OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Picot gris oriental

El picot gris oriental (Dendropicos spodocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida i bosc de rivera, a l'est del Sudan, oest i centre d'Etiòpia, centre i est de Kenya i nord-est de Tanzània.
# Museu de l'Alcúdia

Museu de l'Alcúdia (o Museo Monográfico de La Alcudia) és un museu situat junt a "Villa Illici", una vil·la de labor. El titular fou Alejandro Ramos, és a dir la seua titularitat era privada, i a partir del 1996 el gestiona la Fundació l'Alcúdia amb la Universitat d'Alacant.Consisteix en un vestíbul, sis sales, un pati i una sèrie de vitrines. Conté una biblioteca.

## Història

Es va crear com a reacció a la falta d'espai al Museu del Parc. Així el 1948 es van traslladar al garatge del director de les excavacions.
S'encarregà el 1969 a l'arquitecte Sr. Serrano el projecte de construcció la qual fou inaugurada el 1971. Destaca que l'edifici se situa damunt del jaciment arqueològic de l'Alcúdia.
Fou reinaugurat altra volta l'any 1990.
L'any 1996 es creà la Fundació l'Alcúdia i aquesta gestionà junt a la Universitat d'Alacant el museu.
El 2010 tornà a ser reformada la distribució de les sales.
El 2015 tornà a ser inaugurat.

## Contingut

Conté el material extret de les excavacions al jaciment l'Alcúdia datat des del neolític fins al segle VIII dC: objectes del neolític, èpoques calcolítiques, l'edat de bronze a la Sala d'Ingrés; del segle IV abans de Crist fins al segle V abans de Crist hi ha ceràmiques decorades amb pintura esquemàtica i geomètrica a la Sala I; escultures i elements arquitectònics de l'any 228 abans de Crist aproximadament d'on destaquen la Dama d'Elx (traslladada a Madrid), el Tors del Guerrer i ceràmiques pintades amb temes geomètrics i vegetals i ceràmiques àtiques de figures roges; de finals del segle iii aC al I abans de Crist a la Sala II on hi ha ceràmiques pintades amb representacions diverses; del segle I abans de Crist fins al segle I després de Crist hi ha restes del Temple de Juny i un mosaic hel·lenístic en llengua ibèrica escrita amb caràcters llatins a la Sala III; i d'entre el 256 i el principi del segle V després de Crist hi ha objectes tardorromans i visigòtics, destacant el mosaic policromats de la Basílica de Illici, a la Sala IV.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Museu de l'Alcúdia». Lloc web de l'Ajuntament d'Elx. Ajuntament d'Elx.
* 1 2 3 4 5 6 7 Guía de Museos de la Comunidad Valenciana (1991), p. 63
* ↑ «Por un museo más técnico». Diario Información, 27-05-2010 [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «INAUGURADO EL MUSEO MONOGRÁFICO DE L'ALCUDIA». VEU, 13-03-2015 [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ Vives, Gabriel Lara «Cerámicas helenísticas de relieves en la Alcudia (Elche, Alicante)». Lucentum: Anales de la universidad de Alicante. Prehistoria, arqueología e historia antigua, 23, 2004, pàg. 105-126.
* ↑ «El Museo l'Alcúdia d'Elx recorre 12 siglos de historia del sureste peninsular con 1.500 piezas». El Día.es, 12-03-2015 [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ Guía de Museos de la Comunidad Valenciana (1991), p. 64

## Bibliografia

* Guía de Museos de la Comunidad Valenciana. València: Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, 1991. ISBN 84-7890-433-6.

## Enllaços externs

* Àlbum de fotografies
# Coculi

Coculi (crioll capverdià Kuklí) és una vila al nord de l'illa de Santo Antão a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada als marges del riu Ribeira Grande, a 4 km al sud-oest de Ribeira Grande i a 17 kilòmetres al nord de Porto Novo.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Salvador Viada Vilaseca

Salvador Viada Vilaseca (l'Havana, Cuba, 1843 - Madrid, 1904) fou un jurista, filòleg i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Llicenciat en dret, va escriure diversos comentaris al codi penal espanyol de 1874. Fou president de l'Audiència Territorial de Pamplona el 1890, càrrec que deixà per l'Audiència de Madrid i finalment fou nomenat president de sala del Tribunal Suprem d'Espanya. També fou elegit diputat del Partit Liberal Conservador per la circumscripció de Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 1891. També va escriure un diccionari de la llengua castellana.

## Enllaços externs

* Salvador Viada Vilaseca a euskomedia.org
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Esteban Andrés Suárez

Esteban Andrés Suárez (Avilés, 27 de juny de 1975) és un exfutbolista asturià, que jugava com a porter.

## Referències

* ↑ «Esteban» (en anglès). [Consulta: 12 abril 2024].
# Genycharax tarpon

Genycharax tarpon és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Cauca (Colòmbia).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gens Accoleia

* No s'ha de confondre amb Abascantus.
La Gens Accoleia (en llatí Accoleia gens) va ser una gens romana que devia ser destacada. Només es coneix el seu nom per uns denaris que donen el nom de P. Accoleius Lariscolus i dues inscripcions de P. Accoleius Euhemerus i de L. Accoleius Abascantus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 6.

## Bibliografia

* Giulia D'Angelo and Alberto Martín Esquivel, "P. Accoleius Lariscolus (RRC 486/1)", in Annali dell'Istituto Italiano di Numismatica, vol. 58 (2012), pp. 139–160.
* Alberto Martín Esquivel and Giulia D'Angelo, "Un cuño romano republicano de P. Accoleius Lariscolus", in Nvmisma. Revista de estudios numismáticos, 258. Año LXIV (2014), pp. 51-59.
# Periodisme lent

El periodisme lent és un subtipus de periodisme que neix de la frustració per la qualitat del periodisme de la premsa convencional. Com a continuació del moviment "lent" més gran, el periodisme lent comparteix els mateixos valors que altres subconjunts per tal de produir un producte bo, net i just. Els mitjans de periodisme lent han sorgit a tot el món com antídots contra els mitjans de comunicació convencionals que estan “plens de gom a gom amb notes de premsa reimpreses, tonteries publicitàries i “churnalisme”. En canvi, el periodisme lent tendeix a centrar-se en reportatges llargs i investigacions en profunditat.
El 2011, el professor Peter Laufer va escriure Slow News: A Manifesto for the Critical News Consumer, publicat per Oregon State University Press .
L'agost de 2018, Jennifer Rauch, educadora i investigadora centrada en els mitjans alternatius, l'activisme mediàtic i la cultura popular, va escriure el llibre Slow Media: Why Slow is Satisfying, Sustainable & Smart, publicat per Oxford University Press.
Al març del 2019, Daniele Nalbone (periodista italià) i Alberto Puliafito (periodista, escriptor i director italià, editor en cap del diari digital italià Slow News), van escriure el llibre Slow Journalism - Chi ha ucciso il giornalismo?, publicat per Fandango Libri.

## Exemples

* 24h01, Bèlgica
* De Correspondent, Països Baixos
* Retardat Gratification, Regne Unit
* ProPublica, EUA
* Slow News, Itàlia
* Zetland, Dinamarca
* Revista 5W, Espanya

## Referències

* ↑ Masurier, Megan Le Journalism Practice, 9, 2, 04-03-2015, pàg. 138–152. DOI: 10.1080/17512786.2014.916471. ISSN: 1751-2786.
* ↑ «Delayed Gratification - Why Slow Journalism Matters». www.slow-journalism.com. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ Jean-François Sacré (en francès) , 14-06-2017.
# Munster (Alt Rin)

* Per a altres significats, vegeu «Munster (desambiguació)».
Munster (en alsacià Mínschter) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2004 tenia 5.018 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 4.811 | 4.888 | 4.932 | 4.661 | 4.657 | 4.884 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1961-1977 | Robert Schmitt |
| 1977-1995 | Christian Wollbrett |
| 1995-2008 | Marc Georges |
| 2008- | Pierre Dischinger |

## Personatges il·lustres

* Michel Hausser, vibrafonista de jazz.
* Alfred Kern, escriptor
* Marcel Haedrich, periodista i escriptor.

## Galeria d'imatges

* Ruïnes de l'abadia de Munster.
* L'Hotel de la Vila (1550).
* El lleó heràldic (1576).
* La Laub
* El Temple (1873).
* L'església catòlica.
# Compost alicíclic

Un compost alicíclic, o hidrocarbur alicíclic en química orgànica, és un compost orgànic que és a la vegada un compost alifàtic i un compost cíclic. Contenen un o més anells de carboni que poden ser saturats o no saturats però no tenen característiques d'aromaticitat. Els compostos alicíclics poden tenir o no cadenes alifàtiques enganxades.
Els alicíclics són, doncs, substàncies orgàniques caracteritzades per tenir un anell tancat en la seva estructura, aquest anell no s'ha de confondre amb l'anell de benzè (aromàtic). La majoria d'aquests compostos provenen del petroli però també es poden sintetitzar en el laboratori.

## Sudivisió

* Cicloalcans, si tots els seus enllaços C-C són simples
* Cicloalquens, si contenen algun doble enllaç
* Cicloalquins, si contene algun triple enllaç

### Cicloalquens

Els cicloalquens monocíclics són el ciclopropè, ciclobutè, ciclopentè, ciclohexè, cicloheptè, ciclooctè, etcètera. Els alquens bicíclics inclouen el norbornè i norbornadiè.

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (1995) "Alicyclic compounds" (en anglès).
* ↑ «Todoenplàstico». Arxivat de l'original el 2008-01-20. [Consulta: 17 octubre 2011].
* ↑ http://quimicax.webnode.es/quimica-organica/hidrocarburos/aliciclicos/
# Sandra Montserrat i Buendía

Sandra Montserrat Buendía (Viladecans, 19 d'octubre de 1976) és una filòloga i professora universitària catalana. Resideix al municipi valencià d'Elx. Des de juny de 2020 és membre de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans, i des de juny de 2021 és acadèmica de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Llicenciada en filologia catalana per la Universitat d'Alacant (UA) i en lingüística general per la Universitat de Barcelona, es doctorà en Llengua i Literatura Catalanes per la UA, on és professora titular d'ençà del 2008. És especialista en lèxic, tant des del vessant teòric com de l'aplicat, i ha centrat la recerca en la semàntica lèxica, fonamentalment a partir d'una perspectiva diacrònica, i en el marc de la lingüística cognitiva i per a l'estudi del canvi lèxic.
És membre, entre d'altres, de l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana, la Junta Directiva de la Unitat per a l'Educació Multilingüe, el grup de recerca ISIC-IVITRA (Institut Virtual Internacional de Traducció), l'associació El Tempir i la Societat Catalana de Llengua i Literatura de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC).
L'any 2005 va rebre el Premi Marià Aguiló de l'IEC pel treball Evolució semàntica i gramaticalització de venir (segles XII-XVI). Una aproximació segons la semàntica diacrònica cognitiva.

## Referències

* ↑ «Primàries. Municipals. Curriculums. Sandra Montserrat». Compromís.net. [Consulta: juny 2021].
* ↑ «Nou membre de la Secció Filològica de l’IEC: Sandra Montserrat Buendía – Critèria: espai web de correcció de l'IEC». Critèria. IEC, 02-07-2020. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «L'AVL celebra l'acte de possessió de les noves acadèmiques després d'una renovació paritària». La Veu, 17-06-2021. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «L'Acadèmia Valenciana de la Llengua elegeix set noves acadèmiques i assoleix la paritat». Vilaweb, 12-03-2021. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «Nou membre de la Secció Filològica de l'IEC: Sandra Montserrat Buendía». Criteria. Institut d'Estudis Catalans, 02-07-2020. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Sebastià Alzamora, Vicent Partal, Sandra Montserrat i Enric Ribes, nous membres numeraris de l'IEC». DBalears, 02-07-2020. Arxivat de l'original el 4 de juliol 2020 [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «La Secció Filològica de l'Institut incorpora el director de VilaWeb, els professors Sandra Montserrat i Enric Ribes i l'escriptor Sebastià Alzamoraː "Sandra Montserrat"». VilaWeb, 02-07-2020 [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Sandra Montserrat Buendía». Membres. IEC. [Consulta: 3 juliol 2020].
# Rui Faria

Rui Filipe Da Cunha Faria (nascut el 14 de juny de 1975 a Balugães, Barcelos), conegut simplement com a 'Rui Faria', és un entrenador de futbol portuguès associat a José Mourinho. Va treballar amb Mourinho al Reial Madrid CF com a preparador físic.

## Biografia
### Inicis

Faria va néixer a Balugães, Portugal. Igual que José Mourinho, es va graduar en educació física i no va jugar mai a futbol com a professional. L'educació de Faria el va portar a un seminari al Camp Nou on Mourinho estava treballant com assistent de Louis van Gaal. Mourinho va veure en ell una persona treballadora i positiva, i quan ell va fitxar per la UD Leiria l'abril de 2001 va contractar Faria com a preparador físic.

### Trajectòria com a entrenador

Durant els seus inicis al UD Leiria al confeccionar un nou règim de condicionament físic amb Mourinho, es va produir un enfrontament amb els directius del club. Des de llavors, tots dos han estat inseparables, van anar al FC Porto el gener de 2002. El 2003 van guanyar la Lliga, la Copa, la UEFA en la mateixa temporada, i el 2004 varen aconseguir la lliga portuguesa i la Lliga de Campions. Faria, seguint a Mourinho, va fitxar pel Chelsea FC on entrenà fins a finals del 2007.
El 2008 van anar a l'Inter de Milà on guanyaren la lliga, la copa i la Lliga de Campions el 2010. Des de la temporada 2010-11, Faria ha estat entrenador físic del Reial Madrid juntament amb Mourinho, Morais i Louro.
Ha treballat al costat de Mourinho des del 2002, fixant un rècord de vuit anys sense perdre cap partit de lliga com a local. El rècord acabà amb una derrota 0-1 contra el Sporting de Gijón.
Rui Faria és conegut per ser expulsat sovint de la banqueta. Per això, el seu sobrenom en el futbol és l'"àngel perdut".

## Referències

* 1 2 «Mourinho bound by old ties to his backroom boys» (en anglès), 02-06-2004. [Consulta: 29 maig 2012].
* ↑ «RUI FARIA - ASSISTANT FIRST TEAM COACH».
# Eufró de Sició

Eufró (en llatí Euphron, en grec antic Εὔφρων) fou un governant de Sició que va mantenir el poder durant el període en què Sició depenia d'Esparta, abans del 368 aC.
En aquest any Epaminondes va imposar a Sició l'entrada a l'aliança tebana i la influència d'Eufró, tot i que la constitució no es va modificar, va minvar considerablement. Per recuperar el poder es va aprofitar del desacord dels arcadis i els argius en la moderació d'Epaminondes, que deixava els antic governs oligàrquics sense tocar-los, va convèncer els conciutadans que si això seguia així Esparta seguiria dominant i l'oligarquia tornaria a Sició. Va aconseguir fer tornar la democràcia.
En les eleccions que van seguir fou elegit general junt amb quatre més. Llavors va aconseguir que es nomenés general del cos de mercenaris al seu propi fill Adees, i es va assegurar el suport d'aquest cos amb repartiment de diners que van sortir no només dels fons públics i dels tresors sagrats, sinó de les fortunes d'alguns elements que podien ser perillosos, desterrats acusats de "laconisme". Després es va desfer dels seus col·legues generals (un fou exiliat i els altres assassinats) i es va convertir en tirà de Sició, encara que la ciutadella estava ocupada per una guàrdia tebana que en general no intervenia en els afers interns. Eufró va cooperar amb els tebans i va participar en la campanya contra Flios probablement el 365 aC.
Un mica després una revolució oligàrquica amb el suport del general arcadi Enees d'Estimfal (amb la tolerància del governador tebà) el va obligar a fugir i va anar a Corint on va dir al comandant pro-espartà Pasímel que havia actuat esperant poder defensar els interessos d'Esparta però no fou cregut.
La lluita pel poder entre les diferents faccions continuava a Sició i Eufró va demanar suport a Atenes però el seu intent de recuperar la ciutat va fracassar per l'oposició de la guarnició tebana, i a més s'havia guanyat l'enemistat d'Esparta. Llavors va anar a Tebes on volia subornar als dirigents per obtenir la seva reposició i el desterrament dels seus enemics, però quan estava a punt d'aconseguir-ho fou assassinat a Cadmea mentre hi havia el consell reunit. Els seus assassins, portats davant del tribunal, van justificar la seva acció i van ser absolts pels tebans.
Els partidaris d'Eufró, que eren nombrosos, el van enterrar a l'àgora de Sició, un fet insòlit, i li van dedicar honors com heroi i fundador (Ἀοχηγψέτης), segons expliquen Xenofont i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Euphron a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 100-101
# Gegantona Laia

La gegantona Laia és una figura d'imatgeria festiva de propietat municipal de l'Ajuntament de Barcelona. És un gegantó que és el símbol festiu de la celebració de Santa Eulàlia de Barcelona.
La peça, inspirada en el dibuix del cartell de les festes de 1997, obra de la il·lustradora Carme Soler i Vendrell, va ser construïda el 1998 per l'artista imatger Xavier Jansana. La figura de la Laia representa una nena barcelonina del segle IV d'uns tretze anys que porta a les mans els atributs de la santa: la palma, element que simbolitza el martiri, i la creu en aspa, on s'explica que la van condemnar a morir. Al cap, hi té una corona de flors naturals. Simbolitza l'esperit valent i solidari de les dones barcelonines. Des de la seva presentació la figura és portada i ballada pels geganters més joves de l'Associació Coordinadora de Colles de Gegants i Bestiari de Ciutat Vella de Barcelona.
La Gegantona Laia presideix les festes des del vestíbul del Palau de la Virreina, on resta exposada —mentre no participi en cap acte— tots els dies de la celebració. La Laia participa en els actes de col·locació del penó, el pregó, la Processó de les Laies i el Seguici de Santa Eulàlia. En aquest darrer la Gegantona Laia desfila i balla acompanyada per una cobla infantil de flabiols i violins.
La Gegantona Laia té un ball protocol·lari, El ball de la Laia, una composició de Gener Salicrú que balla el diumenge de la festa al final del seguici a la plaça de Sant Jaume, a tres quarts d'una del migdia, interpretat per una cobla infantil de flabiols i violins. Les nenes i els nens i les noies i els nois portadors i balladors de la Gegantona Laia vesteixen especialment per a l'ocasió.

## Referències

* 1 2 3 «Gegantona Laia». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 DD. Protocol festiu de la ciutat de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2014, p4 [Consulta: 10 febrer 2014].
# Fuglafjørður

Fuglafjørður [ˈfʊglaˌfjøːɹʊɹ] és una localitat i cap de municipi de l'illa d'Eysturoy, a les illes Fèroe. El municipi té una població total de 1.583 habitants (2021) repartida en dos nuclis: Fuglafjørður (la capital) i Hellurnar, amb 1.561 i 12 habitants respectivament.
Fuglafjørður és un dels pobles més grans de les Fèroe. Té un port pesquer important per a tota la regió d'Eysturoy. Hi ha també unes drassanes per a vaixells d'arrossegament, dipòsits de petroli i una consolidada indústria processadora de peix.
Al sud de Fuglafjørður hi ha el barri de Kambsdalur, creat el 1985. És un dels assentaments més nous de l'arxipèlag.
El seu nom significa fiord de les aus, en feroès.

## Cultura i esports

Fuglafjørður compta amb una escola de primària que està ornamentada amb un mural realitzat pels artistes Hans Hansen i Ingálvur av Reyni. També hi ha un institut de secundària. A Kambsdalur, al sud del centre del poble, hi ha un dels dos campus de l'Escola de Comerç de les Illes Fèroe (l'altre campus és a Tórshavn). Fuglafjørður també té una biblioteca pública.
La casa de la cultura és un lloc on s'hi celebren concerts regionals i exposicions artístiques. Al poble hi ha varis cors cantaires i artistes locals.
A part del Ítróttarfelag Fuglafjarðar, club esportiu que compta amb equips de futbol, voleibol, bàdminton i rem, existeix també un club de natació que te la seu en una piscina coberta. Varis esports d'interior es practiquen en el poliesportiu de Kambsdalur.
Cada dos anys, a principis de juliol, se celebra el Varmakeldustevna ("festival de Varmakelda"). El festival, que pren el nom de les fonts termals de Vermakelda, inclou durant varis dies una exposició i venda d'art, concerts, carnaval, gastronomia i competicions de rem.

## Fills il·lustres

* Eilif Samuelsen (nascut el 1934), professor i polític.
* Trygvi Samuelsen (1907–1985), advocat.
* Bartal Eliasen (nascut el 1976), futbolista.
* Abraham Løkin (nascut el 1959), futbolista.
* Høgni Zachariasen (nascut el 1982), futbolista.
* Henning Hansen (nascut el 1980), futbolista.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Port de Fuglafjørður» (en anglès). Port of Fuglafjørður. [Consulta: 4 gener 2019].
* ↑ Brandt, Don. More Stamps and Story of the Faroe Islands (en anglès). Tórshavn: Postverk Føroya, 2011, p. 45. ISBN 99918-3-191-6.
* ↑ «Web oficial del club» (en feroès). Ítróttarfelag Fuglafjarðar.
* ↑ «La font de Varmakelda» (en anglès). Visit Faroe Islands. Arxivat de l'original el 2019-01-04. [Consulta: 4 gener 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Caça de balenes a les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Informació de Fuglafjørður a faroeislands.dk.
* Web de l'ajuntament de Fuglafjørður.
# N. de Mallorca

N. de Mallorca fou una filla il·legítima del rei Sanç de Mallorca i d'una filla del cavaller osonenc Guillem de Puigbadró. Es casà, abans de l'any 1324, amb el Pere de Talarn, cavaller català pertanyent a una família del Pallars, possiblement emparentada amb els vescomtes de Vilamur

## Referències

* ↑ Bover, Joaquin Maria. Diccionario histórico-geografico-estadístico de las Islas Baleares. Tomo I, 1845, p. 192.
* ↑ «vescomtat de Vilamur | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 desembre 2019].