OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nikolai Fomin

Nikolai Maksimovitx Fomin (en rus: Николай Максимович Фомин) (Donetsk, 1937) és un enginyer ucraïnès que va ser enginyer en cap de la Central Nuclear de Txernòbil entre 1981 i 1986. Va ser condemnat a 10 anys de presó com un dels responsables de l'accident de Txernòbil.

## Accident de Txernòbil

Com a enginyer en cap de la central, Fomin va aprovar el test de seguretat, que va acabar generant l'explosió del reactor el 26 d'abril de 1986, juntament amb els enginyers en cap adjunts Anatoli Diàtlov i Gennady Matlenko. Fomin es va assabentar de l'accident a les quatre de la matinada, quan l'incendi ja havia començat a la sala de reactors. Va ser detingut simultàniament amb el director de la central Víktor Briukhànov, i el seu judici es va posposar degut a un intent de suïcidi. Finalment el 1987 Fomin va ser condemnat, juntament amb Diàtlov i Briukhànov, a 10 anys de reclusió. Un any més tard Fomin va ser traslladat a un hospital psiquiàtric penitenciari, i el 26 d'octubre de 1990 va ser traslladat a un hospital psiquiàtric convencional. Després de la seva recuperació, Fomin va treballar a la Central nuclear de Kalinin, a l'óblast de Tver. Es va retirar a mitjans de la dècada de 2000, i actualment viu amb la seva dona, fills i nets a Udomlia.
| « | M'acusen de moltes coses. No crec que tot el que m'han dit sigui just. Però em culpo d'una cosa: sempre vaig creure que el més important en el treball de l'empresa era la tecnologia, però va resultar que el més important és la gent. Vaig subestimar la seva importància. | » |
| — Nikolai Fomin, |||

## Sèries i documentals

La figura de Fomin va ser interpretada per Adrian Rawlins a la minisèrie d'Sky/HBO Chernobyl (2019).

## Referències

* ↑ Aleksiévitx, Svetlana. La pregària de Txernòbil. Raig Verd, 2016. ISBN 978-5-86095-088-7 [Consulta: 16 setembre 2020].
* 1 2 3 Moshkin, Mikhaïl «Попали в историю по приговору» (en rus). , 26-04-2011 [Consulta: 16 setembre 2020]. Arxivat 10 de març 2022 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ García, Julián «Així eren els personatges reals de la sèrie 'Chernobyl' d'HBO». El Periódico, 11-06-2019 [Consulta: 12 setembre 2020].
# Maria Josepa de Baviera

Maria Josepa de Baviera (30 de març de 1739, Múnic - 28 de maig de 1767, Viena) fou Princesa de Baviera amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni amb l'emperador Josep II del Sacre Imperi Romanogermànic esdevenint emperadriu romanogermànica.
Nada a Múnic essent filla de l'emperador Carles VII del Sacre Imperi Romanogermànic i de l'arxiduquessa Maria Amàlia d'Àustria. Maria Josepa era neta per via paterna de l'elector Maximilià II Manuel de Baviera i de la princesa Teresa Conenguda Sobieski, i per via materna ho era de l'emperador Josep I del Sacre Imperi Romanogermànic i de la princesa Amàlia Guillema de Brunsvic-Lüneburg.
El dia 13 de gener de 1765 es casà per poders a Múnic amb l'emperador Josep II, fill de l'emperador Francesc I del Sacre Imperi Romanogermànic i de l'arxiduquessa Maria Teresa I d'Àustria. El matrimoni fou ratificat a Viena el dia 23 de gener del mateix any.
La parella no tingué descendència i la convivència entre els dos cònjuges es mostrà, francament, infeliç. A la mort de l'emperador Francesc I, emperador romanogermànic, Josep esdevingué emperador del Sacre Imperi Romanogermànic i, en conseqüència, Maria Josepa esdevingué emperadriu.
Maria Josepa morí a l'edat de 28 anys i sense haver assegurat la continuïtat de la dinastia dels Habsburg. A la seva mort, l'emperador Josep II no es tornà a maridar i a la mort d'aquest darrer la Corona traspassà al seu germà, l'emperador Leopold II del Sacre Imperi Romanogermànic, fins aquell moment gran duc de Toscana.
# Vatel

Vatel és una pel·lícula dramàtica basada en la vida de François Vatel, un cuiner francès del segle xvii. El film va ser dirigit per Roland Joffé i protagonitzat per Gérard Depardieu, Uma Thurman i Tim Roth. La pel·lícula va ser nominada per a un oscar a la millor direcció artística i va ser l'obertura del Festival Internacional de Cannes de l'any 2000. Ha estat doblada al català

## Argument

Castell del Príncep de Condé, finals d'abril de 1671. François Vatel és l'intendent fidel i devot del Príncep de Condé, un home orgullós però envellit i arruïnat que intenta recobrar els favors del rei Lluís XIV de França i espera que aquest li confiï el comandament d'una campanya militar contra els holandesos. Per a l'ocasió, Condé, que només se sotmet al seu rei, posa en mans de Vatel la direcció de casa seva, encarregant-li la dura tasca d'organitzar la recepció de tota la cort de Versalles al seu castell de Chantilly.
Es preveuen unes festes que durin tres dies i tres nits i, per descomptat, han de resultar enlluernadores. Vatel, a fi de dur a terme aquesta empresa, es posa al comandament de tot un exèrcit de servents, homes i dones de totes les edats que treballen sense descans per sorprendre i satisfer el seu rei. Vatel concep les festes per temes, amb menús molt elaborats i posades en escena grandioses que encanten al rei. Enmig de tot aquest frenesí, Vatel és seduït per Anne de Montausier, dama de companyia de la reina i objecte del desig del pèrfid Lauzun i del propi rei.
Tot marxa sobre rodes durant la visita real, però la tragèdia farà acte de presència l'últim dia, quan el peix per al sopar no arriba a temps i el príncep de Condé perd Vatel en una partida de pòquer.

## Repartiment

* Gérard Depardieu: François Vatel
* Uma Thurman: Anne de Montausier
* Tim Roth: Marquès de Lauzun
* Timothy Spall: Gourville
* Julian Glover: Príncep de Condé
* Julian Sands: Lluís XIV de França
* Murray Lachlan Young: Felip de França, duc d'Orléans
* Hywel Bennett: Jean-Baptiste Colbert
* Richard Griffiths: Dr. Bourdelot
* Arielle Dombasle: Princesa de Condé Clara Clementina de Maillé
* Marina Delterme: Madame de Montespan
* Philippine Leroy-Beaulieu: duquessa de Longueville
* Jérôme Pradon: Marquès d'Effiat
* Féodor Atkine: Alcalet
* Nathalie Cerda: María Teresa d'Espanya
* Emilie Ohana: Louise de la Vallière
* Sébastien Davis: Demaury
* Natacha Koutchoumov: serventa d'Anne de Montausier

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Vatel». [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ Mitchell, Elvis «FILM REVIEW; A Night Big Enough for the Sun King» (en anglès). The New York Times, 25-12-2000. ISSN: 0362-4331.
# Criptoxantina

La criptoxantina és un pigment carotenoide natural. S'ha aïllat de moltes fonts incloent els pètals i les flors de plantes del gènere Physalis, pèla de taronja, papaia, rovell d'ou, mantega i sèrum de la sang de bovins.

## Química

L'estructura de la criptoxantina està estretament relacionada amb el beta-carotè, només amb l'addició d'un grup hidroxil. És membre de la classe de carotenoides xantofil·la.

## Biologia i medicina

En el cos humà, la criptoxantina es converteix en vitamina A (retinol) i per tant, es considera provitamina A. Com altres carotenoides, la criptoxantina és un antioxidant i pot ajudar a prevenir els danys per radicals lliures en l'ADN i estimular-ne la reparació.
Pot ajudar contra el càncer de pulmó.

## Altres usos

La criptoxantina serveix per acolorir productes alimentaris, però no està aprovat aquest ús en els Estats Units tanmateix, està aprovat a Austràlia i Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ Merck Index, 11th Edition, 2612.
* ↑ Lorenzo, Y.; Azqueta, A.; Luna, L.; Bonilla, F.; Dominguez, G.; Collins, A. R. «The carotenoid β-cryptoxanthin stimulates the repair of DNA oxidation damage in addition to acting as an antioxidant in human cells». Carcinogenesis, 30, 2, 2008, pàg. 308–314. DOI: 10.1093/carcin/bgn270. PMID: 19056931.
* ↑ Lian, Fuzhi; Hu, Kang-Quan; Russell, Robert M.; Wang, Xiang-Dong «β-Cryptoxanthin suppresses the growth of immortalized human bronchial epithelial cells and non-small-cell lung cancer cells and up-regulates retinoic acid receptor b expression». International Journal of Cancer, 119, 9, 2006, pàg. 2084–2089. DOI: 10.1002/ijc.22111.
* ↑ UK Food Standards Agency: «Current EU approved additives and their E Numbers». [Consulta: 27 octubre 2011].
* ↑ Australia New Zealand Food Standards Code«Standard 1.2.4 - Labelling of ingredients». [Consulta: 27 octubre 2011].
# Leuternis

Els leuternis foren uns gegants expulsats per Hèrcules de les planes de Flegra, a la península de Pal·lene, a Tràcia durant la Gigantomàquia, i es van anar a establir a Leuca, a Iapígia. Per això el districte s'anomenà també Leutèrnia.

## Referències

* ↑ Alberti, Leandro. Descrittione de tutta l'Italia et issola pertinenti ad essa. Venècia: apresso Gio. Battista Porta, 1581, p. 234 v.
# Nimfa (desambiguació)

«Nimfa» té aquests significats:
* Nimfa, mena de divinitat de la natura de les mitologies grega i romana venerades com a genis femenins
* Nimfa (biologia), estadi de desenvolupament intermediari entre la larva i l'imago després de la metamorfosi dels insectes holometàbols
* Nimfa o Nymphaea alba, espècie de planta aquàtica
* Nimfa o Nymphaea, gènere de plantes
* Nimfa o llavis menors, plecs sortints que voregen la vulva i formen part de les estructures dels genitals externs de la dona
# Antoni Monserrat Quintana

Antoni Monserrat Quintana (Palma, 1947) és un advocat mallorquí del Tribunal Superior de Justícia de les Illes Balears membre del Consell General del Poder Judicial.
Es llicencià en dret el 1970 a Barcelona i es doctorà a Valladolid. S'ha especialitzat en dret civil i mercantil internacional i des de 1983, és professor de la Universitat de les Illes Balears. Durant el govern preautonòmic (1981-1983) fou director general d'Economia i Hisenda del Govern Balear. Fou elegit magistrat del TSJB a proposta del PP Balear. Ha estat el jutge instructor dels casos Formentera i Cavallistes. El seu nom fou proposat pel PP i consensuat en una llista de 20 magistrats per renovar el CGPJ el dia 7 de setembre de 2008. Resultà elegit en el Senat el dia 17 de setembre de 2008.

## Obra

* La visió lul·liana del món del dret (1987)
* Societats de Responsabilitat Limitada (1991)
* Nuevos derechos fundamentales en el ámbito del derecho privado (2008)

## Referències i notes

* ↑ També escrit Montserrat
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 19. Palma: Promomallorca, p. 100. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Currículum del jutge PDF
* ↑ Europa Press, 08-09-2008
* ↑ Público, 11-09-2008 Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Antonio Monserrat Quintana - Dialnet». [Consulta: 12 octubre 2012].
# Molí de Ca l'Almiralló

El Molí de Ca l'Almiralló és un molí paperer al terme municipal de la Pobla de Claramunt (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De planta rectangular, com la de tots els molins paperers, La planta baixa disposa dels molins i les últimes són els assecadors amb les característiques finestres que rematen les façanes i que servien per penjar-hi el paper mullat.

## Història

Va ser construït el segle xviii, època de major de la indústria paperera en aquesta comarca. El seu nom deriva de Francesc Almirall, que el menava entre el 1770 i 1798. Les seves piles es troben ara al Museu Molí Paperer de Capellades. Darrerament s'usa com a habitatge.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Ca l'Almiralló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Molí de Bóixols

El Molí de Bóixols és un antic molí del terme municipal d'Abella de la Conca, pertanyent al poble de Bóixols, al nord-est del municipi.
Està situat al fons de la vall del riu de Pujals, al costat mateix, i a sota, del poble de Bóixols, a llevant. És molt a prop del poble, i s'hi arriba per un curt camí que surt del poble mateix.
Actualment ja no fa les funcions de molí, i s'ha convertit en residencial, com una casa més del poble. Conserva, tanmateix, tots els elements de l'estructura tradicional d'un molí.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic de caràcter descriptiu: és el molí més pròxim al poble de Bóixols, que donava servei a la major part de pagesos d'aquest poble.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; no és indicat en el mapa
# Molí de Cal Font

El molí de Cal Font és un molí del municipi de la Pobla de Claramunt (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És de planta rectangular i sostre a dos vessants, amb portal adovellat. S'hi han afegit estructures més tardanes.
És la banda dreta de l'Anoia, tocant al riu sota el camí de la Rata. El 1708 consta arrendat a nom de Francesc Font, però el 1720, Francesc Coca hi reclamà un establiment d'aigües des dels seus molins de les Figueres. El 1862 s'hi fan reformes importants. Durant el segle XX ha estat en mans de Joan Mora i Solà, de Josep Borull i Soteras i d'Antoni Bullic i Ubac.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Cal Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Mimus

Mimus és un gènere d'ocells de la família dels mímids (Mimidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per 14 espècies:
* Mimus polyglottos - mim políglota.
* Mimus gilvus - mim de sabana.
* Mimus gundlachii - mim de les Bahames.
* Mimus thenca - mim de Xile.
* Mimus longicaudatus - mim cuallarg.
* Mimus saturninus - mim cellaclar.
* Mimus patagonicus - mim de la Patagònia.
* Mimus triurus - mim alablanc.
* Mimus dorsalis - mim dorsibrú.
* Mimus parvulus - mim de les Galápagos.
* Mimus trifasciatus - mim de Floreana.
* Mimus macdonaldi - mim d'Española.
* Mimus melanotis - mim de l'illa de San Cristóbal.
* Mimus graysoni - mim de l'illa de Socorro.

## Referències

* ↑ Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource : from aalge to zusii]. London : Christopher Helm, 2010. ISBN 978-1-4081-3326-2.
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers – IOC World Bird List». [Consulta: 11 maig 2024].
# Andreu Pol Nicolau

Andreu Pol Nicolau (Binissalem, 26 de novembre de 1921, †Binissalem 1 de novembre de 2021) era el tercer fill d'Andreu Pol Lladó, era músic, sabater i pagès, era vidu i pare de dues filles, Antònia i Rosa. Va destacar com a músic saxofonista, i va iniciar la seva carrera als 13 anys a la banda de música de Binissalem, després va estar 35 anys a la banda municipal d'Inca i els darrers anys tornà a la banda musical de Binissalem, on hi va participar fins als 92 anys. L'any 2009 va rebre el premi tota una vida dedicada a la música de la Federació Balear de Bandes de Música. Va rebre un homenatge al LXVI Homenatge a la Vellesa en el marc de la LIV Festa des Vermar per ser l'home més vell del poble.

## Referències

* ↑ «La Federació Balear de Bandes de Música premia el esfuerzo y la dedicación musical» (en castellà), 30-03-2009. [Consulta: 25 març 2019].
* ↑ «Se celebra el LXVI Homenatge a la Vellesa en el marc de la LIV Festa des Vermar : Ajuntament de Binissalem». [Consulta: 25 març 2019].
# Apol·lo de Veïs

L' Apol·lo de Veïs és una estàtua etrusca realitzada en terracota. De mida major que el natural, pintat, representant un Apol·lo, datada cap a anys 550 aC- 520 aC. Està realitzada en l'estil etrusc arcaic tardà o jònic «internacional».
Es troba exposada al Museu Nacional Etrusc de Villa Giulia a Roma.

## Lloc de la troballa

Fou descobert l'any 1916 al temple de Portonaccio, un santuari construït en honor de la deessa de la saviesa i les arts Menrva (per als etruscs o Minerva per als romans), un dels més importants d'Etruria, pertanyent a l'antiga ciutat etrusca de Veïs, avui regió italiana de l'Alt Laci.

## Autor

L'escultura se li atribueix a l'escultor etrusc Vulca, l'únic artista etrusc del que es coneix el nom.

## Estil i característiques tècniques

Aquesta escultura pertany a l'art etrusc, amb importantíssima influència de l'art escultòric grec. L'estàtua mesura 1,80 metres d'alt i està realitzada en terracota, el material més usat a les escultures etrusques.
Formava part d'una escena d'Apol·lo i Hèracles lluitant per la Cérvola de Cerinea, dotze metres per sobre del sòl, sobre bigues a l'Acroteri del Santuari de Minerva de Portonaccio, prop de Veïs. Apol·lo, vestit amb una túnica i capa curta, avança cap a la seva esquerra amb el seu braç dret estirat i doblegat (el seu braç esquerre està cap al sòl potser amb un arc a la seva mà); Hèrcules, amb la cérvola lligada al voltant de les seves cames, s'estira cap a la dreta, inclinant-se per atacar amb la seva porra i amb el seu tors en una corba violenta.
L'estàtua va ser trobada dempeus, resistint els atacs dels romans a la ciutat de Veïs, la primera ciutat etrusca conquistada per Roma.

## Referències

* 1 2 Horst Woldemar Janson; Anthony F. Janson History of Art: The Western Tradition. Prentice Hall Professional, 2003, p. 172–. ISBN 978-0-13-182895-7.
* ↑ Barbara E. Borg. A Companion to Roman Art. Wiley, 9 setembre 2015, p. 97–. ISBN 978-1-118-88609-0.
* ↑ Giuliano Bonfante; Larissa Bonfante The Etruscan Language: An Introduction, Revised Edition. Manchester University Press, 2002, p. 17–. ISBN 978-0-7190-5540-9.

## Fonts

* Spivey, Nigel. Etruscan Art. Londres: Thames and Hudson, 1997.

## Enllaços externs

* Web oficial en italià: historia i restauració de l'Apol·lo de Veïs
* Els seus colors reconstruïts
# Anne Tyler

Anne Tyler (Minneapolis, 25 d'octubre de 1941) és una escriptora de novel·les, contes i crítica literària estatunidenca. Ha publicat vint-i-tres novel·les, incloses Dinner at the Homesick Restaurant (1982), The Accidental Tourist (1985) i Breathing Lessons (1988). Tots tres van ser finalistes del Premi Pulitzer de ficció i Breathing Lessons va guanyar el premi el 1989. També ha guanyat el premi Janet Heidinger Kafka, el premi ambaixador del llibre i el premi del National Book Critics Circle. El 2012 va ser guardonada amb el Sunday Times Award per l'excel·lència literària. La vintena novel·la de Tyler, A Spool of Blue Thread, va ser preseleccionada per al Premi Man Booker el 2015 i Redhead By the Side of the Road va obtenir el mateix premi el 2020. És reconeguda pels seus personatges plenament desenvolupats, la seva "imaginació brillant" i un detall absolutament precís ", el seu" estil rigorós i astut ", i el seu" llenguatge astut i obert ".

## Biografia

Tot i que va néixer a Minnesota, es va criar a Carolina del Nord. Després de viure amb els seus pares en diverses comunitats quàqueres, als dinou anys es graduà en la Duke University, on rebé dos premis d'escriptura creativa; i fou en la revista literària d'aquesta universitat on veié publicat el seu primer relat, Laura.
Un anys després de casar-se, l'autora feu la seva primera incursió en el gènere de la novel·la amb If Morning Ever Comes (1964), que fou l'inici d'una carrera literària coronada de guardons com el premi de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Lletres de 1977 per Earthly Possessions, el National Book Critics Circle Award de 1968 per The Accidental Tourist –adaptada al cinema pel cineasta Lawrence Kasdan– i el premi Pulitzer (1988) per Breathing Lessons.

## Títols traduïts al català

* Abans, quan érem grans (títol original: Back When We Were Grownups), Traducció. Ernest Riera, Barcelona, La Magrana, 2002
* Un matrimoni amateur (títol original: The Amateur Marriage), Barcelona, La Magrana, 2005
* Un rodet de fil blau (títol original: A Spool of Blue Thread), Traducció: Marc Rubió,Barcelona, L'Altra Editorial, 2015
* La dansa del rellotge (títol original: Clock dance), Traducció: Marc Rubió, Proa, 2019
* Una sala plena de cors trencats (títol original: Redhead by the Side of the Road), Traducció: Marc Rubió, Proa, 2020

## Referències

* 1 2 «Anne Tyler». Encyclopædia Britannica, 2015 [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «Anne Tyler Announced as Winner of the 2012 Sunday Times Award for Literary Excellence. - Free Online Library». Thefreelibrary.com. Arxivat de l'original el 30 de juliol 2014.
* 1 2 Pollitt, Katha «Two Novels; Searching for Caleb». The New York Times, 18-01-1976, p. 204.
* ↑ Schine, Cathleen «New Life for Old». The New York Times, 07-05-1995.
* ↑ Vallvey Arévalo, Ángela; Izaguirre, Marian (coord.). «Hombres y mujeres Tyler». A: 15 x 15 mujeres que cuentan en el siglo XXI. Madrid: Maia, 2009, p. 189-195. ISBN 978-84-92724-07-9.

## Bibliografia

* Cobertes de la novel·la El matrimonio amateur Círculo de Lectores (ISBN 84-672-1479-1)

## Enllaços externs

* Entrevista a El País
# Anys d'aprenentatge itinerant

Els anys d'aprenentatge itinerant són el període de mobilitat que els professionals pertanyents a diferents gremis a l'Europa Central de l'alta edat mitjana i fins a la Industrialització van realitzar després del seu temps d'aprenentatge i abans de poder examinar com a mestres del seu ofici. Durant els anys d'aprenentatge itinerant havien de conèixer noves formes i tècniques de treball, nous llocs, regions i països i adquirir experiència de vida. La història dels anys d'aprenentatge itinerant forma part de la història de l'artesania i de la indústria així com de la investigació de les migracions i fins ara ha estat només parcialment reconstruïda.

## Vegeu també

* Artesà

## Nota

* ↑ Robert Deam Tobin. Doctor's orders: Goethe and Enlightenment thought. Bucknell University Press, 2001, p. 198–. ISBN 9780838754665.
# Anarchias cantonensis

Anarchias cantonensis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Maldives fins a l'Illa Johnston.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Seale A. 1906. The fishes of Samoa. Description of the species found in the archipelago, with a provisional check-list of the fishes of Oceania. Bull. Bur. Fish. v. 25 (for 1905). 173-455 + index 457-488. Pls. 33-53.
* ↑ «Anarchias cantonensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anarchias maldiviensis

Anarchias maldiviensis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Maldives.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Seale A. 1906. The fishes of Samoa. Description of the species found in the archipelago, with a provisional check-list of the fishes of Oceania. Bull. Bur. Fish. v. 25 (for 1905). 173-455 + index 457-488. Pls. 33-53.
* ↑ «Anarchias maldiviensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.