OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat d'Espanya de ciclisme de contrarellotge femení

El Campionat d'Espanya de ciclisme de contrarellotge femení és una competició ciclista que serveix per a determinar la Campiona d'Espanya en la modalitat de contrarellotge individual. La primera edició es disputà el 1994.

## Palmarès

| Any | Primera | Segona | Tercera |
| 1994 | Izaskun Bengoa | Núria Florencio | Ainhoa Artolazábal |
| 1995 | Dori Ruano | Núria Florencio | Izaskun Bengoa |
| 1996 | Joane Somarriba | Dori Ruano | Izaskun Bengoa |
| 1997 | Izaskun Bengoa | Joane Somarriba | Dori Ruano |
| 1998 | Dori Ruano | Izaskun Bengoa | Marta Vilajosana |
| 1999 | Dori Ruano | Gema Pascual | Marta Vilajosana |
| 2000 | Dori Ruano | Ruth Martínez | Ruth Moll |
| 2001 | Dori Ruano | Gema Pascual | Ruth Martínez |
| 2002 | Eneritz Iturriaga | Dori Ruano | Marta Vilajosana |
| 2003 | Dori Ruano | Eneritz Iturriaga | María Isabel Moreno |
| 2004 | Dori Ruano | Eneritz Iturriaga | María Mercedes Cagigas |
| 2005 | Eneritz Iturriaga | Dori Ruano | María Isabel Moreno |
| 2006 | Eneritz Iturriaga | María Isabel Moreno | Marta Vilajosana |
| 2007 | María Isabel Moreno | Marta Vilajosana | Gema Pascual |
| 2008 | No disputat |
| 2009 | Débora Gálvez | Gema Pascual | Leire Olaberría |
| 2010 | Leire Olaberría | Rosa Bravo | Débora Gálvez |
| 2011 | Eneritz Iturriaga | Anna Sanchis | Belén López |
| 2012 | Anna Sanchis | Mayalen Noriega | Belén López |
| 2013 | Anna Sanchis | Leire Olaberría | Belén López |
| 2014 | Leire Olaberría | Belén López | Anna Ramírez |
| 2015 | Anna Sanchis | Sheyla Gutiérrez | Leire Olaberría |
| 2016 | Anna Sanchis | Gloria Rodríguez | Margarita Victoria García |
| 2017 | Lourdes Oyarbide | Margarita Victoria García | Sheyla Gutiérrez |
| 2018 | Margarita Victoria García | Eider Merino | Alicia González |
| 2019 | Sheyla Gutiérrez | Lourdes Oyarbide | Gloria Rodríguez |
| 2020 | Mavi García | Sara Martín | Sheyla Gutiérrez |
| 2021 | Mavi García | Sara Martín | Lourdes Oyarbide |
| 2022 | Mavi García | Sheyla Gutiérrez | Sandra Alonso |
| 2023 | Mireia Benito | Mavi García | Sandra Alonso |
| 2024 | Mireia Benito | Sandra Alonso | Mavi García |

## Vegeu també

* Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta femení
* Campionat d'Espanya de ciclisme de contrarellotge masculí
* Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta masculí
* Campionat d'Espanya de ciclocross
* Campionat d'Espanya de ciclisme de muntanya
* Campionat d'Espanya de ciclisme en pista

## Enllaços externs

* Palmarès a rfec.com Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine.
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Cal Roda (Ripollet)

Cal Roda, o Ca l'Hortego, és una obra de Ripollet (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Probablement en el seu origen fos una masia que, en perdre la funció, es modificà i dividí en dos habitatges. Situat a la part més antiga del nucli, en un terreny en pendent, es tracta en realitat de dos habitatges unificats en façana. Té planta baixa i un pis. La façana, simètrica i amb recobriment de maó, presenta obertures allindades; a la planta baixa hi ha dues portes, a la de l'esquerra es poden veure les restes d'un arc escarser, possiblement l'obertura original. Damunt dels dos balcons del primer pis hi ha arcs de descàrrega. La coberta és a dues aigües amb teula àrab i amb el carener perpendicular a la línia de façana.

## Referències

* 1 2 «Cal Roda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Campionat de Salta de futbol

El Campionat de Salta de futbol és la màxima competició futbolística de la província de Salta. Es començà a disputar l'any 1921.

## Historial

Font:
* 1921: Correos y Telecomunicaciones
* 1922: Correos y Telecomunicaciones
* 1923: Central Norte
* 1924: Central Norte
* 1925: Correos y Telecomunicaciones
* 1926: Central Norte
* 1927: Central Norte
* 1928: Juventud Antoniana
* 1929: Juventud Antoniana
* 1930: Juventud Antoniana
* 1931: Juventud Antoniana
* 1932: Club Sportivo Comercio
* 1933: Juventud Antoniana
* 1934: Juventud Antoniana
* 1935: Juventud Antoniana
* 1936: Club Atlético Libertad
* 1937: Gimnasia y Tiro
* 1938: Juventud Antoniana
* 1939: Gimnasia y Tiro
* 1940: Central Norte
* 1941: Club Atlético Libertad
* 1942: Gimnasia y Tiro
* 1943: Gimnasia y Tiro
* 1944: Central Norte
* 1945: Gimnasia y Tiro
* 1946: Central Norte
* 1947: Gimnasia y Tiro
* 1948: Gimnasia y Tiro
* 1949: Central Norte
* 1950: Gimnasia y Tiro
* 1951: Gimnasia y Tiro
* 1952: Gimnasia y Tiro
* 1953: Juventud Antoniana
* 1954: Central Norte
* 1955: Central Norte
* 1956: Central Norte
* 1957: Juventud Antoniana
* 1958: Gimnasia y Tiro
* 1959: Correos y Telecomunicaciones
* 1960: Gimnasia y Tiro
* 1961: Central Norte
* 1962: Central Norte
* 1963: Central Norte
* 1964: Argentinos del Norte
* 1965: Central Norte
* 1966: Central Norte
* 1967: Juventud Antoniana
* 1968: Central Norte
* 1969: Central Norte
* 1970: Juventud Antoniana
* 1971: Central Norte
* 1972: Juventud Antoniana
* 1973: Central Norte
* 1974: Juventud Antoniana
* 1975: Juventud Antoniana
* 1976: Central Norte
* 1977: Gimnasia y Tiro
* 1978: Centro Policial
* 1979: Central Norte
* 1980: Gimnasia y Tiro
* 1981: Central Norte
* 1982: Central Norte
* 1983: Central Norte
* 1984: Gimnasia y Tiro
* 1985: Central Norte
* 1986: Central Norte
* 1987: Juventud Antoniana
* 1988: Juventud Antoniana
* 1989: Gimnasia y Tiro
* 1990: Gimnasia y Tiro
* 1991: Juventud Antoniana
* 1992: Central Norte
* 1993: Central Norte
* 1994: Juventud Antoniana
* 1995: Juventud Antoniana
* 1996: Central Norte
* 1997: Central Norte
* 1998: Gimnasia y Tiro
* 1999: Argentinos del Norte
* 2000: Central Norte
* 2001: Central Norte
* 2002: Central Norte
* 2003: Central Norte
* 2004: Club San Martín
* 2005: Atlético Sanidad
* 2006: Club Atlético Mitre
* 2007: Villa San Antonio
* 2008: Gimnasia y Tiro
* 2009: Villa San Antonio
* Clausura 2010: CSD Atlas
* Apertura 2010: Club San Martín
* 2011: CA Peñarol
* 2012: CA Pellegrini
* 2013: Villa San Antonio
* 2014: Club Atlético Mitre
* 2015: Central Norte
* 2016: Los Cachorros
* 2017: CA Pellegrini
* 2018: CA Peñarol
* 2019: Villa San Antonio

## Referències

* 1 2 Campions Arxivat 2017-05-02 a Wayback Machine. a ensalta.com

## Enllaços externs

* Lliga de Salta Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
* Futbol de Interior
# Calador

Un calador és un lloc apropiat per fer-hi la pesca, on els pescadors calen (tiren) les xarxes de pesca.
S'acostumen a situar:
* A les zones on la plataforma continental és extensa, com passa, per exemple, al Mar del Nord, on les aigües són poc profundes, estan agitades per corrents marins i tenen temperatures favorables.
* A les zones de contacte entre corrents marins freds i càlids perquè s'hi concentren espècies d'aigües càlides i espècies d'aigües fredes. Com que s'hi concentren tantes espècies resulta més fàcil capturar-les.
* A les zones costaneres prop de les quals passa un corrent marí fred perquè les aigües fredes tenen molt de plàncton vegetal format per algues unicel·lulars que capten la radiació solar. Aquest fotoplàncton alimenta el plàncton animal o zooplàncton que, al seu torn, serveix d'aliment a molts animals marins.
Hi ha diversos peixos, com ara la tonyina o la sardina, que s'alimenten exclusivament de plàncton. Altres espècies, com ara el bacallà, el lluç o la rajada devoren el peixos que s'alimenten de plàncton.
Viccionari
# Callulops fuscus

Callulops fuscus és una espècie de granota que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Iskandar, D. 2004. Callulops fuscus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Can Camps (Seva)

Can Camps és una casa de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil orientat a migdia amb teulada a dues vessants i desaigua a la façana principal.
A la planta baixa hi ha un portal adovellat amb un petit escut a la dovella central que transcriu "Antic Martorell 1578.
L'actual façana fou renovada tal com ens explica una llinda per Jaume Camps i Bofill l'any 1926. Davant hi ha un patí encerclat per un mur i una reixa de ferro forjat.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatge al carrer de Dalt, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Canelles

* No s'ha de confondre amb Canyelles.
«Canelles» té aquests significats:
* Toponímia:
** Canelles, antiga quadra del poble de l'Aranyó (Segarra)
** Canelles, antiga caseria del municipi de Benissa (Marina Baixa)
** Canelles (Fígols i Alinyà), nucli de població de Fígols i Alinyà (Alt Urgell)
** Canelles, masia a Lluçà (Osona)
** Canelles (Navata), nucli de població del municipi de Navata (Alt Empordà)
** Canelles (Sagàs), masia a Sagàs (Berguedà)
** Canelles, poble deshabitat de l'antic municipi de Tragó de Noguera, actualment pertanyent a Os de Balaguer (la Noguera)
** Pantà de Canelles, pantà de la Noguera Ribagorçana en el terme d'Os de Balaguer (la Noguera)
** Mas de Canelles, edificació a Tremp (Pallars Jussà)
* Biografies:
** Agustí Canelles i Carreres (Alpens, 1765 – Alella, 1818), religiós, matemàtic i astrònom
** Berenguer de Canelles, cavaller del segle xiii que participa en la conquesta de la ciutat de València (1238)
** Bertran de Canelles, cavaller del segle xiii que participa en la conquesta de la ciutat de València (1238), probablement germà de l'anterior
** Bertran de Canelles (segles xiii i xiv), cavaller que participà en l'expedició a Sicília del 1282. Conseller de Jaume II, va ser tutor dels seus fills
** Bertran de Canelles, cavaller valencià del segle XIV
** Bertran de Canelles, cavaller dels segles xiv i xv
** Vidal de Canelles o Vidal de Canyelles (s. XIII), bisbe d'Osca i compilador dels Furs d'Aragó
Viccionari
# Can Met

* Per a altres significats, vegeu «Can Met (Bigues)».
Can Met és un edifici d'habitatges vuitcentista al nucli de Santa Coloma de Gramenet (el Barcelonès) protegit com a bé cultural d'interès local. de planta baixa i dos pisos, originàriament entre mitgeres; l'actual restauració n'oculta una, mimetitzant la façana del carrer i pintant-les de color cru i verd poma. La façana té una composició simètrica ordenada de finestres amb balcons. A la façana del jardí hi ha galeries toscanes amb arcs rebaixats, també restaurades.

## Referències

* «Can Met». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
# Can Miamo

Can Miamo és una obra del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana la qual s'orienta cap a migdia. A ponent es troba adossada amb Can Marçal i a ponent dona al c/ de l'església. A la planta s'hi obre un portal rectangular amb una finestreta també rectangular a la part esquerra. Al primer pis s'hi obren dues finestres amb la part baixa de l'entrada de llums decorada amb formes geomètriques i la de l'esquerra presenta un inflexió gòtica a la llinda. Al segon n'hi ha una de característiques semblants i la de la part dreta n'hi ha una de molt bonica amb calats gòtics a la llinda; malauradament està mig partida i conserva restes de pintura de color blau. En un carreu de l'angle, a uns dos metres del terra, hi ha una creu esculpida.

## Història

Casa de carrer situada a la pl. Major i molt a prop de l'antiga sagrera. En els documents que fan referència al nucli de la població a redós de la sagrera no hi trobem registrat el nom de can Miamo (no seria estrany que el nom canviés amb el pas dels anys) Cal remarcar la bona traça i la bellesa de la llinda gòtica del segon pis.

## Referències

* 1 2 «Can Miamo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Can Metge (Vilaür)

Can Metge és una obra del municipi de Vilaür (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.Està situada dins del nucli urbà de la població de Vilaür, a la cantonada sud-est de l'antic recinte emmurallat de la vila, amb façana a l'actual plaça Major i al carrer de la Font. De fet, aprofita una part del llenç est de la muralla i la torre del portal com a part de la construcció.

## Descripció

És un edifici format per tres cossos adossats, dos d'ells distribuïts en planta baixa i pis, més la torre - portal, amb dues plantes superiors. L'edifici principal presenta la coberta a dues vessants de teula, amb una terrassa coberta al primer pis, ubicada a la cantonada sud-est de la casa. Les obertures de l'edifici són rectangulars, majoritàriament bastides amb carreus de pedra ben desbastats i amb les llindes planes. A la façana principal destaca el portal d'accés, amb la llinda sostinguda per dues mènsules incurvades, on hi ha esculpits en relleu els busts de dos personatges: un cavaller en un brancal i una dama a l'altre. Podrien ser els possibles retrats dels propietaris.
Situades a la primera planta de la torre, destaquen dues finestres amb espitlleres sota la línia dels ampits, una a cada façana. A la cantonada sud-est hi ha una altra finestra, amb la llinda gravada amb l'any 1692. Una altra de les finestres del pis superior presenta la inscripció: "MIQVEL METJA NOS FECIT 1703". La façana orientada a la plaça Major, cal destacar el portal d'accés a l'interior, amb la llinda decorada amb una creu i els brancals bastits amb carreus escairats, probablement reaprofitats.
La construcció està feta amb pedra de diverses mides, lligada amb morter, amb el parament arrebossat.

## Història

La casa està construïda aprofitant parts de la muralla medieval, bastida vers els segles xiii -XIV. Encara avui en dia, a les llindes de les finestres del pis superior, es pot llegir "MIQVEL METJA NOS FECIT 1703", data i nom del propietari, pertanyent a una de les famílies més antigues del poble, documentada com a mínim al segle xvi. A una altra llinda es pot apreciar la inscripció "MIQVEL 1692". A l'actual porta d'entrada des de la plaça es pot llegir a la porta de fusta la data 1973, any de la seva instal·lació i de l'última remodelació coneguda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Metge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Cantó de Plouescat

El cantó de Plouescat (bretó Kanton Ploueskad) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Lanhouarne | Lanhouarneau | --- |
| Ploueskad | Plouescat | --- |
| Gwikar | Plougar | --- |
| Gwinevez | Plounévez-Lochrist | --- |
| Trelez | Tréflez | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Jacques Le Guen | Divers droite | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Bibliografia

* Mikael Madeg, Surnoms bretons des cantons de Plouzévédé et Plouescat, Haut-Léon. – Saint-Thonan: Embann Kêredol, coll. «Surnoms celtiques», 2005. – 181 p., 21 cm. – ISBN 2-9517223-7-0.

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Canó de la Barceloneta

El Canó de la Barceloneta és un giny d'artilleria festiva molt popular a la Barceloneta que és conduït per un veí disfressat de militar napoleònic. En una cercavila, i seguint les ordres del militar, el canó dispara salves de pirotècnia barrejades amb caramels. Després de cada salva, els assistents simulen caure abatuts i recullen les llaminadures que ha expulsat el canó. Surt cada 29 de setembre des de la parròquia de la Barceloneta, en un dels actes més singulars de la festa major del barri, que se celebra per Sant Miquel.
D'històries sobre l'origen del canó, se n'han explicades moltes, i algunes força inversemblants. N'hi ha que el vinculen a la guerra del Francès i algunes altres a un canó de barra de defensa portuària. Però el fet cert és que la paternitat d'aquest element té nom i cognom: Pancraç Farell, matricer d'ofici i treballador de la Maquinista. El senyor Farell va esposar-se amb una catalana que era descendent de família francesa per línia paterna i la parella va fundar l'any 1886 el restaurant Farell, ben aviat conegut per Can Tipa.
Un any va assistir a les festes del poble de l'àvia de la seva esposa, a França, on va veure que rondava pels carrers un canó d'attrezzo on feien explotar un petard a la boca alhora que llançaven caramels i joguines per a la mainada. L'any 1912 Pancraç Farell, amant de les festes populars, va fer construir un canó a semblança del francès. I de llavors ençà el canó s'ha convertit en l'element identificatiu de les festes del barri.

## Referències

* 1 2 3 «Canó de la Barceloneta». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Canó de cavalleria Tipus 41 de 75 mm

El Canó de Cavalleria Tipus 41 de 75 mm era un canó japonès que va ser entrar en servei en 1908. La designació Tipus 41 va ser donada per l'any en el que va entrar en servei, l'any 41 del regnat de l'Emperador Meiji, que en el calendari gregorià equival a 1908. Aquest canó era una lleuger millora respecte al Canó Tipus 38 de 75 mm, que estaba basat en el disseny de Krupp de 1905. Era una de les principals peces d'artilleria utilitzada per unitats de cavalleria. A pesar que al començar la Segona Guerra Mundial, l'arma ja era obsoleta, va seguir en servei en petits números a pesar de que había sigut reemplaçada pel Canó Tipus 95 de 75 mm.

## Disseny

Aquest canó seguia el disseny dels canons Schneider, i va ser construïda específicament per a donar suport d'artilleria als regiments de cavalleria. El seu disseny era gairebé idèntic al del model original del Tipus 38 de 75 mm. Era lleugerament menys pesant que el Tipus 38 de 75 mm, la qual era la peça d'artilleria estàndard per a disparar de manera directa sobre els objectius. En 1944 les unitats de cavalleria japoneses encara no havien entrat mai en combat contra les tropes dels EUA, però no era segur si aquesta arma antiga amb el seu sistema de transport sense modificar i un sistema de retrocés controlat per un motlle hidràulic havia de seguir en ús o si ja havia estat reemplaçada tecnològicament del servei per armes més modernes. Podia ser fàcilment diferenciat del Canó Tipus 38 de 75 mm pel seu sistema d'expulsió i recàrrega del Tipus 41.
El disseny del canó permetia que aquest tingués una elevació de -8° a +16° 30', podia girar 6° cap a cada costat, i la seva montura, permetia que el canó es transportés a una velocitat d'entre 7 i 8 km/h.

## Referències externes

* Type 41 on Taki's Imperial Japanese Army page

## Referències

* ↑ «75-77 MM CALIBRE CARTRIDGES». Arxivat de l'original el 2015-01-17. [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ War Department TM-E-30-480 Handbook on Japanese Military Forces September 1944 p 400
* ↑ War Department Special Series No 25 Japanese Field Artillery October 1944

## Bibliografia

* Chamberlain, Peter and Gander, Terry. Light and Medium Field Artillery. New York, Arco
* TM-E 30-480 Handbook of Japanese Military Forces. US war department, 1945.
* War Department Special Series No 25 Japanese Field Artillery October 1944
# Canó de Reus

El Canó de Reus és un element del Seguici Festiu de la ciutat que surt a anunciar la Festa Major. També s'anomena Canó de la Festa.
Els canons de festa són fets a imitació dels canons reals però de fusta i s'utilitzen des d'antic per anunciar les festes. A Reus s'utilitzaven per anunciar el Carnaval i les festes de barri. Està documentada la seva sortida pel 20 de gener, Sant Sebastià, antiga festa major d'hivern de la ciutat, que era el dia que començaven les activitats de Carnestoltes. La Societat El Olimpo sortia amb un canó que anava disparant i recorria els carrers anunciant la temporada de balls de màscares i festes diverses. A Reus s'han conservat dos canons d'aquest tipus, un el guarda el Museu d'Art i Història, i l'altre la Pirotècnia Espinós, que el deixava a l'ajuntament de Poboleda per a la seva Festa major.
Diverses pirotècnies tenien canons, que llogaven o cedien a colles de carnaval i a entitats, en funció de la compra d'una determinada quantitat de càrregues de pólvora, cosa que permetia sortir diverses vegades a l'any, per ambientar festes.
El Canó s'incorpora a les Festes de Reus el 2002, tant a la programació de Corpus com a les Festes Majors. És un canó de fusta, a imitació dels antics, que dispara canonades, a partir de les ordres d'un capità imaginari vestit de militar d'època, per tot el centre de la ciutat. L'acompanyen una colla de cantadors i músics que amb el ritme de la música repassa, sense pólvora però amb un fort xivarri, l'actualitat i les xafarderies de Reus en forma de versots i que, naturalment, s'anomenen canonades.
| « | Acosteu-se si voleu sentir quatre animalades i no us tapeu les orelles que arriben les canonades. | » |
(Versot d'inici de les canonades del Canó de les Festes)

## Referències

* ↑ Protocol de les Festes Majors de Reus. Reus: Arxiu Municipal, 2006, p. 44-45. ISBN 8489688362.
* ↑ Navarro, Marc; Iolanda Fontgivell. "Altres elements i pràctiques festives. A: Sant Pere: Festa Major de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2009. Pàgs. 465-479

## Enllaços externs

* El Canó de les Festes Arxivat 2014-07-15 a Wayback Machine.
# Cantó de Rebais

El cantó de Rebais és un antic cantó francès del departament del Sena i Marne, que estava situat al districte de Provins. Comptava amb 18 municipis i el cap era Rebais.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Coulommiers.

## Municipis

* Bellot
* Boitron
* Chauffry
* Doue
* Hondevilliers
* Montdauphin
* Montenils
* Orly-sur-Morin
* Rebais
* Sablonnières
* Saint-Cyr-sur-Morin
* Saint-Denis-lès-Rebais
* Saint-Germain-sous-Doue
* Saint-Léger
* Saint-Ouen-sur-Morin
* La Trétoire
* Verdelot
* Villeneuve-sur-Bellot

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Mortier | radical |
| 1949-1973 | Daniel Simon | radical |
| 1973-2004 | Jacques Larché | Divers droite, després UDF, després UMP |
| 2004- | Anne Chain-Larché | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Carlos Agustín Palmer

Carlos Agustín Palmer (Rio de Janeiro, 1840 - ?) fou un pianista compositor brasiler de pares francesos.
Feu els primers estudis a la seva pàtria i els completà a París, on es dedicà a l'ensenyança del piano. Entre les seves principals composicions, totes per a piano, hi figuren moltes obres de gènere.

## Referències

* 1 2 «Palmer, Carlos Agustín». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 41 Pal - Pardz. reedició 1974. Madrid: Espasa-Calpe, p. 410. ISBN 84-239-4541-3.