OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josiah Clark Nott

Josiah Clark Nott (Carolina del Sud, 31 de març de 1804 - Mobile, Alabama, 31 de març de 1874) va ser un metge i cirurgià dels Estats Units més conegut per les seves idees sobre el racisme.
Es llicencià en medicina per la Universitat de Pennsilvània el 1827 i completà estudis a París, es traslladà a Mobile el 1833 on exercí de cirurgià. Adoptà la nova teoria sobre que el mosquit era el vector de la malària. Nott va ser influenciat per les idees racistes de Samuel George Morton (1799–1851), que opinava que en el crani es podia apreciar la intel·ligència i la diferència entre races humanes.
Els seguidors de Morton com el mateix Josiah Nott i George Gliddon (1809–57) portaren les idees més enllà donant suport al poligenisme que establia un origen de la humanitat segons llinatges diferents i que les races humanes eren espècies diferents. Charles Darwin refutà aquestes idees, citant Nott, en la seva obra The Descent of Man en contra del poligenisme i creacionisme. El 1856 Nott va traduir a l'anglès l'Assaig sobre la desigualtat de les races humanes d'Arthur Gobineau.

## Referències

* ↑ «"Josiah Clark Nott, M.D. (1804-1873) "». "Alabama Healthcare Hall of Fame". Arxivat de l'original el 2008-07-23. [Consulta: 20 febrer 2008].
* ↑ Chernin E «Josiah Clark Nott, insects, and yellow fever». Bull N Y Acad Med, 59, 9, novembre 1983, pàg. 790–802. PMC: 1911699. PMID: 6140039.
* ↑ Darwin, Charles. The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex. 1st. London: John Murray, 1871. p. 217
# Joan Bertran

Joan Bertran és el nom dels següents personatges:
* Joan Bertran (actor), actor català
* Joan Bertran (canonge) (segle xv - 1527), canonge i cambrer de Reus al segle XVI
* Joan Baptista Bertran i Duran (1911-1985), poeta i jesuïta ripollenc
* Joan Bertran Borràs (1906-1965), alcalde de Reus
* Joan Bertran i Reguera (1934-2019), enginyer industrial, gestor empresarial i egiptòleg català
* Joan Bertran i Rusca (n. 1931), religiós i químic català
# José Álvarez Cubero

José Álvarez Cubero (Priego de Córdoba, 23 d'abril de 1768 - Madrid, 26 de novembre de 1827) va ser un escultor espanyol que va realitzar una gran part de la seva carrera a París i Roma.

## Biografia

José Álvarez Cubero, nascut a Priego de Córdoba, fill de tallador de pedra, va realitzar els seus primers estudis a Còrdova, Granada i Madrid, on va ser admès en la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. El 21 de juliol de 1799 va rebre una beca de la casa real per a prosseguir la seva formació a París on el 28 de setembre va ser registrat com alumne en l'Escola de Belles Arts de París i més tard, encara que es desconeix la data precisa, integrat en l'equip del taller de l'artista Jacques-Louis David. Gràcies a la seva relació amb l'ambaixador d'Espanya en la capital gal·la, qui era un gran admirador de José Nicolás de Azara, Álvarez Cubero va establir relacions amb l'escultor neoclàssic francès Augustin Pajou. Fins i tot va establir la seva residència en una mansió de Pajou situada al carrer Fromenteau, prop del museu del Louvre.
Álvarez Cubero es va integrar en la vida parisenca i va participar en diferents concursos. El 1804 va esculpir una de les seves obres mestres, Ganimedes (Acadèmia de San Fernando de Madrid) i va contreure matrimoni amb Isabel Bouquel i Wanreggem amb qui va tenir tres fills: José Álvarez Bouquel (París, 1805 - Burgos, 1830, escultor), Annibal (Roma, 1810 - Madrid, 1870, arquitecte) i Carlota (Roma, 1824 - Madrid, 1843). A partir de 1805, Álvarez Cubero es va instal·lar a Roma on va entaular amistat amb l'escultor Antonio Canova. Durant els 20 anys següents que romandria en la «ciutat eterna» Álvarez Cubero va ser assistent de Canova i també escultor de la cort en l'exili del rei Carles IV d'Espanya. Va realitzar dos retrats de cos sencer a la manera de la Madame Récamier de Jacques-Louis David: un d'Isabel de Bragança (Museu del Prado) i un altre de La duquessa de Ariza (Palau de Llíria de Madrid), aquest últim encarregat per Carlos Miguel Fitz-James, duc d'Alba. En 1825, va emprendre el seu viatge de retorn a Espanya per vaixell, trajecte que va resultar accidentat després del naufragi del vaixell prop de Perpinyà. En els seus últims dos anys a Espanya, Álvarez Cubero va prosseguir amb el seu art, realitzant diverses escultures.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p. 21. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 5 novembre 2014].

## Bibliografia

* Catàleg de l'exposició, Les Élèves espagnols de David, Castres, Musée Goya, 1989, p.41.
Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911. : José Álvarez Cubero Arxivat 2011-08-05 a Wayback Machine.
# Juan Antonio Toledo

Juan Antonio Toledo (València, 1940 - 3 d'octubre de 1995) va ser un pintor valencià.

## Carrera

Cofundador en un primer moment del grup d'artistes Estampa Popular i, el 1964, al costat de Rafael Solbes i Manolo Valdés de l'Equip Crònica a València. Després dels dos anys va abandonar el grup en qüestionar-se a si mateix el paper del treball col·lectiu en l'obra de tot artista enfront de la iniciativa i realització individual.
Durant deu anys, va tornar a una intensa activitat. El seu esperit que manipulava les imatges per realitzar la crònica de la cultura de masses es mantingué present. Es considera que canvià el referent del Pop Art per una pintura més personal i reposada, abandonant les referències directes per plasmar a personatges anònims.
Tant l'Institut Valencià d'Art Modern i com el Museu Reina Sofia, tenen part de la seu obra.

## Referències

* 1 2 Meco, Jesús. «Joan Antoni Toledo». Klandestinos. Arxivat de l'original el 2023-06-16. [Consulta: 11 maig 2019].
* ↑ «El Ayuntamiento ofrece un recorrido por la biografía artística “Íntima” de Juan Antonio Toledo». elperiodic.com. [Consulta: 11 maig 2019].
* ↑ «Juan Antonio Toledo». www.elcultural.com. [Consulta: 11 maig 2019].
* 1 2 País, Ediciones El «Fallece Juan Antonio Toledo, uno de los fundadores del Equipo Crónica» (en castellà). El País [Madrid], 04-10-1995. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Equipo Crónica: un Pop art a la española». La piedra de Sísifo, 30-08-2013. [Consulta: 11 maig 2019].

## Enllaços externs

* Notícia de l'òbit
# Judes

Judes és el nom dels següents personatges:
* Judes Iscariot, apòstol de Jesús de Natzaret que, segons els evangelis canònics, traí Jesús.
* Judes Macabeu, gran sacerdot macabeu del segle ii aC
* Judes Tadeu, apòstol de Jesús de Natzaret, considerat sant
* Judes (historiador), historiador grec del segle iii
* Judes el Galileu, dirigent jueu polític-religiós dels segles I aC i I, fundador dels zelotes.
* Judes, germà de Jesús, és un dels germans de Jesús esmentats al Nou Testament.
* Judas Maccabaeus, un oratori de tres actes compost el 1746 per George Frideric Handel
* Judes (localitat), localitat de la província de Sòria,
# Judeoprovençal

El judeoprovençal, també conegut com a shoadit (fr. antic: chouadit) o hebraico-comtadí, és una varietat d'occità actualment extinta.
Es tracta d'una combinació de provençal, del qual pren la major part del seu vocabulari i característiques lingüístiques, hebreu, i altres particularitats específiques. És una de les llengües jueves caracteritzades per combinar elements de la llengua local i hebreu, com ara el judeoàrab, el judeocatalà, el judeoespanyol (o ladino o sefardita), o el judeoalemany (o jiddisch).
Tot i alguns documents anteriors, com el poema sobre la Reina Esther, compost per Crescas de Caylar el 1327 en llengua provençal però escrit amb l'alfabet hebreu, els primers testimonis consistents d'aquest parlar com a tal daten del segle xvi, quan era conegut al Comtat Venaissí amb el nom de roman. Des d'aleshores, la seva presència a les carrièras ha estat continuada, produint-se tota mena de creacions literàries tant de naturalesa artística com litúrgica, fins a la unió de fet del Comtat amb França, just abans de l'adveniment de la Revolució Francesa, arran de la qual els jueus francesos van obtenir els mateixos drets que qualsevol altre ciutadà, inclòs el de viure a qualsevol lloc del país. Això va provocar la dispersió dels habitants de les carrièras i el començament del procés de decadència del judeoprovençal, procés que va esdevenir irreversible després de la Shoah (l'Holocaust).
L'escriptor provençal Armand Lunel (mort el 1977) generalment ha estat considerat l'últim parlant de l'idioma. Tanmateix, es té constància de dues persones més, Blanche Mossé (majordona de la sinagoga de Carpentras després de la Segona Guerra Mundial), i una Madame Amado (de soltera, Nasquet), el fill de la qual, Pierre Amado, va fornir valuoses dades sobre aquesta llengua antiga a l'investigador Haim Vidal Sephiha el 1981.
El shoadit s'escrivia més o menys indistintament en caràcters hebreus o llatins, tot i que sembla haver una certa preferència pels hebreus als textos religiosos i pels llatins als seculars.
Entre la seva producció literària destaca un gènere original conegut com a lis obros (les obres) en provençal o פיוטים (piutim, càntics) en hebreu, el qual consistia en poemes que alternaven un vers en llengua judeoprovençal amb un en llengua hebrea.

## Referències

* Iancu, D. i Iancu, C., Les juifs du Midi, une histoire millénaire, Edicions A. Barthélemy, Avinyó, 1995.

## Vegeu també

* Judeocatalà
# José Martínez Arenas

José Martínez Arenas (Cartagena, 11 de febrer 1888 - Oriola, 1970) fou un polític i escriptor valencià d'origen murcià, diputat a Corts espanyoles durant la restauració borbònica i durant la Segona República Espanyola

## Biografia

De petit es traslladà amb la seva família a Oriola. Es llicencià en dret a la Universitat de València el 1908. Fou membre dels Col·legis d'Advocats d'Alacant, Madrid, València, Murcia, Albacete i Oriola i col·laborà al diari La Huerta (1907). El 1911 fou secretari del Cercle Industrial i Mercantil d'Oriola.
Inicialment fou captat per al Partit Conservador pel Marquès de Rafal, però després es passà al Partit Liberal, dirigit a la comarca per Trinitario Ruiz Valarino. El 1918 fou primer tinent d'alcalde d'Oriola, i alcalde entre 1919 i 1921. A les eleccions generals espanyoles de 1923 fou elegit diputat pel districte d'Oriola, però quan es proclamà la dictadura de Primo de Rivera el general Bermúdez de Castro el va fer empresonat dos mesos a castell de Santa Bàrbara d'Alacant. El 1930 va intentar reorganitzar el Partit Liberal al Baix Segura, i a les eleccions municipals de 1930 va obtenir l'alcaldia d'Oriola, però el resultat fou anul·lat.
En 1932 va ingressar en el Partit Republicà Conservador de Miguel Maura Gamazo, i fou elegit diputat per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1933. Fou candidat a les eleccions generals espanyoles de 1936, però no fou escollit. Durant la guerra civil espanyola va ser empresonat durant un temps, i un cop alliberat no va ser molestat per les noves autoritats. Després de la guerra abandonà la política i exercí com a advocat, de manera que fou degà del Col·legi d'Advocats d'Oriola.

## Obres

* Cancionero de la esclavitud (1939)
* La tertulia del bar Lauro, De mi vida: hombres y libros (1963)
* Eva no tuvo madre (1965)

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.347. ISBN 9788495484802.
* Biografia Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Malcolm Young

Malcolm Young (Glasgow, Escòcia, 6 de gener de 1953 - Sydney, 18 de novembre de 2017) va ser un guitarrista, compositor i productor musical de rock i blues escocès. És conegut per ser fundador, guitarrista rítmic, corista i membre lletrista de la popular banda australiana AC/DC.
Es va traslladar amb la seva família a Sidney, Austràlia, l'any 1963. Després de diferents bandes, amb el seu germà Angus va crear AC/DC, l'any 1973, encara que la banda no va tenir una formació estable fins a l'any següent.
Malgrat que el seu germà petit, Angus Young, era el més visible dels dos, va ser el responsable principal del so, el desenvolupament dels riffs de guitarres, la composició de la majoria de les lletres i la producció del material discogràfic del grup.
És considerat un dels més grans exponents del rock de la guitarra rítmica juntament amb el seu germà. Va ser inclòs en el Saló de la Fama del Rock en 2003, juntament amb els altres integrants d'AC/DC.
Formà part del grup des que el va fundar, el 1973, fins al 2014, quan anuncia en un comunicat de premsa el seu retir professional per complicacions en la seva salut. No obstant això, la banda va informar que continuaria fent música. El seu lloc va ser rellevat pel seu nebot Stevie Young, que ja l'havia reemplaçat temporalment el 1988.
Morí el 18 de novembre de 2017 a 64 anys.

## Referències

* ↑ «Malcolm Young | Biography, Albums, Streaming Links | AllMusic». [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Inductee Explorer | Rock & Roll Hall of Fame» (en anglès). Rock & Roll Hall of Fame.
* ↑ «Malcolm Young Biography». [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Biography - Malcolm Young | ACDCzone», 05-03-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-05. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «AC/DC». [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Free Web Hosting - Your Website need to be migrated» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-04-19. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «AC/DC, un clásico del rock´n roll». La Nacion. Arxivat de l'original el 2014-10-06 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Rock & Roll Hall of Fame» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ Website, AC/DC Official. «Homepage» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-04-16. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ Tribuno, El. «Malcolm Young se aleja de AC/DC por enfermedad» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-07-22. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Malcolm Young de AC/DC está "frágil de salud" - Música AP - ElNuevoHerald.com», 20-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-20. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Malcolm Young, internado por demencia». La Vanguardia.
* ↑ «Internan a Malcolm Young por demencia - Rolling Stone Argentina». Rolling Stone. Arxivat de l'original el 2017-12-01 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Malcolm Young ingresa en un hospital de Sídney por culpa de la demencia» (en castellà). El Diario Montañés, 20140926103153.
* ↑ «Muere Malcolm Young, guitarrista de AC/DC». La Vanguardia.
# Argentat (color)

El color argentat o platejat correspon a un color gris metàl·lic, semblant al que presenta el metall homònim: l'argent.

## Art i decoració

El color argentat és un color molt clar i neutre, de textura visual brillant, el qual nom fa referència al color de l'argent. El seu codi CMYK és (0, 0, 0, 15), l'hexadecimal #D8D8D8, i el RGB (216, 216, 216).

## Heràldica

És un color que sovint és utilitzat en heràldica, per simbolitzar l'argent. La tonalitat que s'empra és el 877 U del sistema internacional Pantone, que es correspon amb el codi hexadecimal #B4B7B9, codi RGB (180, 183, 185), codi CMYK (3, 1, 0, 27), codi HSV (240°, 3 %, 73 %).

## Informàtica

El color argentat en el codi HTML és un poc més fosc que les tonalitats emprades en decoració i heràldica. Té el codi hexadecimal #C0C0C0, i el codi RGB (192, 192, 192), el CMYK (0, 0, 0, 63) i el HSV (0°, 0 %, 75 %).

## Zoologia i ramaderia

El color argentat és el color del pelatge o del plomatge de color blanc que té reflexos brillants semblants al color de l'argent brunyit. En ramaderia s'aplica, especialment, als equins, els gats, els conills i els ocells. Per exemple els cavalls que tenen el gen argentat les crins i les cues negres es transformen en argentades, i els pelatges negres passen a una tonalitat més o menys xocolata.

## Referències

* ↑ TERMCAT. «argentat -ada». [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «argentat | enciclopèdia.cat». [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ Sanz, Juan Carlos.. Diccionario del color. Madrid, Spain: Akal Ediciones, 2001. ISBN 978-84-460-2607-5.
* ↑ Delgado, Fernando D. rossi. «Sociedad de Estudios Genealógicos y Heráldicos de Canarias (SEGEHECA): LA HERÁLDICA CÍVICA EN CATALUÑA», 02-05-2016. [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «Colores HTML», 08-03-2020. [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «Diccionari de veterinària i ramaderia | TERMCAT». [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ Brunberg, Emma; Andersson, Leif; Cothran, Gus; Sandberg, Kaj; Mikko, Sofia «A missense mutation in PMEL17 is associated with the Silver coat color in the horse». BMC Genetics, 7, 1, 09-10-2006, pàg. 46. DOI: 10.1186/1471-2156-7-46. ISSN: 1471-2156. PMC: PMC1617113. PMID: 17029645.

## Vegeu també

* Llista de colors
* Llista de colors HTML
Viccionari
# Vicente Arraya

Vicente Arraya (25 de gener de 1922 - 21 de novembre de 1992) fou un futbolista bolivià.

## Selecció de Bolívia

Va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1950.

## Referències

* ↑ «1950 FIFA World Cup Brazil». Arxivat de l'original el 2011-09-18. [Consulta: 17 abril 2018].
* ↑ Vicente Arraya Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Volta a Llombardia 1948

La Volta a Llombardia 1948 fou la 42a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 24 d'octubre de 1948 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 222 km.
L'italià Fausto Coppi (Bianchi-Ursus) aconsegueix la seva tercera victòria consecutiva igualant el fet per Alfredo Binda en les edicions disputades entre 1925 i 1927. Completen el podi el també italià Adolfo Leoni (Legnano) i el suís Fritz Schär (Mondia). Schär és el primer corredor no italià que acaba entre els tres primers de la prova des que Henri Pélissier la va guanyar el 1920.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Fausto Coppi (ITA) | Bianchi-Ursus | 5h 51' 55" |
| 2 | Adolfo Leoni (ITA) | Legnano | + 4' 45" |
| 3 | Fritz Schär (SUI) | Mondia | m. t. |
| 4 | Alfredo Martini (ITA) | Tebag | m. t. |
| 5 | Vito Ortelli (ITA) | Olympia-Dunlop | m. t. |
| 6 | Antonin Rolland (FRA) | Rhonson-Dunlop | m. t. |
| 7 | Pino Cerami (ITA) | Bèlgica | m. t. |
| 8 | Giancarlo Astrua (ITA) | Benotto | m. t. |
| 9 | Pietro Giudici (ITA) | Crennense SC | m. t. |
| 10 | Settimo Simonini (ITA) | Viani Cral Imperia | m. t. |

## Referències

* ↑ Resultats a Les-Sports.info
* ↑ El Sitio de Ciclismo

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Audio Interchange File Format

Audio Interchange File Format (AIFF o Format d'Arxiu d'Intercanvi d'Àudio) és un estàndard tècnic de format d'àudio usat per vendre dades de so per computadores personals. El format va ser co-desenvolupat per Apple Inc. en 1988 basat en el IFF (Interchange File Format) de Electronic Arts, usat internacionalment en els ordinadors Amiga i actualment és utilitzat en els ordinadors Apple Macintosh. AIFF també és l'utilitzat per Silicon Graphics Incorporated.
Les dades d'àudio en l'estàndard AIFF no són comprimits, emmagatzemant-se les dades en big-endian i empra una modulació per impulsos codificats (PCM). També hi ha una variant de l'estendard on sí que existeix compressió, coneguda com a AIFF-C o AIFC, amb múltiples còdecs definits.
L'estàndard AIFF és un dels formats líders, juntament amb SDII i WAV, utilitzats a nivell professional per aplicacions d'àudio, ja que, a diferència del conegut format amb pèrdues MP3, aquest format és comprimit sense cap pèrdua, que ajuda a un ràpid processat del senyal però amb el desavantatge del gran espai en disc que suposa: al voltant de 10MB per un minut d'àudio estèreo amb una freqüència de mostreig de 44.1 kHz y 16 bits. A més, l'estàndard dona suport a bucles per notes musicals per ús d'aplicacions musicals o samplers.
Les extensions d'arxiu pel format estàndard AIFF són .aiff o .aif. Per a les variants comprimides se suposa que és .aifc, però les anteriors també són acceptades per les aplicacions que suporten aquest tipus de format.

## Vegeu també

* Ogg Vorbis.
* WAV.
# Chatham-Kent

Chatham-Kent és un Municipi d'Ontario (Canadà). Segons el cens del 2011, la seva població era de 103.671 habitants.
Chatham-Kent es troba al sud-oest d'Ontario, al nord del llac Erie.
El 1998, 23 entitats de població es van unir per formar Chatham-Kent.

## Història

* Els indígenes han ocupat la regió de Chatham-Kent durant segles.
* Al segle XVII els francesos van començar a colonitzar la regió.
* Després els anglesos es van establir a prop del riu Thames, creant una dressana a Wallaceburg el 1790.
* El 1812, estatunidencs i britànics es van enfrontar militarment a la batalla del riu Thames.
* Més tard, van arribar els esclaus que fugien dels Estats Units. John Brown, abolicionista, va marcar la història de la localitat organitzant la Convenció de Chatham, durant la qual es va anunciar i preparar l'alliberament d'esclaus americans.
* Finalment, es va desenvolupar l'agricultura i la pesca comercial, que va atraure molts immigrants.
Chatham recorda la població de Chatham a Anglaterra.
La fusió municipal de 1998 va veure desaparèixer tots els governs municipals del comtat de Kent (inclosa la ciutat de Chatham) per formar el nou municipi de Chatham-Kent. Les ciutats i els pobles de l’antic comtat eren els següents.
* Blenheim
* Bothwell
* Dresden
* Erieau
* Platja Erie
* Highgate
* Ridgetown
* Thamesville
* Tilbury
* Wallaceburg
* Wheatley
La comunitat de Wheatley es troba a l'extrem sud-oest del municipi, a 12 km a l'est de Leamington, al comtat d'Essex. Es troba a l’antiga carretera 3, que connectava la regió del Niàgara amb Windsor. La seva població el 2011 era de 2.925 habitants.
A causa de la seva ubicació al llac Erie, Wheatley té unes quantes platges i el seu port és la seu de l'empresa de construcció naval Hike Metal Products, que va construir la Maid of the Mist, el vaixell utilitzat per visitar les cascades del Niàgara i el transbordador que connecta el centre de Toronto. a les illes Toronto.
Wheatley Provincial Park és a Wheatley. La serp negra en perill d’extinció només habita aquest parc, així com al parc nacional Point Pelee i l’illa Pelee.

## Demografia

Població de les diverses comunitats de Chatham-Kent segons el cens del 2011:
* Chatham: 44.074
* Wallaceburg: 10.163
* Tilbury: 4.700
* Blenheim: 4.563
* Ridgetown: 3.117
* Wheatley: 2.925
* Dresden: 2.446
* Thamesville: 928
* Bothwell: 912
* Erieau: 397
* Highgate: 379
* Erie Beach: 171
Evolució demogràfica :
| 2001 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 107341 | 108177 | 103671 | 101647 |

## Referències

* ↑ Statistique Canada: Chatham-Kent
* ↑ Vidéo: Histoire de Chatham-Kent
# Malcolmia littorea

Malcolmia littorea és una petita planta arbustiva, llenyosa a la base i herbàcia a les tiges. La grandària freqüent -diàmetre del conjunt arbustiu- és de 10 a 40 centímetres. El període de floració típic és l'hivern. Les flors són hermafrodites, amb colors blancs, o rosats de diferents tonalitats. El nombre de pètals i sèpals de les flors és quatre, i com és comú en la família de les crucíferes, les peces florals estan disposades perpendicularment entre si. Les fulles són de morfologia una mica variable, ja que poden anar de formes espatulades a oblongues i lanceolades, amb les vores llises o sinuades. Tota la superfície no lignificada de la planta està recoberta amb xicotets pèls. El color de la planta es percep com a grisenc o blavenc.L'hàbitat d'aquesta espècie són les dunes marines litorals de clima temperat.

## Referències

* ↑ Asensi, Tirado. La Vegetació al nostre medi. Editorial 3i4, 1990 ISBN 84-7502-250-2

## Enllaços externs

* http://www.asturnatura.com/especie/malcolmia-littorea.html