia |
| 2000 | Adam Michnik | Polònia |
| 2000 | Fred M'membe | Zàmbia |
| 2000 | Indro Montanelli | Itàlia |
| 2000 | Nizar Nayyouf | Síria |
| 2000 | Freedom Neruda | Costa d'Ivori |
| 2000 | Pius Njawé | Camerun |
| 2000 | German Ornes | República Dominicana |
| 2000 | Percy Qoboza | Sud-àfrica |
| 2000 | Raúl Rivero | Cuba |
| 2000 | Nuno Rocha | Portugal |
| 2000 | Faraj Sarkohi | Iran |
| 2000 | Arun Shourie | Índia |
| 2000 | André Sibomana | Ruanda |
| 2000 | U Thaung | Burma |
| 2000 | Jacobo Timerman | Argentina |
| 2000 | Ricardo Uceda | Perú |
| 2000 | Eleni Vlahou | Grècia |
| 2000 | C.E.L. Wickremesinghe | Sri Lanka |
| 2000 | José Rubén Zamora | Guatemala |
| 2006 | Anna Politkóvskaia | Rússia |
| 2007 | Hrant Dink | Turquia |
| 2010 | Lydia Cacho Ribeiro | Mèxic |
| 2010 | May Chidiac | Líban |
| 2010 | Akbar Ganji | Iran |
| 2010 | Yoani Sánchez | Cuba |
| 2010 | Pap Saine | Gàmbia |
| 2010 | Nedim Şener | Turquia |
| 2010 | Lasantha Wickrematunge | Sri Lanka |
| 2011 | Raymond Louw | Sud-àfrica |
| 2011 | Daniel Pearl | Estats Units |
| 2012 | David Rohde | Estats Units |
| 2013 | Marie Colvin | Estats Units |
| 2014 | Mashallah Shamsolvaezin | Iran |

## Referències

* 1 2 «World Press Freedom Heroes». International Press Institute, 2000. [Consulta: 26 gener 2012].
# Jacqueline Alduy

Jacqueline Alduy (20 de març del 1924 - 15 de març del 2016) fou una política francesa i nord-catalana, senadora i batllessa dels Banys i Palaldà durant 42 anys que era també agent immobiliària.

## Biografia

Fou batllessa dels Banys i Palaldà des d'abril del 1959 a març del 2001 (del 1995, i encara el 2000, en representació de l'UDF-FD), i Consellera General del 1967 al 2001. Als Banys hi tenia una agència immobiliària de la qual era gerenta.
El seu pas pel Senat francès fou força breu, del 23 d'octubre del 1982, quan reemplaçà Léon-Jean Grégory fins a la fi de la legislatura, l'octubre del 1983. Durant aquest període, no estigué afiliada a cap grup parlamentari, i formà part de la comissió d'afers culturals; co-signà un projecte de llei per a les reparacions a francesos desposseïts de propietats en independitzar-se les antigues colònies, i feu set apel·lacions parlamentàries, tres de les quals de temes turístics. No es presentà a la reelecció, sinó que ho feu el seu marit, Paul Alduy, que guanyà l'escó i el retingué fins al 1991.
Va ser la primera esposa del diputat, senador i batlle de Perpinyà de 1959 a 1993 Paul Alduy, amb qui va tenir dos fills, Catherine i Jean-Paul Alduy. Aquest darrer, a més de senador, també, fou batlle de Perpinyà del 1993 al 2009.

## Notes i referències

* ↑ Jacqueline Triaire de soltera («Jean Paul Alduy, a anuaris.cat». [Consulta: 1r juliol 2013].)
* ↑ Jacqueline Alduy reemplaçà a la batllia dels Banys el seu marit, Paul Alduy, que havia abandonat aquesta per la de Perpinyà.
* ↑ «Informe comercial de l'empresa Trialsa» (en francès). Arxivat de l'original el 2013-07-21. [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Fitxa de Jacqueline Alduy, al web del Senat francès» (en francès). [Consulta: 1r novembre 2013].
# Revolta de les Quintes (1845)

La Revolta de les Quintes de 1845 fou un aixecament popular a Catalunya contra el sistema de lleva a l'exèrcit espanyol.
El 1837, durant la primera guerra carlina, per afrontar les necessitats de reclutament i de diners, el govern liberal va modificar el sistema de lleves que es remuntava al segle xviii. Primer, el Govern publicava la lleva i la quantitat de soldats que necessitava. Després es feia el repartiment d'aquesta quantitat entre els municipis, segons la seva població. En tercer lloc es feia el sorteig entre els mossos que tenien l'edat i les característiques que demanava la llei. Finalment, hi havia la possibilitat d'aconseguir l'exempció o redempció pagant una quantitat o posant un substitut. D'aquesta manera l'Estat recaptava diners i només els pobres anaven a la milícia.
Catalunya s'havia lliurat d'aquest sistema de reclutament. Era una de les poques particularitats legals que restava de les lleis anteriors a la Nova Planta (1714). Un altre intent d'eliminar aquesta particularitat havia provocat l'Avalot de les Quintes (1773). Els municipis catalans recaptaven diners per pagar les redempcions o els substituts, el sorteig no s'arribava a fer i els mossos no havien d'anar a l'exèrcit.
El Partit Moderat de Ramón M. Narváez va pujar al poder l'any 1844 i va decidir liquidar aquesta singularitat. La quinta de 50.000 homes fou publicada l'abril de 1844, però a Catalunya el sorteig no va poder imposar-se fins al juliol de 1845.
El 6 de juliol de 1845 va començar un aixecament popular en contra del nou sistema de reclutament. A Barcelona van haver poques mobilitzacions perquè el gruix de les tropes era a la ciutat i a Esparreguera perquè hi era la Guàrdia Civil. Es van produir revoltes o mobilitzacions d'alguna mena, si més no, a Sabadell, Terrassa, Badalona, Sant Boi, Martorell, El Prat, l'Hospitalet, Sant Feliu, Sant Andreu del Palomar, Igualada, Bagà, Gràcia, Sants, Mataró, Reus, Tarragona, Valls, La Seu d'Urgell i Sant Quirze de Besora.
La repressió i un indult als mossos que es rendissin va acabar amb la revolta vers el dia 15 de juliol. El sorteig de la quinta es va fer finalment i el nou sistema de reclutament quedà instaurat a Catalunya.

## Referències

* ↑ Domínguez, Manuel «Els motins contra les quintes a l'Hospitalet i el seu entorn». Quaderns d'Estudi, 2009.
* ↑ Toscas i Santamans, Eliseu. L'estat i els poders locals a la Catalunya del segle xix. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997, p.183. ISBN 8478268316.
* ↑ «El motí contra les quintes de 1845». Arxivat de l'original el 2017-11-09.
# Silvis

Silvis és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 7.269 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Silvis tenia 7.269 habitants, 2.984 habitatges, i 1.939 famílies. La densitat de població era de 768,9 habitants/km².
Dels 2.984 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.047 $ i la renda mediana per família de 41.390 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.451 $ mentre que les dones 22.050 $. La renda per capita de la població era de 16.764 $. Aproximadament el 8,4% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Silvis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Silvis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Peluda allargada

La peluda allargada (Arnoglossus elongatus) és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 11 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes d'Indonèsia, les Filipines, nord d'Austràlia i, possiblement també, a Taiwan.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Duboisialestes

Duboisialestes és un gènere de peixos pertanyent a la família dels alèstids. Es troba a Àfrica.

## Taxonomia

* Duboisialestes bifasciatus (Poll, 1967)
* Duboisialestes tumbensis (Hoedeman, 1951)

## Referències

* 1 2 Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Matthes, H., 1964: Les poissons du lac Tumba et de la région d'Ikela. Étude systématique et écologique. Annales du Musée Royal de l'Afrique Centrale (8), (126).
* Zanata, A.M. & Vari, R.P., 2005: The family Alestidae (Ostariophysi, Characiformes): a phylogenetic analysis of a trans-Atlantic clade. Zoological Journal of the Linnean Society, 145: 1–144.
# Haut bas fragile

Haut bas fragile és una comèdia musical francesa de Jacques Rivette estrenada el 1995.

## Argument

És la història de tres joves dones a París en el transcurs de l'estiu de 1994. Cadascuna a la seva manera decidirà canviar el curs de la seva vida, tot amb cançons.

## Referències

* 1 2 «1995 :: Moscow International Film Festival», 22-03-2013. Arxivat de l'original el 2013-03-22. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ «Up-Down-Fragile- - Trailer - Cast - Showtimes - NYTimes.com», 26-10-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-26. [Consulta: 2 maig 2021].
# Peluda d'Aràbia

La peluda d'Aràbia (Arnoglossus arabicus) és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes present des de les costes del Golf d'Aden fins al sud d'Oman. Pot arribar als 10,5 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Suport de laboratori

Un suport de laboratori, suport universal o peu universal és una peça de l'equipament de laboratori on se subjecten les pinces de laboratori, mitjançant dobles nous. Serveix per subjectar tubs d'assaig, buretes, embuts de filtració, embuts de decantació, etc. També s'empra per muntar aparells de destil·lació i altres equips similars més complexos.

## Estructura

Està format per dos elements, generalment metàl·lics: Nous de laboratori acoblables al suport universal de laboratori, en angle recte.
* Una base o peu horitzontal, construït de ferro colat, relativament pesat i generalment en forma de rectangle, sota el qual posseeix uns petits peus de suport. També són possibles altres dissenys de la base, com a forma d'H, d'A, de mitja lluna o de trípode.
* Una vareta cilíndrica vertical, insereix prop del centre d'un dels costats de la base, que serveix per subjectar altres elements com a pinça.

## Ús

S'empra per subjectar elements únics (embuts, matrassos, buretes), en general de poc pes per evitar la pèrdua d'estabilitat. També es poden acoblar diversos suports a un muntatge més complex i pesat com un aparell de destil·lació, però si el muntatge es complica és preferible l'ús d'una armadura subjecta a la paret o fixada a un altre element estructural del laboratori.

## Referències

* ↑ «Laboratori virtual: utillatge». Arxivat de l'original el 2018-08-01. [Consulta: 27 juliol 2018].
# Gunga Din

Gunga Din és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Stevens, estrenada el 1939 i doblada al català.

## Argument

Un portador d'aigua indi, Gunga Din, se sacrifica per impedir que les tropes angleses caiguin en una trampa parada per una tribu rebel.

## Repartiment

* Cary Grant: Sergent Archibald Cutter
* Victor McLaglen: Sergent 'Mac' MacChesney
* Douglas Fairbanks Jr.: Sergent Thomas 'Tommy' Ballantine
* Joan Fontaine: Emaline 'Emmy' Stebbins
* Sam Jaffe: Gunga Din
* Eduardo Ciannelli: el guru
* Montagu Love: Coronel Weed
* Robert Coote: Sergent Bertie Higginbotham
* Abner Biberman: Chota
* Lumsden Hare: Major Mitchell
* Cecil Kellaway: M. Stebbins
* Reginald Sheffield: El periodista
* Roland Varno: Tinent Markham
* Olin Francis: Fulad
* Lal Chand Mehra: Jadoo

## Nominacions

* Oscar a la millor fotografia 1940 per Joseph H. August

## Al voltant de la pel·lícula

Blake Edwards li va retre homenatge en l'escena d'obertura de La festa, el 1969, amb Peter Sellers al paper de Sam Jaffe.

## Referències

* ↑ Gunga Din
* ↑ «Gunga Din». The New York Times.
# Haut-Mbomou

Haut-Mbomou (en francès: Alt Bomu) és una de les 14 prefectures de la República Centreafricana. Està situada al sud-est del país, sent una de les quatre prefectures que formen els extrems del país centreafricà. Té fronteres amb la República Democràtica del Congo i el Sudan del Sud. La seva capital és Obo. Frontereja amb les prefectures d'Haute-Kotto i Mbomou a l'est. És una àrea de difícil accés.
Al setembre del 2004, l'organització Metges Sense Fronteres i el Ministeri de Sanitat de la República Centrafricana van firmar un protocol d'acord per tractar tots els pacients d'Haut-Mbomou, convertint-se en l'única prefectura del país capaç de garantir les transfusions sanguínies en condicions de seguretat.
El 2001 era la prefectura amb més casos declarats de tripanosomosi africana en tota el país (més de la meitat). Es va radicar amb l'ajuda de MSF que va crear un projecte per arribar al 75% de la població de Haut-Mbomou.

## Referències

* ↑ MSF

## Enllaços externs

* «Haut-Mbomou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jagoïta

La jagoïta és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La jagoïta és un fil·losilicat de fórmula química Pb$_{18}$Fe₄$^{3+}$[Si₄(Si,Fe$^{3+}$)₆][Pb₄Si$_{16}$(Si,Fe)₄]O$_{82}$Cl₆. Originàriament es pensava que la fórmula era (Pb,Ca)₃FeSi₃O$_{10}$(Cl,OH). Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jagoïta pertany a «09.EG - Fil·losilicats amb xarxes dobles amb 6-enllaços més grans» juntament amb els següents minerals: cymrita, naujakasita, manganonaujakasita, dmisteinbergita, kampfita, strätlingita, vertumnita, eggletonita, ganofil·lita, tamaïta, coombsita, zussmanita, franklinfil·lita, lennilenapeïta, parsettensita, stilpnomelana, latiumita, tuscanita, wickenburgita, hyttsjoïta, armbrusterita, britvinita i bannisterita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1957 a Långban, Filipstad (Värmland, Suècia), l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Jagoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Sis dies de Perth

Els Sis dies de Perth era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Perth (Austràlia). La seva primera edició data del 1961 i es va disputar fins al 1989, amb només cinc edicions.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1961 | Peter Panton Claus Stiefler | John Green John Young | Bill Lawrie Barry Waddell |
| 1962 | Ronald Murray Enzo Sacchi | Warwick Dalton Jens Sørensen | Ron Grenda Sidney Patterson |
| 1963 | Ian Campbell Barry Waddell | Giuseppe Ogna Laurie Tognolini | Stan Baker John Young |
| 1964 | John Young Sydney Patterson | Leandro Faggin Ferdinando Terruzzi | Ron Baensch Jens Sørensen |
| 1965-88 | No disputats |
| 1989 | Kim Eriksen Michael Marcussen | Colin Barnes Glenn Clarke | Brett Dutton Clayton Stevenson |

## Referències

* ↑ «6 jours de Perth (Australie)». [Consulta: 20 desembre 2022].
# Pere Bernal i Segura

Pere Bernal Segura (Barcelona, 9 de gener de 1951 - Barcelona, 22 de maig de 2005) fou un locutor de ràdio català.
Va començar a la ràdio presentant Los 40 Principales, juntament amb Joan Castelló Rovira. Durant la dècada del 1970 va ser subdirector de Ràdio Miramar, presentant el programa musical Los Redondos i altres espais informatius. El 1981 va fitxar com a cap producció de Radio España de Barcelona-Cadena Catalana. Va presentar programes musicals com Canciones para después de una década i durant aquest període va conèixer el tècnic de ràdio, Ricky Romero, amb el qual va formar tàndem professional al programa humorístic A mi manera. L'èxit d'aquest espai pel seu estil col·loquial i pel tractament de temes quotidians, va fer que es mantingués en antena durant vint-i-quatre amb diferents noms (El minutero, El Ricky i el Bernal, Ara per Ara). El 1986 va fitxar com a cap de programes de Ràdio Minuto, on va arribar ser líder d'audiència a Catalunya en la franja horària de 8 a 10 i quatre anys més tard va treballar a Cadena Nova. El 1992 va incorporar-se a Ràdio Barcelona. Per altra banda, també va impulsar la creació d'Aula Radio, primera escola de ràdio a Catalunya, on exercia com a docent. Després d'una llarga malaltia, va morir la primavera de 2005.

## Referències

* 1 2 Girona, Josep Maria «Pere Bernal, toda una vida dedicada a la radio» (en castellà). El País [Madrid], 23-05-2005. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ «El radiofonista Pere Bernal Segura mor als 54 anys a Barcelona». VilaWeb, 23-05-2005. [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ «Pedro Bernal, 'radiofonista'» (en castellà). El Mundo, 24-05-2005. [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ Gayà, Guillem; Joan, Jordi «Pedalar junts en la cursa de la informació». Capçalera, Núm. 97, 01-11-1999, pàg. 5-14 [Consulta: 17 gener 2021].