OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Römerita

La römerita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom del geòleg alemany Friedrich Adolph Römer (1809-1869).

## Característiques

La römerita és un sulfat de fórmula química Fe$^{2+}$Fe3+ 2(SO₄)₄·14H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la römerita pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleïta, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuïta, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeïta, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseïta, niquelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, metaalunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, romboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiïta i meridianiïta.

## Formació i jaciments

Es forma per l'oxidació de sulfurs de ferro, com la pirita, la marcasita i la pirrotita, i sovint es troba amb altres sulfats de ferro com la romboclasa. Va ser descoberta a les mines de Rammelsberg, a la localitat de Rammelsberg, a Goslar, Harz (Baixa Saxònia, Alemanya). Els jaciments a on s'hi pot trobar es troben repartits per tot el planeta, a excepció de l'Antàrtida. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a les mines d'Alum de La Vilella Alta, a la comarca del Priorat.

## Referències

* ↑ «Römerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 juliol 2017].
* ↑ «https://www.mindat.org/locentry-1582570.html». Mindat. [Consulta: 1r febrer 2024].
# Romildo Etcheverry

Romildo Etcheverry (1907 - ?) fou un futbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1930. Fou jugador del Club Olimpia d'Asunción del CA Boca Juniors, amb qui guanyà el campionat argentí de 1934.
Participà com a aviador de l'exèrcit paraguaià a la Guerra del Chaco.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2012-04-19. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ «Etcheverry Romildo at Boca Jrs.». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ «Cronologia de la actuacion paraguaya». Arxivat de l'original el 2006-05-01. [Consulta: 3 gener 2018].
# Foxhound anglès

El foxhound anglès és un una raça de gos. Descendeix del bloodhound i l'extint talbot. La seva funció principal és caçar al costat d'homes muntats a cavall. Pot treballar durant diverses hores sense descans i en diversos tipus de terreny. Mai es té com a animal de companyia, sinó que es cria en gossades privades. És un gos fort, viu, atrevit i sorollós. Tenen la capa curta i dura. Color tricolor negre, blanc i torrat o bicolor amb un fons blanc. Cap no pesat, i amb celles pronunciades. Orelles baixes i caigudes, estil gos. Esquena musculosa, a nivell. Potes rectes. Cua ben assentada de port alegre, estil fuet. La grandària mitjana dels foxhound varia lleugerament depenent del gènere de l'animal. Els mascles mesuren entre 55 i 62,5 cm fins a la creu, i les femelles de 50,5 a 60 cm fins a la creu. Generalment pesen entre 29,5 i 38 kg. Té una gran semblança física amb el beagle encara que és una mica més gran.

## Vegeu també

* Foxhound
* Foxhound americà

## Bibliografia

* Thirteen years among the wild beasts of India: their haunts and habits from personal observation with an account of the modes of capturing and taming elephants by George P. Sanderson, published by Asian Educational Services, 2000, ISBN 81-206-1464-X
* The living animals of the world; a popular natural history with one thousand illustrations Volume 1: Mammals, by Cornish, C. J. (Charles John), 1858-1906; Selous, Frederick Courteney, 1851-1917; Johnston, Harry Hamilton, Sir, 1858-1927; Maxwell, Herbert, Sir, published by New York, Dodd, Mead and Company

## Enllaços externs

* English Foxhound Photos Arxivat 2007-03-14 a Wayback Machine. from DogFacts.org Arxivat 2007-03-14 a Wayback Machine.
# Francisco Jarauta

Francisco Jarauta (Saragossa, 1941) és catedràtic de Filosofia de la Universitat de Múrcia. Doctor en Filosofia, Antropologia i Història de l'art, ha impartit classes en diverses universitats europees i americanes. Així mateix, col·labora amb diferents institucions de recerca i anàlisi internacionals i compagina la seva tasca acadèmica sobre estètica, art i filosofia amb la vinculació als patronats d'institucions culturals com el Centro Andaluz de Arte Contemporáneo i el Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía.
Ha estat comissari de diverses exposicions internacionals, com ara «Desde el puente de los años. Paul Celan – Gisèle Celan-Lestrange» (Círculo de Bellas Artes de Madrid, 2004) i «Micro-Utopías. Arte y Arquitectura» (Biennal de València, 2003). Entre els seus últims llibres publicats destaquen Tensiones del arte y la cultura en el fin de siglo (Fundación Marcelino Botín, 2003), Gobernar la globalización (Fundación Cajamurcia, 2004) i Viollet-Le-Duc. Conversaciones sobre la arquitectura (COAATMU, 2007).

## Referències

* ↑ «La liberación de pensar». ELMUNDO.
* ↑ «Francisco Jarauta». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ «Salir y sonreír puede cambiar las cosas» (en castellà). Publico.es.
* ↑ «Conferencias magistrales del filósofo Francisco Jarauta en la Fundación Martín Chirino». Diario La Provincia.
# Pep Xico Bet

Josep Ribas Ribas, conegut artísticament com a Pep Xico Bet (Sant Agustí des Vedrà (Sant Josep de sa Talaia, Eivissa), 1876 - Palma, 1937), fou un cantador i músic tradicional eivissenc.
Va néixer a una casa de la venda de s'Alqueria de Baix, a Sant Agustí, probablement el 8 de febrer de 1876. Era el major dels set fills de Josep Ribas i Margalida Ribas. Degut a problemes econòmics familiars va haver d'emigrar a Barcelona, Cuba i Argentina. Va treballar a un forn de pa de Buenos Aires. A Barcelona, el 1903, es va casar amb la valenciana Pilar Nebot Gil. Del seu matrimoni en nasqueren deu fills, tres homes i set dones. Un cop retornat a Eivissa va treballar de fuster i ebenista, però sobretot va ser conegut com a cantador i cançoner. L'any 1928 va ser un dels informadors de l'Obra del Cançoner Popular de Catalunya. Baltasar Samper escrigué d'ell: "És autor de moltes de les cançons "de tambor" que corren per Eivissa, i la seva fama de poeta ha arribat temps ha a tots els racons de l'illa." Les seves cançons són una de les millors expressions de la cançó popular eivissenca i estan elaborades amb un llenguatge molt ric. En Pep Xico Bet sabia llegir poc i no sabia escriure, per la qual cosa recordava les cançons que interpretava de memòria.
Va morir a Palma, el 4 d'abril de 1937.

## Referències

* ↑ Baltasar Samper, Josep Massot i Muntaner, Palmira Jaquetti. Missions per terres de Mallorca -Biniamar, Pòrtol, Lloseta, Binissalem, Costitx- i Eivissa i Formentera (1928), i a Torroella de Montgrí, Verges, Pals i l'Escala (1928-1929).. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 46.
* ↑ Gon, Manu «Pep Xico Bet, «el mejor ‘cantador’ y ‘cançoner’ de la historia de Sant Agustí». Ultima Hora, 17-03-2017. Arxivat de l'original el 2018-08-30 [Consulta: 30 agost 2018].
# Muttu Virappa Nayaka II

Muttu Virappa Nayaka II fou naik de Madura, fill (segons alguns il·legítim) i successor (1659) de Tirumala Nayaka. Hauria regnat segons els manuscrits Mrtyunjaya del 17 de febrer al juny del 1659, uns quatre mesos (altres fonts només tres mesos de març a juny). Un altre fill, Kumara Muttu Tirumala, que tornava de l'expedició de Mysore va reclamar em tron i es va establir als afores de Madura; després de negociacions es va arribar a un acord amb la mediació de Rangarma Nayaka i Kumara Muttu va rebre el virregnat de Sivakasi i altres pobles de Tinnevelly i va acceptar retirar-se a aquests dominis; això demostraria que Muttu Virappa Nayaka era el legítim successor i que l'il·legítim potser era Kumara Muttu.
El rei va reforçar la fortalesa de Trichinopoly, la clau dels dominis del nord i en va donar el comandament a Lingama Nayaka. Va buscar sense èxit l'aliança del nayak de Tanjore doncs aquest va iniciar negociacions amb Bijapur (que no van fructificar). L'adilshàhida va enviar un exèrcit a Madura dirigit per Sagosi i Mula però davant els preparatius militars de Madura es van retirar i en el camí van ocupar Tanjore (19 de març de 1659). A aquesta conquesta van seguir les de Mannarkovil i Vallam que es van rendir després de breu resistència. Una guarnició es va instal·lar a Vallam i van assolar el territori. La població es va refugiar a Madura i Satyamangalam; com que no es podia enterrar als morts es va declarar la pesta; els general musulmans no estaven d'acord en l'estratègia i Mula va negociar amb els naiks però Madura estava convençut de la seva força i Tanjore ja no tenia res a perdre. El país d'altra banda havia estat assolat per bandes de lladres coneguts com a kalians que havien saquejat tant que els musulmans no trobaven res. Finalment els musulmans, per manca de subministraments, van abandonar el país rebent un petit pagament del naik.
Va morir poc després de la victòria. El va succeir el seu fill Chokkanatha Nayaka.

## Bibliografia

* R. Sathyanatha Aiyar, History Of The Nayaks Of Madura, 1924, editor Humphrey Milford, Oxford University Press
# Riquilda de Barcelona (Vescomtessa de Barcelona)

* Per a altres significats, vegeu «Riquilda de Barcelona».
Riquilda de Barcelona fou vescomtessa de Barcelona per matrimoni durant la vida del seu marit Udalard I de Barcelona.
Filla del comte Borrell II i Letgarda de Tolosa, es casà amb Udalard I de Barcelona, amb qui tingué dos fills: Bernat I, que fou vescomte de Barcelona i Guislabert, que fou bisbe de Barcelona. També fou germana de Ramon Borrell, comte de Barcelona, comte de Girona i comte d'Osona, per tant esdevingué cunyada d'Ermessenda de Carcassona quan aquesta es casà amb el seu germà.
El 1006, comprà al seu marit el castell de Freixe, on visqué des del 1014 quan quedà viuda, i hi visqué fins al 1017, quan es traslladà al palau Comtal de Barcelona de manera temporal per visitar el seu germà que estava molt greument ferit, però acabà instal·lant-s'hi definitivament fins a l'11 d'octubre del 1023, quan ella i la seva cunyada i comtessa de Barcelona, Girona i Osona quedaren resignades a viure a Girona i es traslladaren a la Torre Gironella, on morí.

## Referències

* 1 2 «Riquilda de Barcelona (Vescomtessa de Barcelona)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Óscar Gil Regaño

* Per a altres significats, vegeu «Óscar Gil».
Óscar Gil Regaño (Elx, Baix Vinalopó, 26 d'abril de 1998), conegut com a Óscar Gil, és un futbolista valencià, que juga com a defensa a l'Oud-Heverlee Leuven. És internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va començar la seva formació al Kelme CF i l'Elx CF. El 2015 va fer el seu debut amb l'Elx Il·licità CF en el qual va jugar durant quatre temporades alternant participacions en Tercera Divisió i Segona Divisió B.
El 17 d'octubre de 2018 va debutar amb el primer equip en un partit de Copa del Rei enfront del Còrdova CF en el qual va acabar lesionat.
Va debutar en la Segona Divisió espanyola amb l'Elx CF durant la temporada 2019-20 en un partit contra l'AD Alcorcón disputat el 24 d'agost de 2019. Més tard, va aconseguir fer-se amb el lloc de titular en el lateral dret i gràcies al seu rendiment, el club il·licità, al novembre de 2019, va renovar el jugador fins a juny de 2022.
El 7 de setembre de 2020 va fitxar pel RCD Espanyol per a les següents quatre temporades després que el club català abonés la seva clàusula de rescissió.

## Internacional

Va debutar amb la selecció espanyola el 8 de juny de 2021 en un amistós que va acabar en victòria per 4-0 enfront de Lituània.

## Referències

* ↑ Fitxa a transfermarkt
* ↑ «El debut aciago de Óscar Gil con el primer equipo del Elche». Diario información.com. [Consulta: 17 octubre 2018].
* ↑ «El Elche cierra la renovación de Óscar Gil hasta 2022». AS.com. [Consulta: 28 novembre 2019].
* ↑ «Óscar Gil, nueva incorporación». R. C. D. Espanyol, 07-09-2020. [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «4-0: Victòria absoluta d'Espanya davant de Lituània». Mundo Deportivo, 08-06-2021. [Consulta: 8 juny 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a SEFutbol Arxivat 2021-06-20 a Wayback Machine.
# Frontera entre el Vietnam i Laos

La frontera entre el Vietnam i Laos és una línia sinuosa de 2.161 kilòmetres d'extensió en sentit nord-sud, que separa l'est de Laos de l'est del Vietnam. Generalment es desprèn la línia divisòria d'aigües de la Serralada Annamita (vietnamita Dãy Trường Sơn), excepte ocasionalment al sud, i al nord-oest, on la província laosiana de Houaphan es troba pràcticament en el costat vietnamita de les crestes.

## Referències

* ↑ «Laos». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ The Land Boundaries of Indochina: Cambodia, Laos and Vietnam, Ronald Bruce St John] A: International Boundaries Research Unit, volum 2, número 6
# Gave d'Aspa

La gave d'Aspa (Aspa en occità, Aspe en francès) és un riu pirinenc situat al departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió de Nova Aquitània. Circula a través de la vall d'Aspa, una de les tres valls pirinenques del Bearn.
El terme «gave» designa un curs d'aigua a la zona dels Pirineus occidentals. Es tracta d'un mot d'origen precelta molt utilitzat en aquesta zona, fins al punt que molts cursos fluvials han perdut d'un segle ençà el seu nom originari per esdevenir la gave de...

## Geografia

La gave d'Aspa té una longitud de 58,1 km. Neix al circ Aspa, als peus del Mont Aspa (2643 m), al costat espanyol de la frontera, a l'oest del coll de Somport. S'uneix a la gave d'Aussau a Auloron e Senta Maria per formar, a partir de llavors, la gave d'Auloron.
El grup format per les gaves d'Aspa i d'Ardiòs figura a la xarxa Natura 2000.

## Història

El 27 de març de 1970 el pont de l'Estanguet, que creuava la gave d'Aspa al sud de Bedòs, va quedar destruït per un accident ferroviari, el que va comportar el tancament de la secció Bedòs-Canfranc de la línia de Pau a Canfranc.

## Principals afluents

    (G) Afluent riba esquerra; (D) Afluent riba dreta; (CP) Curs principal, designa una part del curs d'aigua tinguda en compte en el càlcul de la seva llargada.
* (G) el rierol d'Espelunguèra, 3,4 km.
* (D) el rierol d'Arnossa, 5,2 km.
* (D) el Larri, 4,6 km.
* (G) la gava del Baralet, 7 km.
* (D) el Sescoet, 8,8 km, a Eth Saut.
* (G) la gave de Belonsa, 8,5 km.
* (D) el Sadum, a Eth Saut 5,9 km.
* (D) l'Escuarpa, 5,4 km, a Escot.
* (G) la gave de Lescun, 12,6 km.
* (D) la Berthe, 8,8 km, d'Accous.
* (G) el Malugar, 7 km, de Atàs.
* (G) l'Arric d'Ossa, 5,6 km.
* (D) el Gabarret o gave d'Aidius, 12,6 km.
* (G) l'Após, 3,9 km, a Sarrança.
* (D) el Barrescon, 9,7 km, a Escot.
* (G) la gave d'Ardiòs, 20,8 km.
* (D) l'Ortau, 12,8 km, a Eisús.
* (D) l'Arrigolin o Branas, 4,6 km, a Eisús.

## Comunes que travessa

* Acós
* Asasp e Arròs
* Bedós
* Bidòs
* Borça
* Cèta e Eigún
* Escot
* Eth Saut
* Eisús
* Gurmençon
* Les e Atàs
* Lascun
* Lurbe e Sent Cristau
* Auloron e Senta Maria
* Òussa
* Sarrança
* Urdòs

## Referències

* ↑ èrcies esi Miquèu Grosclaude, « Les hydronymes pyrénéens en Béarn », Dictionnaire toponymique des communes du Béarn, Escòla Gaston Febus, Pau, 1991, p. 389.
* ↑ «Gave d'Aspe» (en francès). Sandre. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 febrer 2019].
* ↑ Michel, Marjorie «Le train plonge dans le gave d'Aspe» (en francès). Le Mag, suplement del diari Sud Ouest, 52, 30-03-2013, pàg. 32.
# Muntanyes Santa Rosa (Califòrnia)

Les Muntanyes Santa Rosa de Califòrnia, Santa Rosa Mountains, són una curta serralada de muntanyes dins el sistema de les Peninsular Ranges, situada a la Conca de Los Angeles i al nord-est de la Àrea metropolitana de San Diego als Estats Units.
Les Santa Rosa Mountains s'estenen durant uns 30 milles (48 km) al llarg de la part occidental de Coachella Valley dins els comtats de Riverside, San Diego, i Imperial al sud de Califòrnia.
El pic més alt és Toro Peak (de 2.657 m)

## Flora i fauna

La serralada Santa Rosa es troba dins les ecoregions de flora i fauna del Desert del Colorado i el chaparral montà de Califòrnia. Les plantes natives inclouen California Fan Palm (Washingtonia filifera). També hostatgen l'ovella endèmica Bighorn Sheep.

## Referències

* ↑ Lech, Steve. For Tourism and a Good Night's Sleep: J. Win Wilson, Wilson Howell, and the Beginnings of the Pines-to-Palms Highway. Riverside, CA: Steve Lech, 2012, p. 230. ISBN 978-0-9837500-1-7.
* ↑ C. Michael Hogan. 2009. California Fan Palm: Washingtonia filifera, GlobalTwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg Arxivat 2009-09-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* U.S. Forest Service: official USFS Santa Rosa and San Jacinto Mountains National Monument website
* Bureau of Land Management: official BLM Santa Rosa and San Jacinto Mountains National Monument website Arxivat 2009-01-26 a Wayback Machine.
* 273565 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Santa Rosa Mountains (en anglès)
# Complex de Dagger

El complex de Dagger és una base militar americana situada a Darmstadt (Alemanya), a prop de Griesheim. Està situat sobre l'Eberstädter Weg, al sud de l'aeròdrom d'August-Euler.
El complex és explotat pel comandament d'informació i seguretat de l'exèrcit estatunidenc (INSCOM) a compte de la Nacional Security Agency (NSA) dels Estats Units d'Amèrica. L'edifici 4373 situat en el complex acull el Centre europeu de criptologia (ECC) de l'NSA, el principal centre de tractament, d'anàlisi i d'informes de Signals Intelligence (SIGINT) a Alemanya.

## Història

L'any 1999, aproximadament 50 persones de l'INSCOM van ser traslladades de l'estació de Bad Aibling a Darmstadt. En col·laboració amb l'INSCOM, la 66a brigada d'informació militar va ser traslladada a Darmstadt fins a l'estiu de 2004.
Una part de la instal·lació va ser traslladada a un centre d'informació a la Lucius D.Clay Kaserne a Wiesbaden-Erbenheim l'any 2015.
L'any 2015, el col·lectiu Peng va organitzar una vaga aèria en el marc del seu programa Intelexit per cridar els empleats a abandonar la seva feina en cas d'angoixa moral o psicològica. Poc temps després, el lloc web de l'associació va ser bloquejat pels ordinadors del complex.

## Referències

* ↑ Christian Fuchs. «Frankfurt: An American Military-Intel Metropolis». Süddeutsche Zeitung. [Consulta: 21 desembre 2013].
* ↑ «The European Cryptologic Center at Darmstadt, Germany», 22-07-2013. [Consulta: 15 juliol 2015].
* ↑ Charlie Coon. «66th MIG assets to begin moving to Darmstadt». Stars and Stripes (newspaper, 07-10-2003. [Consulta: 14 juliol 2013].
* ↑ «News Release HQ U.S. ARMY EUROPE & 7TH ARMY - Standortschließungen in Darmstadt und Hanau» (PDF; 416 kB). Office of the Chief of Public Affairs, Heidelberg, 11-07-2007. [Consulta: 14 juliol 2013].
* ↑ Wiesel, Karl «Wiesbaden: Upgrades, new facilities transforming garrison». United States Army, 26-09-2008 [Consulta: 15 juliol 2014].
* ↑ «The Intercept article "Drone Flies Over NSA Complex in Germany, Dropping Leaflets"».
# Salo

* Per a altres significats, vegeu «Salo (desambiguació)».
Salo és un poble que pertany al municipi de Sant Mateu de Bages, situat a l’extrem nord-est del municipi, a 620 m. d’altura. Limita al Nord amb Cardona, a l’Oest amb la província de Lleida, al Sud amb Castelltallat i a l’Est amb Coaner. A 1 de gener de 2010, tenia 110 habitants, amb una majoria de poblament disseminat en masies.
El nucli del poble, unes cases agrupades vora l'església de Sant Pere i Sant Feliu, es troba dins la vall que formen les rieres, originades al Solsonès, de Vallmanya i Matamargó, les quals conflueixen a la riera de Salo.
La parròquia sorgí a l’ombra del castell de Salau documentat des del 966. Aquest document, prové de l’arxiu de la col·legiata de Sant Vicenç de Cardona i és una còpia de l’escriptura que el comte de Cerdanya atorgà a favor de l’antic monestir de Sant Llorenç prop Bagà.
Antigament Salo formava un municipi propi amb Santa Margarida de Meià i Claret dels Cavallers.
Salo és la base real del poble imaginari "Oratjol de la Serra", on s'ubica el cicle narratiu d'Eduard Girbal i Jaume 'L'agre de la terra' integrat per Oratjol de la serra (1919), L'estrella amb cua (1919) i La tragèdia de cal Pere Llarg" (1923), que havia de culminar amb un volum que no va arribar a editar-se,La Cuaranya. Tot i que Girbal canvia el nom del poble, la resta d'accidents geogràfics, noms de masies, pobles veïns, etc., correspon al terme de Salo i voltants.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Saló». Ajuntament de Sant Mateu de Bages. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «La vida quotidiana al poble de Salo a principis del segle XX». [Consulta: 14 gener 2022].
Viccionari
# Rotonda (arquitectura)

Una rotonda és un edifici o sala circular (de vegades pot ser un temple), cobert per una cúpula o sostre igualment circular. Unes rotondes conegudes són el Panteó de Roma, l'església del Sant Sepulcre de Jerusalem i les seves nombroses imitacions la magna capella del Monestir de l'Escorial, la capella dels Mèdici a Florència, l'església de l'Assumpció de París està superada per una rotonda de fusta, l'antic mercat del blat, avui Borsa del Comerç de la mateixa capital, està superada per una rotonda de ferro, la Vila Capra, també coneguda com a vila Rotonda. S'anomena també rotonda al templet circular que servia de pur ornament amb una sola fila de columnes i que solia adornar els jardins dels segles xvii i xviii, a imitació del que hi havia als jardins de Versalles amb el nom de Sala o Bosquet d'Apol·lo.

## Referències

* ↑ «rotonda». Grup Enciclopèdia, Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.220. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 7 desembre 2014].

## Bibliografia

* Aquest article conté material del diccionari enciclopèdic popular il·lustrat Salvat dels anys 1906-1914 que es troba en el domini públic.
Viccionari
# Eugène N'Jo Léa

Eugène N'Jo Léa (Batouri, 15 de juliol de 1931 - Douala, 23 d'octubre de 2006) fou un futbolista camerunès de la dècada de 1950.
Pel que fa a clubs, destacà a Saint-Étienne i Olympique Lyonnais.

## Referències

* ↑ FootballDatabase.eu profile
* ↑ (francès) Eugene N'Jo Lea, l'enchanteur nonchalant Arxivat 2011-02-04 a Wayback Machine.
# Genyodectes serus

Genyodectes serus és una espècie de dinosaure teròpode ceratosaure que va viure al Cretaci inferior (Aptià) en el que actualment és Amèrica del Sud. El material de l'holotip (MLP 26-39, Museo de La Plata, La Plata, Argentina) va ser recuperat de Cañadón Grande, Departamento Paso de Indios a la província de Chubut de l'Argentina i consisteix en un musell incomplet, incloent la premaxil·la, porcions de les dues maxil·les, el dentari dret i esquerra, moltes dents, un fragment de l'esplenial esquerra, i parts dels supradentaris.
# Frederick Lindsay

Frederick Lindsay (Delhi, 11 de gener de 1914 - 6 d'abril de 2011) va ser un jugador d'hoquei sobre herba britànic que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
Nascut a Delhi, al Raj Britànic, on el seu pare treballava d'enginyer civil per al govern indi, va estudiar al St Joseph's College de Darjeeling. El 1933 anà a viure a Anglaterra, on es va allistar al King's Royal Rifle Corps. El 1937 ingressà al Royal Military College de Sandhurst, on va començar a jugar a hoquei.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir al nord d'Àfrica, sent guardonat amb la Creu Militar i l'Orde del Servei Distingit. Després va participar en la invasió aliada de Sicília el juliol de 1943.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip britànic en la competició d'hoquei sobre herba.
El 1950 va tornar a l'Índia fins a retirar-se de l'exèrcit el 1959.

## Referències

* ↑ «Our Hockey Correspondent. "Hockey." Times [London, England 7 July 1948]». The Times.
* 1 2 3 «Olympedia – Robin Lindsay». [Consulta: 18 abril 2023].