OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claire Debono

Claire Debono (Pembroke, Malta, 10 d'octubre de 1979) és una soprano maltesa.

## Carrera musical

Va estudiar amb Laura Sarti a la Guildhall School of Music and Drama i el 2005 va participar en l'edició de 2005 del Jardin des Voix de William Christie. Eric Dahan, de Libération, va comentar de la seva Despina al Festival d'Aix-en-Provence que va ser un dels tres grans èxits del festival. El New York Times, per la seva banda, lloà la seva Ilia a Idomeneo.
Claire Debono ha cantat a La Monnaie de Brussel·les, al Théâtre des Champs-Élysées, al Teatro Real de Madrid, al Châtelet de París, entre altres escenaris.

## Discografia

* Le jardin des voix amb Les Arts Florissants (Virgin Classics)
* Henry Purcell, Divine Hymns (Virgin Classics)
* Henry Purcell, The fairy queen (Opus Arte)
* Claudio Monteverdi, Il ritorno d'Ulisse in patria (Dynamic)
* Claudio Monteverdi, L'incoronazione di Poppea (EMI)
* Jean-Baptiste Lully, Armide (FRA Musica)

## Referències

* ↑ Libération, édition du 21 juillet 2008
* ↑ https://www.nytimes.com/2006/08/25/arts/music/25idom.html?_r=1&scp=1&sq=claire%20debono&st=cse
# Alfons Balcázar

Alfons Balcázar Granda (Barcelona, Barcelonès, 1925 — Sitges, Garraf, 28 de desembre de 1993) més conegut con Alfonso Balcázar va ser un productor, distribuïdor, guionista i realitzador cinematogràfic català.

## Biografia

Alfons Balcázar va néixer l'any 1925 al si d'una família benestant. El seu pare, Enrique Balcázar Sevilla, havia fet fortuna amb un negoci de làctics i s'havia establer a Barcelona on va regentar un negoci de pelleteria amb lligams internacionals. La seva mare, Ángeles Granda, havia tingut contacte amb Carmen Polo. L'any 1951, juntament amb els seus germans Franciso i Enrique Jr. va fundar la productora Balcázar Producciones Cinematográficas. En un inici les pel·lícules produïdes tenen un pressupost limitat. Tanmateix, l'any 1956, coincidint amb la inscripció al Registre Mercantil de la productora, comença la focalització de Balcázar PC cap a les coproduccions. El mateix any de fundació de la productora començà la carrera d'Alfonso Balcázar com a director de cinema amb Catalina de Inglaterra. Durant els seixanta va rodar un conjunt de westerns europeus a uns estudis d'Esplugues de Llobregat. A finals dels setanta i principis dels vuitanta rodà cinema eròtic sota el pseudònim d'Al Bagrán.

## Filmografia
### Director

* 1951: Catalina de Inglaterra
* 1959: La encrucijada
* 1960: ¿Dónde vas, triste de ti?
* 1960: Sueños de mujer
* 1961: Los castigadores
* 1962: Solteros de verano
* 1962: Al otro lado de la Ciudad
* 1962: La bella Lola
* 1962: Cena de matrimonios
* 1964: Piso de soltero
* 1964: Pistoleros de Arizona
* 1965: ¡Viva Carrancho!
* 1965: Doc manos de plata
* 1966: Dinamita Jim
* 1967: Clint el solitario
* 1967: Con la muerte a la espalda
* 1968: Sonora
* 1971: La casa de las muertas vivientes
* 1972: Le llamaban Calamidad
* 1972: El retorno de clint el solitario
* 1972: Las juergas del señorito
* 1974: Los inmorales
* 1975: Primeras experiències
* 1975: Pubertad... adolescència... la edad difícil
* 1976: Deseo
* 1982: Colegialas lesbianas y el placer de pervertir
* 1982: La ingènua, la lesbiana y el travesti
* 1982: El marqués, la menor y el travesti
* 1982: Julieta
* 1982: Las vicioses y la menor

## Referències

* ↑ «Alfons Balcázar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 1955-, Riambau, Esteve,. Productores en el cine español: estado, dependencias y mercado. Madrid: Cátedra, 2008. ISBN 9788437624624.
* 1 2 Magí., Crusells,. Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z. Barcelona: Publicacions i Edicions, Universitat de Barcelona, [2009], ©2008. ISBN 9788447533169.
* 1 2 de., España, Rafael. Balcázar Producciones Cinematográficas: más allá de Esplugas City. Barcelona: Universitat de Barcelona, 2005. ISBN 8447529487.
# Quint Claudi Quadrigari

Quint Claudi Quadrigari (en llatí Quintus Claudius Quadrigarius) va ser un historiador romà del segle i aC.
Va escriure una història de Roma, mencionada generalment amb els títols de Annales o Historiae o també Rerum Romanarum Libri en almenys 23 llibres que anava entre la conquesta de Roma pels gals fins almenys, la mort de Sul·la.
És mencionat per Titus Livi, que el cita com a autoritat, i Aule Gel·li en va conservar algun fragment, el cita repetidament i l'elogia. En els fragments coneguts d'aquesta obra apareixen alguns detalls molt minuciosos que van ser ignorats per Titus Livi.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/640?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=QuadrigariusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 632-633. ]
Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Mario Roso de Luna

Mario Roso de Luna (Logrosán, Càceres, Extremadura, 15 de març de 1872 - Madrid, 1931) fou un teòsof, astrònom, periodista, escriptor i maçó espanyol, d'Extremadura.

## Obres

Esteban Cortijo va publicar el 2003 una edició en dotze volums de les seves obres completes.
* Vol. 1 La realidad y el ensueño.
** Preparación al estudio de la fantasía humana bajo el doble aspecto de la realidad y el ensueño. La dama del ensueño.
** Aberraciones psíquicas del sexo o El Conde de Gabalis.
** Por el Reino encantado de Maya.
* Vol. 2 Ciencia y Teos.
** Hacia la Gnosis.
** En el Umbral del Misterio.
** La Humanidad y los Césares.
** La Ley XV de Toro.
* Vol. 3 España y América.
** Conferencias teosóficas en América del Sur.
** De Sevilla al Yucatán.
* Vol. 4 Arqueología y Astronomía.
** Kinethorizon.
** Evolución Solar y series astroquímicas.
** La Ciencia hierática de los Mayas.
** El Juego chino del Mah-Jongg (*).
** Códices de Anahuac y la Baraja Española (*).
** Una Maravilla Prehistórica (*).
** La Magia y la escritura (*).
* Vol. 5 La Asturias Tenebrosa.
** El Tesoro de los Lagos de Somiedo.
** Don Roberto Frassinelli. El alemán de Corao. (*).
** Libro de Bitácora de mis viajes a Asturias (*).
** La Xana (*).
* Vol. 6 Simbolismo y religión.
** Simbolismo de las religiones del mundo.
** El Libro que mata a la Muerte o Libro de los Jinas.
* Vol. 7 Música de las estrellas.
** Beethoven, teósofo
** Wagner, mitólogo y ocultista.
** El Libro de Oro de la Pianola (*).
* Vol. 8 La Esfinge.
** La Esfinge.
** Por las grutas y selvas del Indostán.
** De gentes de otro mundo.
* Vol. 9 Helena Petrovna Blavatsky.
** Una mártir del siglo XIX. H.P. Blavatsky.
** Páginas ocultistas y cuentos macabros.
* Vol. 10 El Velo de Isis.
** El Velo de Isis.
** Simbología arcaica.
** Significación filosófica de la teosofía.
* Vol. 11 Artículos.
** En la Prensa de Madrid.
** Prólogos.
** Del Árbol de las Hespérides.
** Novelas Cortas.
** Logrosán: un legajo histórico.
** El Mago Rojo de Logrosán.
* Vol. 12 Teosofía.
** El Tíbet y la Teosofía (*).
** Comentarios a la Genealogía del hombre de A. Besant (*).
** Comentarios al libro de "Las estancias de Dzyan".
** Correspondencia teosófica y ocultista.
** Cartas al hijo.
** Otras cartas (*).

## Notes

* ↑ Les obres indicades amb asterisc eren, llavors, inèdites

## Enllaços externs

* Mario Roso de Luna - Teòsof, escriptor, artista i músic Arxivat 2011-07-28 a Wayback Machine.
# Alestes baremoze

Alestes baremoze és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 43 cm de longitud total i les femelles 40.
* Nombre de vèrtebres: 41-49.

## Subespècies

* Alestes baremoze soudaniensis
* Alestes baremoze eburneensis
* Alestes baremoze baremoz

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Senegal, Níger, Volta, Nil, les conques costaneres fluvials de la Costa d'Ivori (incloent-hi els rius Comoé, Bandama i Sassandra), conca del llac Txad i llacs Albert i Turkana.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel, 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (plegable).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Joannis, L. de, 1835. Observations sur les poissons du Nil, et description de plusieurs espèces nouvelles. Mag. Zool. 1835 (5 anneé): 53 pp. numbered as Classe IV, Pls. 1-15.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C.D. Paugy i G.G. Teugels (eds.), 1990. Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Tom 1. Coll. Faune Tropicale Núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França. 384 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Agresfont

Agresfont (grec antic: Ἀγρέσφων, llatí: Agresphon) fou un escriptor i gramàtic grec esmentat per la Suïda que va deixar un llibre referit a persones amb el mateix nom, Περὶ Ὁμωνύμων, en el qual parla d'un Apol·loni que va viure en temps d'Hadrià, fet el que indica que vivia al segle ii o més tard.

## Referències

* ↑ Agresphon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 75
# Alfonso Álvarez de Villasandino

Alfonso Álvarez de Villasandino (Villasandino?, Castella, vers1340/1350 - vers 1424) va ser un poeta castellà medieval. Va ser bàsicament un poeta de cançoner, és a dir, un representant del tipus de poesia culta que havia sorgit sota la influència de la lírica trovadoresca provençal, i la principal figura literària juntament amb Però Ferrús en la Cort del rei de Castella Enric II.

## Biografia

Com era habitual fins al segle xv, Villasandino, com els altres poetes castellans, va començar escrivint en gallec. Aproximadament cap a 1400 va començar a escriure en castellà.
Segons les notícies que d'ell ens han arribat, va tenir terres a Illescas i va viure alguns anys a Toledo; es va casar diverses vegades i va ser un personatge de caràcter conflictiu, malgrat la qual cosa va fer de la seva obra el seu mitjà de vida. Per això, són habituals en ell els poemes de circumstàncies en què elogia a algun poderós per sol·licitar la seva protecció econòmica i també les crítiques a l'avarícia dels seus mecenes.
La seva obra se'ns ha transmès gràcies a la seva participació en diversos cançoners, en particular el Cançoner de Baena, que conté més d'un centenar de poemes seus, constituint el poeta millor representat en el mateix. Segons Alan Deyermond, era un escriptor flexible, capaç de conrear tots els subgèneres poètics del moment: poemes d'amor cortès, panegírics, sàtires, etc. Villasandino va ser un poeta de gran habilitat tècnica i partidari de la poesia de tradició provençal que s'havia conreat en els diferents regnes hispànics durant el segle xiv, la qual cosa l'enfrontava al grup dels defensors de la nova influència italiana, de cort més alegòric, com Francisco Imperial. Va escriure versos bastant indecorosos a les amistançades del rei Enric II, a les dues esposes de Però Niño, a les amigues platòniques de l'Avançat Pedro Manrique, i tant componia una cantiga acròstica en lloança de la seva dona com una altra en el seu vituperi, cridant-la comare menjada per la gelosia i la vellesa. Malgrat aquest caràcter tan vel·leïtós, el col·leccionista Baena va arribar a atribuir-li gràcia infusa i cridar-lo:
    Esmalte e lus e espejo e corona e monarca de todos los poetas e trovadores, maestros e patrón del arte poética

## Referències

* ↑ Alan Deyermond, Historia de la literatura española: 1, La Edad Media, Barcelona, Ariel, 1973, p. 236.
* ↑ Álvaro Alonso, Poesía de Cancionero, Madrid, Cátedra, 1999, p. 81.
* ↑ Alan Deyermond, Historia de la literatura española: 1, La Edad Media, Barcelona, Ariel, 1973, p. 318.
* ↑ Álvaro Alonso, ibídem.

## Enllaços externs

* Álvarez de Villasandino, Alfonso. Amigos, tal (discor). An Electronic Corpus of 15th Century Castilian Cancioner Manuscripts.
* Alfonso Álvarez de Villasandino: Decir contra una dueña.
# Ammannia

Ammannia (deletrejament alternatiu Ammania) és un gènere de plantes amb flors de la família litràcia conté de 25 a 30 espècies de plantes que es troben en àrees humides del continent americà, Àfrica, Àsia Austràlia i Europa. Diverses espècies es cultiven com a plantes ornamentals dins d'aquaris.
El gènere rep el nom de Paul Ammann.
Als Països Catalans es troba naturalitzada com a mala herba, en camps d'arròs de Catalunya i el País Valencià, l'espècie Ammannia coccinea. Es poden haver naturalitzat també altres espècies però que són de determinació difícil com són A. verticillata, A. baccifera i A. senegalensis.
Algunes espècies:
* Ammannia auriculata -
* Ammannia baccifera -
* Ammannia coccinea - porpra
* Ammannia gracilis
* Ammannia latifolia - rosa
* Ammannia multiflora
* Ammannia robusta - escarlata
* Ammannia senegalensis - roja
* Ammannia verticillata

## Referències

* ↑ Jepson Manual Treatment
* ↑ USDA Plants Profile
* ↑ TSN 27090 al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980
# Ammar al-Mawsili

Abu-l-Qàssim Ammar ibn Alí al-Mawsilí (àrab: أبو القاسم عمار بن علي أبو القاسم الموصلي, Abū l-Qāsim ʿAmmār b. ʿAlī al-Mawṣilī) o, senzillament, Ammar al-Mawsilí (segle x-segle xi) fou un cèlebre oculista àrab.
Era nadiu d'Iraq i va viure després a Egipte; va viatjar per diversos països musulmans. Fou contemporani de l'oculista Alí ibn Issa al-Kahhal autor de la Tadkhira (el Mentor) obra clàssica sobre malalties als ulls que va eclipsar el treball d'Ammar, el llibre anomenat el Kitab al-muntakhab fi iladj al-ayn (Llibre dels trossos escollits relatius als tractaments als ulls).

## Referències

* Islamic Culture and the Medical Arts: Ophthalmology and Surgery. U.S. National Library of Medicine
* Mittwoch, E. «ʿAmmār al-Mawṣilī». Encyclopaedia of Islam, Second Edition., 2012. 21 de març de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/ammar-al-mawsili-SIM_0628>
# Alioranus

Alioranus és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamilia Erigoninae, pertanyent a la família Linyphiidae.
Fou descrita per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1926.
Es poden trobar en la zona paleàrtica.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Alioranus avanturus Andreeva & Tyschchenko, 1970
* Alioranus diclivitalis Tanasevitch, 1990
* Alioranus distinctus Caporiacco, 1935
* Alioranus minutissimus Caporiacco, 1935
* Alioranus pastoralis (O. Pickard-Cambridge, 1872)
* Alioranus pauper (Simon, 1881) (Espècie tipus)

## Referències

* ↑ Simon, E. Les arachnides de France. Synopsis générale et catalogue des espèces françaises de l'ordre des Araneae. Tome VI. 2e partie, 1926.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Alioranus Simon, 1926». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.

## Enllaços externs

* a ION
* Nomenclator Zoologicus
# Alioramus

Alioramus ("branca diferent") és un gènere de dinosaure teròpode del Cretaci superior que visqué a Mongòlia. Era més petit que els seus "parents" Tyrannosaurus i Tarbosaurus, feia 6 metres de longitud i pesava uns 750 kg.
El gènere Alioramus fou anomenat i descrit pel paleontòleg rus Serguei Kurzànov el 1976.

## Referències

* ↑ Stephen L. Brusatte, Thomas D. Carr, Gregory M. Erickson, Gabe S. Bever i Mark A. Norell (2009). A long-snouted, multihorned tyrannosaurid from the Late Cretaceous of Mongolia. PNAS, doi:10.1073/pnas.0906911106.
# Amonioleucita

L'amonioleucita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el seu nom per la seva composició química i la seva relació amb la leucita.

## Característiques

L'amonioleucita és un silicat de fórmula química (NH₄)(AlSi₂O₆). Cristal·litza en el sistema tetragonal. Acostuma a trobar-se en forma de petits agregats que reemplacen els cristalls d'analcima. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'amonioleucita pertany a «09.GB - Tectosilicats amb H₂O zeolítica, amb cadenes de connexions senzilles de 4-enllaços» juntament amb els següents minerals: analcima, hsianghualita, litosita, leucita, pol·lucita, wairakita, kirchhoffita, laumontita, yugawaralita, roggianita, goosecreekita, montesommaïta i partheïta.

## Formació i jaciments

Es troba en petites venes, fractures i cavitats en els esquistos cristal·lins alterats hidrotermalment, com el reemplaçament pseudomórfico dels cristalls d'analcima. Sol trobar-se associada a altres minerals com l'analcima i la dolomita. Va ser descoberta l'any 1986 a Tatarazawa, Fujioka, a la prefectura de Gunma (Regió de Kanto, Honshū, Japó).

## Referències

* ↑ «Ammonioleucite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 50». Mineralogical Magazine, 83, 2019, pàg. 615-620 [Consulta: 24 novembre 2019].
* ↑ «Ammonioleucite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 31 juliol 2016].
# Amoniolasalita

L'amoniolasalita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom com a anàleg amb amoni de la lasalita.

## Característiques

L'amoniolasalita és un vanadat de fórmula química (NH₄)₂Mg₂(H₂O)$_{20}$] [V$_{10}$O$_{28}$]. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 67477, 67478, 67479, 67480 i 67481.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Burro, dins el districte miner de Slick Rock, al comtat de San Miguel (Colorado, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ammoniolasalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2021].
# Anderson Varejão

Anderson Varejão (Santa Teresa, 28 de setembre de 1982) és un jugador de bàsquet professional brasiler. Juga de pivot, i destaca per la seva gran capacitat atlètica, fortalesa, agilitat i el seu bon tir exterior. També té mala reputació per abusar del flopping (simulació de faltes).
Al seu país, ha jugat amb el Franca i el Flamengo, amb els que va guanyar un campionat brasiler. Va disputar dues temporades amb l'FC Barcelona, guanyant dues lligues ACB i una Eurolliga. A l'NBA ha jugat amb els Cavaliers i els Warriors, amb tres subcampionats. Fou la 30a elecció del draft de 2004, triat pels Orlando Magic.
És internacional amb la Selecció de bàsquet del Brasil, amb la qual ha participat en uns Jocs Olímpics (Londres 2012) i va guanyar 5 medalles.

## Referències

* ↑ Fernández, J. «Esfuerzo&Sacrificio o Anderson Varejao, valor NBA» (en castellà). Solo Basket, 2013. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Resnick, Steven. «Anderson Varejao: Acting-Flopping Is an Embarassment to the NBA» (en anglès). Bleacher Report, 07-03-2009. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Biography» (en anglès). NBA. Arxivat de l'original el 07/04/2015. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Anderson Varejão» (en portuguès brasiler). Confederação Brasileira de Basquete. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Anderson VAREJAO». COI. [Consulta: 23 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Anderson Varejao (castellà)
* Fitxa d'Anderson Varejao a nba.com (anglès)
# Andy Cunningham

Andy Cunningham (30 de gener de 1890 - 8 de maig de 1973) fou un futbolista escocès de la dècada de 1920 i entrenador.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia i de la selecció de la lliga. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Kilmarnock, Rangers FC i Newcastle United FC.
Fou entrenador de Newcastle United FC i Dundee FC.

## Palmarès

Entrenador

### Newcastle United FC

* FA Cup: 1932

## Referències

* ↑ «Scotland FL Players by Appearances». Londonhearts.com. London Hearts Supporters' Club [Consulta: 27 novembre 2011].
* ↑ Perfil a scottishfa
# André Leliaert

André Leliaert, (Bruges, 4 de febrer de 1923 - Ídem, 10 de novembre de 2013) fou un ciclista belga, que va ser professional del 1945 fins al 1953. Es va especialitzar en la pista on va guanyar una medalla de plata al Campionat del món de Mig fons de 1951, per darrere del neerlandès Jan Pronk.

## Palmarès

* 1949
** Campió de Bèlgica de mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Alfons Peeters

Alfons Peeters (21 de gener de 1943 - 5 de gener de 2015) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1970.

## Referències

* ↑ «Alfons Peeters» (en dutch). inmemoriam.be. [Consulta: 1r juny 2015].
* ↑ Royal Belgian Football Association: Number of caps
* ↑ Alfons Peeters Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Alfons Porta i Vilalta

Alfons Porta i Vilalta (Lleida, 20 d'abril de 1917 - 18 de setembre de 2005) és un advocat i polític català, fill de Joan Porta i Miret.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona el 1941 i fou conseller de la Paeria de Lleida del 1958 al 1964. Del 1968 al 1972 fou degà del Col·legi d'Advocats de Lleida i membre del comitè executiu de la Cambra de Comerç i Indústria de Lleida. Del 1964 al 1979 va ser el delegat a Lleida de la Federació Catalana de Futbol i directiu de la Unió Esportiva Lleida, club del que havia estat president el seu pare.
A les eleccions generals espanyoles de 1979 fou escollit senador per la demarcació de Lleida per Centristes de Catalunya-UCD. Fou secretari primer de la Comissió de Justícia i Interior del Senat. A les eleccions municipals espanyoles de 1979 fou elegit conseller de la Paeria de Lleida del 1979 al 1983. Li fou concedida la creu de l'Orde de Sant Ramon de Penyafort.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Resultats de les eleccions
* ↑ Necrològica a ABC