OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mecíon

Mecíon (en grec antic Μητίων), va ser, segons la mitologia grega, un heroi grec. Habitualment se'l considera fill d'Erecteu i de Praxítea, filla del déu-riu Cefís.
Casat amb Alcipe, els seus fills van expulsar del tron d'Atenes el rei Pandíon, que era nebot de Mecíon, i van regnar en aquella ciutat. En aquesta tradició, Mecíon és pare d'Eupàlam, i per tant, avi de Dèdal.
En una altra tradició, Mecíon no era pare, sinó fill d'Eupàlam, ni tampoc fill d'Erecteu, sinó el seu net. Casat amb Ifínoe, va tenir Dèdal de fill. De vegades també se'l fa pare de Museu.
Segons la tradició de la ciutat de Sició, Melcíon té un paper en la segona fundació d'aquesta ciutat, ja que va ser pare de l'heroi Sició, que va ser cridat per Lamedont a succeir-lo en el tron.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 343. ISBN 9788496061972.
# Mazarambroz

Mazarambroz és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Casasbuenas i Layos al nord, Ajofrín i Sonseca a l'est, Marjaliza i Retuerta del Bullaque al sud i Las Ventas con Peña Aguilera, Pulgar i Noez a l'oest, tots de Toledo llevat Retuerta del Bullaque que pertany a Ciudad Real.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.200 | 1.210 | 1.208 | 1.221 | 1.220 | 1.219 | 1.272 | 1.302 | 1.317 | 1.314 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Felipe García Sánchez | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Blas Felipe Fernández Sánchez | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Blas Felipe Fernández Sánchez | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Felipe García Sánchez | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Blas Felipe Fernández Sánchez | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Blas Felipe Fernández Sánchez | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Blas Felipe Fernández Sánchez | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Blas Felipe Fernández Sánchez | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Higginsville

Higginsville és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 4.682 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Higginsville tenia 4.682 habitants, 1.778 habitatges, i 1.175 famílies. La densitat de població era de 491,2 habitants per km².
Dels 1.778 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.497 $ i la renda mediana per família de 40.511 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.291 $ mentre que les dones 21.596 $. La renda per capita de la població era de 17.982 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Higginsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Higginsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Mariànovka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Mariànovka».
Mariànovka (en rus: Марьяновка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 317 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Megapodius

El gènere Megapodius és el més nombrós en espècies de la família dels megapòdids (Megapodiidae), a l'ordre dels gal·liformes (Galliformes). Habiten diferents illes, des d'Indonèsia, Micronèsia, Melanèsia fins a Polinèsia, a més de les Filipines, Nova Guinea i nord d'Austràlia. Com altres gèneres de la família, no coven els ous amb el seu calor corporal, sinó mitjançant altres fonts de calor, com el de la descomposició de material vegetal, i inclús el provinent de territoris volcànics.

## Taxonomia

Tradicionalment es consideraven totes les poblacions del gènere, subespècies de M. freycinet, però avui això es considera un error. Encara hi ha, però, qüestions controvertides, i per exemple, el tàxon forstenii s'ha considerat una subespècie de M. freycinet, una subespècie de M. hispidus o una espècie. El tàxon wallacei s'ha considerat al gènere Megapodius, però avui se separa al seu propi gènere com Eulipoa wallacei. També s'ha associat a aquest gènere el Maleo, que avui se separa al gènere Macrocephalon. Aquests tres gèneres es consideren relacionats. Les 12 espècies vives del gènere són:
* Megàpode de les Tonga (Megapodius pritchardii).
* Megàpode de la Micronèsia (Megapodius laperouse).
* Megàpode de les Nicobar (Megapodius nicobariensis).
* Megàpode de les Filipines (Megapodius cumingii).
* Megàpode de les Sula (Megapodius bernsteinii).
* Megàpode de les Tanimbar (Megapodius tenimberensis).
* Megàpode de Freycinet (Megapodius freycinet).
* Megàpode de Geelvink (Megapodius geelvinkianus).
* Megàpode de la Melanèsia (Megapodius eremita).
* Megàpode de les Vanuatu (Megapodius layardi).
* Megàpode de Nova Guinea (Megapodius decollatus).
* Megàpode de Reinwardt (Megapodius reinwardt).

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Pheasants, partridges, francolins» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.1.
# Iapods

Iapods o Iapids (en llatí iapodes o iapydes, en grec antic Ἰάποδες o Ἰάπυδες) era una tribu del poble il·liri que vivia al nord de Dalmàcia i a l'est de Libúrnia. El seu país es deia Iapídia i equival a la regió croata entre els rius Kulpa i Korana al nord, i les muntanyes Velebich al sud. Estrabó, Claudi Ptolemeu Titus Livi i Virgili parlen d'aquest poble,
Al seu territori hi havia el Mons Albius (Velika), l'extremitat de la gran serra dels Alps, que aquí arriba a gran alçada. Per l'altra banda de la muntanya arribaven fins al Danubi i la frontera de Panònia. Un costum d'aquest poble era tatuar-se, com feien també les tribus tràcies. La seva vestimenta i les seves armes era del tipus celta, segons Estrabó.
L'any 129 aC el cònsol Gai Semproni Tudità va fer la guerra contra aquest poble, sense èxit al principi però al final els va derrotar per la gran habilitat militar del seu legat Dècim Juni Brut Galaic, victòria que li va permetre celebrar un triomf a Roma, segons Apià i els Fasti Capitolini. El poble va establir un tractat de federació (foedus) amb Roma però es van revoltar i el 34 aC Octavi August va posar fi a la seva autonomia conquerint la seva ciutat principal, Metulon (Μετοῦλον), que va oferir una ferotge resistència.
Metulon era a la riba del riu Colapis (Kulpa) prop de la frontera amb Pannònia. És probablement la moderna Metlika (alemany Möttling). L'itinerari d'Antoní menciona, dins del país dels iapods, les següents ciutats: Avendone, Arupium i Bibicum o Bivium, en direcció a Pannònia. La Taula de Peutinger afegeix Epidotium, Aucus, Ausancalio i Clumbetae en la via que va cap a Dalmàcia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Iapodes». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 gener 2021].
# Marquesat de Rincón de San Ildefonso

El Marquesat de Rincón de San Ildefonso és un títol nobiliari espanyol creat el 29 d'agost de 1920 pel rei Alfons XIII a favor de José del Prado Palacio, Senador del Regne i alcalde de Madrid i de Jaén.
José del Prado Palacio era fill de Diego del Prado y Marín i de la seva dona María del Pilar Palacio y García Velasco.

## Marquesos de Rincón de San Ildefonso

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | José del Prado Palacio | 1920-1926 |
| II | José del Prado y O'Neill | 1927-1936 |
| III | Mariano del Prado y O'Neill | 1941-1963 |
| IV | José del Prado y Ruspoli | 1966-2008 |
| V | Carlos del Prado y de Cendra | 2008-actual titular |

## Història dels marquesos de Rincón de San Ildefonso

* José del Prado y Palacio (1865-1926), I marquès de Rincón de San Ildefonso.
* Casat amb Teresa Fernández de Villalta y Coca. Sense descendents. El succeí el seu nebot:
* José del Prado y O'Neill (1903-1936), II marquès de Rincón de San Ildefonso, fill de Miguel del Prado y Lisboa, VIII marquès d'Acapulco, (cosí del primer marquès de Rincón de San Ildefonso), i de María Luisa O'Neill y Salamanca. Sense descendents. El succeí el seu germà:
* Mariano del Prado y O'Neill 1901-..), III marquès de Rincón de San Ildefonso, IX marquès d'Acapulco, III marquès de los Ogíjares, X marquès de Caicedo, II comte de Buelna.
* Casat amb María Ruspoli y Caro. El succeí e lseu fill:
* José del Prado y Ruspoli (1940-..), IV marquès de Rincón de San Ildefonso.
* Casat amb Carlota de Cendra y del Rivero. El succeí el seu fill:
* Carlos del Prado y de Cendra, V marquès de Rincón de San Ildefonso.

## Referències

* Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Hiperió

* No s'ha de confondre amb Hyperion.
«Hiperió» té aquests significats:
* Hiperíon (satèl·lit), un dels satèl·lits de Saturn
* Hiperíon (tità), un dels titans de la mitologia grega
# Marquesat de Rialb

* No s'ha de confondre amb Baró de Rialp.
El Marquesat de Rialb és un títol nobiliari concedit el 1710 pel rei Carles III d'Aragó, sota la senyoria de Rialb, propietat de la corona, al vescomtat de Castellbò, i malgrat l'oposició dels seus habitants, a Ramon Frederic de Vilana-Perles i Camarasa.
Els Borbons no el convalidaren a la seva filla, Gertrudis de Vilana-Perles i Fàbregues, muller de Josep de Figuerola i Argullol, primer comte de Figuerola, però el 1923 fou rehabilitat per a llur quadrinét i segon titular l'ambaixador Manuel de Figuerola-Ferretti i Martí (Reus, 1876 - Madrid, 1965). Era delegat d'Espanya a la V Conferència de Dret Internacional de l'Haia, i el 1936 fou delegat del general Franco per al bescanvi de presoners de la Guerra Civil espanyola.
Actualment, el seu titular és María de la Concepción Cuervo y de Figuerola-Ferretti.

## Referències

* 1 2 «marquesat de Rialb». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gustavo Latorre. «Josep de Figuerola i Argullol, I Conde de Figuerola». geni.
* ↑ Gustavo Latorre. «Manuel Figuerola Ferretti i Martí, II Marqués de Rialb». geni.
* ↑ Gustavo Latorre. «María de la Concepción Cuervo Figuerola-Ferretti». geni.
* ↑ «Rialb, Marquès de (1710)». Repertori de Títols Nobiliaris de Catalunya. Societat Catalana de Genealogia (SCGHSVN). Arxivat de l'original el 3 febrer del 2012.
# IT-ceum

IT-ceum és un museu sobre la història de la informàtica situat a Linköping. L'exposició se centra en el període posterior a 1945 a Suècia i, més especialment, en els desenvolupaments de la companyia Datasaab. El museu es va establir a partir de la col·laboració de la Universitat de Linköping i l'associació d'amics de Datasaab, i és finançat principalment per la fundació Westman-Wernerska. Es va inaugurar el 9 de desembre de 2004.
Es va inaugurar el 9 de desembre de 2004 en el Mjärdevi Science Park. El 29 de maig de 2009 es va tancar aquesta seu de l'IT-ceum per traslladar-lo al Östergötlands länsmuseum (museu del comtat d'Östergötland) en el centre de Linköping. Amb el trasllat, el museu va passar a anomenar-se "Datamuseet IT-ceum".

## Enllaços externs

* Datamuseet IT-ceum
# Helen Almira Shafer

Helen Almira Shafer (Newark, Nova Jersey, el 23 de setembre de 1839 - Wellesley, Massachusetts, el 20 de gener de 1894) va ser una educadora nord-americana i presidenta del Wellesley College.
Després de graduar-se a l'Oberlin College el 1863, va ser professora de matemàtiques a la Central High School de St. Louis, Missouri, des del 1865 fins al 1875. El 1877 es va convertir en professora de matemàtiques al Wellesley College. Va ser nomenada presidenta el gener de 1888.

## Referències

* ↑ Wilson, J. G.; Fiske, J., eds. (1900). "Shafer, Helen Almira". Appletons' Cyclopædia of American Biography. New York: D. Appleton
# Helen Allingham

Helen Allingham (26 de setembre del 1848 - 28 de setembre del 1926) fou una il·lustradora i pintora d'aquarel·les anglesa de la Era Victoriana.
Helen Allingham va néixer el 26 de setembre del 1848 amb el nom d'Helen Mary Elizabeth Paterson a Swadlincote, Derbyshire filla d'Alexander Henry Paterson, un doctor, i Mary Herford Paterson. Helen fou la més jove de les set germanes. La família es traslladà a Altrincham quan ella tenia sis anys. L'any 1868 el seu pare i la seva germana gran Isabel van morir de diftèria en una epidèmia.
Existeix una Helen Allingham Society (Societat Helen Allingham) fundada l'any 2000. La Burgh House, a Hampstead, té la major col·lecció del seu treball en tot el món.

## Pintures

* William Allingham 1876
* Irish Cottage
* A Herbaceous Border
* Harvest Moon
* Girasols a Peaslake
* The Lady of the Manor
* Morning at the Quay in Venice
* Thomas Carlyle, historiador i assagista (1795–1881)

## Referències

* ↑ «Helen Allingham R.W.S. (1848–1926)». Helen Allingham Society.
* ↑ The Helen Allingham Society
* ↑ «Museum Collections». Burgh House and Hampstead Museum. Arxivat de l'original el 2014-05-28. [Consulta: 8 març 2014].

## Enllaços externs

* Societat Helen Allingham
# Il Volo

Il Volo (en català El Vol) és un grup de música de pop líric format pel trio de cantants italians masculins Piero Barone, Ignazio Boschetto i Gianluca Ginoble.
Interpreten temes clàssics italians, cançons pop en castellà, anglès, francès, alemany i italià. Acostumen a cantar balades entre un repertori compost per melodies interpretades amb cant líric. Van guanyar el Festival de la Cançó de Sant Remo el 2015 i van estar a punt de guanyar també el Festival d'Eurovisió de 2015, on van interpretar la cançó "Grande Amore" (Gran Amor), que els va valdre la tercera posició, tot i que van estar-se disputant la victòria amb Suècia i Rússia.
Gianluca Ginoble va néixer l'11 de febrer del 1995 a Roseto degli Abruzzi (província de Teramo), a la regió centra d'Itàlia, i va créixer a Montepagano. Piero Barone, per la seva part, va néixer el 24 de juny del 1993, a Naro, prop d'Agrigento (Sicília). Ignazio Boschetto va néixer a Bologna, Emilia Romagna, el 4 d'octubre del 1994, però ha crescut a Marsala, Sicília. Tots tres van començar la seva carrera el 2009 gràcies a haver-se conegut a la segona edició de la competició musical Ti Lascio Una Canzone, programa retransmès per la televisió italiana RAI.
L'àlbum més recent és un tribut dedicat a Ennio Morricone titulat Il Volo Sings Morricone i va ser llançat el 2021.

## Discografia

* Il Volo (2010)
* We Are Love (2012)
* Buon Natale (2013)
* L'amore si muove (2015)
* Ámame (2018)
* Musica (2019)
* Il Volo Sings Morricone (2021)

## Gires

* 2011 - Il Volo North American Tour 2011
* 2011 - Il Volo European Tour 2011
* 2012 - Il Volo South American Tour 2012
* 2012 - Il Volo Takes Flight Tour
* 2012 - Barbra Live - Special guests Chris Botti and Il Volo
* 2013 - We Are Love Tour
* 2013 - Más que amor Tour
* 2014 - US & Canada Summer Tour 2014
* 2015 - Tour italiano 2015

## Referències

* ↑ Pingitore, Silvia. «Il Volo sings Ennio Morricone: exclusive interview with the Italian trio» (en anglès britànic), 24-10-2021. [Consulta: 23 novembre 2021].

## Enllaços externs

* http://www.ilvolomusic.com/
# Eduardo López Albizu

Eduardo López Albizu, Lalo (Sestao, 14 de gener de 1931 - Portugalete, 17 de juliol de 1992) va ser un polític socialista basc, dirigent històric del PSOE i sindicalista de la UGT, diputat per Biscaia i detingut per les seves activitats polítiques durant el franquisme. Va ser el pare del líder del Partit Socialista d'Euskadi - Euskadiko Ezkerra i Lehendakari del Govern Basc Patxi López.

## Biografia

Va néixer a Sestao, i era fill d'un empleat d'Alts Forns de Biscaia. Lalo, com era conegut Eduardo, es va convertir des de la seva joventut en líder sindical de la Naval de Sestao, on estava emprat com ajustador, i membre de l'executiva d'UGT, així com responsable de finances del PSOE durant l'oposició al franquisme. Va ser un dels líders en el País Basc del partit en la clandestinitat.
A l'abril de 1967, després de la vaga de braços caiguts que van secundar 25.000 treballadors de la indústria metal·lúrgica a Biscaia, va ser declarat pel règim l'estat d'excepció en tota la província. Van ser detinguts com a líders sindicals Nicolás Redondo Urbieta, Ramón Rubial i López Albizu, empresonats en primera instància a Larrinaga i posteriorment bandejats, fou enviat a Huércal Overa, a la província d'Almeria, i la seva esposa, Begoña Álvarez, a Càceres.
Va participar, el 1974 al Congrés de Suresnes, que va canviar l'orientació política i ideològica del PSOE, i en el qual va donar el seu suport a Felipe González. Endemés, fou membre, entre 1972 i 1979, de l'Executiva del partit.
Participà en les Eleccions generals espanyoles de 1977, per Biscaia, en les que assolí acta de diputat juntament amb els seus companys de partit José María Benegas Haddad i Nicolás Redondo, i fou reelegit fins al 1982. També fou President del PSE-EE de Biscaia.

## Referències

* ↑ Necrològica d'Eduardo López Albizu
* ↑ ICETA: El linaje de López.
* ↑ Fundación Ramón Rubial: Su labor.
* ↑ «Diario de Córdoba: Patxi López». Arxivat de l'original el 2005-03-10. [Consulta: 10 juliol 2011].
* ↑ Ociocrítico.com: Ejecutivas del PSOE.
* ↑ Congrés dels Diputats: Fitxa.
# Zaikovita

La zaikovita o zaykovita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Viktor Vladimirovitx Zaikov (Виктор Владимирович Зайков) (3 de maig de 1938, Vladivostok, URSS - 22 de desembre de 2017, Miass, Rússia), professor a l'Institut de Mineralogia, branca Urals, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia.

## Característiques

La zaykovita és el primer selenur de rodi trobat a la natura, de fórmula química Rh₃Se₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada a principis de 2023. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5395/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als placers de Kazan, a la localitat de Gogino, dins el districte de Bredinsky (óblast de Txeliàbinsk, Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zaykovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 març 2022].
* ↑ Belogub, Elena V.; Britvin, Sergey N.; Shilovskikh, Vladimir V.; Pautov, Leonid A.; Kotlyarov, Vasiliy A.; Zaykova, Elisaveta V. «Zaykovite, Rh3Se4, a new mineral from the Kazan placer, South Urals, Russia». Mineralogical Magazine, 87, 1, 01-02-2023, pàg. 118–129. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.122 [Consulta: 31 març 2023].
# Riau

* Per a altres significats, vegeu «Riau (desambiguació)».
Riau és una província d'Indonèsia, situada al centre de l'illa de Sumatra al llarg de l'estret de Malaca. La capital i la ciutat més gran de la província és Pekanbaru. Altres ciutats importants són: Dumai i Bengkalis. Les Illes Riau havien format part de Riau fins al 2004, quan es convertien en una província separada.
Riau (holandes Riouw) és una de les províncies més riques d'Indonèsia, basada en els seus recursos naturals, especialment petroli, gas natural, goma i oli de palma.
La província era fa uns anys pràcticament plena de boscos, però per culpa de les plantacions d'oli de palma que realitzen les indústries està perdent al voltant de 2.000 km² de bosc per any. La proporció de boscos ha passat de 64.000 km² (78%), l'any 1982, a 27.000 km² (33%), el 2005.
En ser una província poc profunda, les regions costaneres estan perdent ràpidament terra a l'oceà.

## Referències

* ↑ Indonesia's Population: Ethnicity and Religion in a Changing Political Landscape. Institute of Southeast Asian Studies, 2003.
* ↑ http://www.wwf.or.id/attachments/pdf/EleventhHourRiau'sForests.pdf Arxivat 2007-06-14 a Wayback Machine.
# Maria Magdalena Gelabert-Miró

Maria Magdalena Gelabert-Miró (Manacor, 1964) és una filòloga i escriptora balear. Fou la directora de la Institució Pública Antoni M. Alcover de Manacor. És considerada una gran coneixedora de la vida i l'obra de Mossèn Alcover, de qui ha escrit nombrosos estudis i publicacions. És també a especialista en altres temes de cultura popular. Actualment, exerceix com a professora de català a l'IES Mossèn Alcover de Manacor.
El 2017, li va ser concedit el Premi 31 de Desembre per la difusió de la llengua. El 2018, va rebre el Premi Mallorca d'assaig per Antoni M. Alcover i les Dones. A més, el mateix any va guanyar el Premi Antoni Maria Alcover d'Assaig per La dona a les Rondalles Mallorquines, un estudi de la figura femenina a la gran obra d'Antoni M. Alcover.

## Obres destacades

* Dona sàpiens (2012)
* Essència de mare (2017)
* A la ciutat (2019)

## Referències

* ↑ «Reconeixement de Mèrits». Manacor: Escola Municipal de Mallorquí. [Consulta: 27 març 2017].
* ↑ «Constituït el nou Consell Assessor de Cultura Popular i Tradicional, presidit pel vicepresident del Consell, Joan Rotger». Consell de Mallorca, 16-06-2014. [Consulta: 27 març 2017].
* ↑ Oliver, Bel Maria Riera. «BIBLIOTECA MIQUEL ÀNGEL RIERA: L'OCB presenta la XXXI edició dels Premis 31 de desembre. Guardonades Joana Gomila i Maria Magdalena Gelabert.», dimarts, 19 desembre 2017. [Consulta: 1r gener 2018].
* ↑ Mateu, Margalida. «Els Premis 31 de desembre reivindicaran la llibertat dels Jordis», 28-12-2017. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Maria Magdalena Gelabert i Francesc Company, guanyadors dels Premis Mallorca de Creació Literària». Manacor Manacor, 28-12-2018 [Consulta: 21 desembre 2020].
* ↑ https://www.arabalears.cat/cultura/Ciutat-Manacor-premis-femeni_0_2022397816.html
* ↑ Obrador, T. «Me gustaría tener aquí todas las ´calaixeres´» (en castellà). Diario de Mallorca, 2012. [Consulta: 27 març 2017].
# Àcid taurocòlic

L'àcid taurocòlic procedeix d'un dels àcids biliars, l'àcid còlic, conjugat amb l'aminoàcid taurina en el carboni 17. Aquest àcid, amb sodi i potassi, forma una de les sals biliars.
Per a ús comercial, l'àcid taurocòlic es fabrica a partir de la bilis del bestiar, com un subproducte de la indústria processadora de carn. Aquest àcid és també una de les moltes molècules en el cos que té el colesterol com al seu precursor.

## Referències

* ↑ "Taurocholic acid, sodium salt" Arxivat 2009-04-21 a Wayback Machine. a GlycoFineChem.com