OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Villanueva del Trabuco

Villanueva del Trabuco és un poble de la província de Màlaga (Andalusia), que pertany a la comarca de la Comarca Nororiental de Málaga.

## Demografia

Evolució demogràfica de Villanueva del Trabuco :
| 1860 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2007 |
| 1.363 | 1.891 | 2.146 | 2.274 | 2.754 | 3.122 | 3.346 | 4.113 | 4.689 | 4.846 | 4.214 | 4.194 | 4.365 | 4.739 | 5.306 |

## Història

Villanueva del Trabuco no és dels assentaments més antics de la província, encara que hi ha testimoniatges que va estar poblat des d'èpoques remotes. Igual que en els municipis propers, l'home va estar aquí present des de la Prehistòria, tal com ho demostren els jaciments arqueològics trobats en el poble, però després del període romà i la seva continuació amb la presència dels visigots, la zona tot just si aporta senyals de presència humana important. Segons algunes investigacions, en l'any 1487 el rei Ferran el Catòlic va sortir d'Antequera amb les seves tropes per a la conquesta de Vélez-Málaga, dividint-se en dos fronts. Un dels quals, manat pel mateix rei va escollir la senda que passava per la Fuente de la Lana; l'altre front, capitanejat pel marquès de Cadis, va passar pel mateix Trabuco.
Conta la llegenda, que existia una venda en un encreuament pròxim al poble, el propietari del qual, per a proveir-se de queviures es dirigiria a Archidona. En el seu continus viatges era assaltat pels camins i li robaven les mercaderies, pel que va decidir comprar-se un trabuc (trabuco en castellà), del que no se'n separava, d'aquí, que quan va anar s Archidona deien "aquí ve el paio del trabuc", possible origen del nom d'aquest municipi. Curiosament, el nucli urbà, a principis del s. XX tenia forma de trabuc.
És en el segle xviii, igual que la majoria dels pobles que tenen el cap del seu partit judicial a Archidona, quan apareix el nucli actual. La fundació d'aquests pobles, entre els quals es troba Villanueva del Trabuco, ve donada pel desig de repoblació d'aquestes terres per part de Carles III, a causa de la seva aptitud per a l'agricultura, però que en aquells temps es trobaven sense roturar i eren cau de tota mena de feristeles. A més, altre motiu pel qual no es treballaven era que quedaven molt distants de les zones habitades. Carles III, informat pels seus ministres, va decidir portar colons estrangers. Van venir sis mil colons catòlics alemanys i flamencs, que després d'ocupar zones de Sierra Morena van passar a altres llocs d'Andalusia i entre ells la zona de Màlaga que té pobles amb el nom de Villanueva. En l'any 1845 se sol·licita al cabildo d'Archidona la separació del poble de la vila d'Archidona, una mica que no s'aconseguirà fins al 1850.

## Referències

* ↑ - Instituto de Estadística de Andalucía
# Torre de Giraba (Lludient)

La Torre de Giraba a Lludient, a la comarca de l'Alt Millars, és una torre de vigilància d'època islàmica medieval, catalogada, de manera genèrica, com Bé d'Interès Cultural, amb codi 12.08.073-001.
La torre se situa prop del sud de la població de El Castell de Vilamalefa, però en el terme municipal de Lludiente i prop del llogaret de Giraba, de la qual pren nom.

## Història

La zona de Lludient ha tingut assentaments poblats des de l'edat del Bronze, l'època íbera i fins i tot existeixen restes d'una vila romana en el seu terme. Malgrat tot això no se sap certament quan va tenir el seu origen el poble de Lludient, ja que no hi ha unanimitat entre autors, havent-hi opinions diverses, des del grup que considera que el seu origen està en l'època íbera, i els que consideren que el seu origen és de l'època árabe. En un primer moment va pertànyer a l'antic bisbat de Dénia, adscrivint-se en ell amb el nom de “Intam”.
Tota la zona en la qual Lludient es troba va estar immersa en els conflictes amb la població hispana-musulmana que encapçalava el rei Almohade Abu-Zayd, que va fixar la seva última residència a Argeleta, deixant el castell del Bou Negre, situat entre els actuals termes d'Argeleta i Lludient. Aquest rei es cristianitzà i fins i tot va ajudar el rei Jaume I d'Aragó en la conquesta de València.
És probable que Lludient fos habitada per pobladors dels anteriors nuclis. És per tot això pel que l'existència de torres de vigilància a la zona pot considerar-se lògica i normal. Va haver de tractar-se d'un lloc de vigilància que proporcionaria informació de la zona als castells que es dispersaven pel curs del riu i la fortalesa del Castell de Vilamalefa. És per això que se situa en una zona elevada, en el cim d'un turó des del qual es domina el curs del riu Millars, en la part del mateix que travessa el sud del terme municipal del Castell de Vilamalefa.

## Descripció

La torre és de planta circular i fàbrica de carreus de petita mida, presentant un sòlid aspecte. L'accés es realitza per la part inferior i, al seu voltant, encara poden distingir-se estructures d'un anterior emmurallament de la zona, raó per la qual alguns autors consideren la possibilitat que més que una simple torre de vigilància fos un petit castell.
Actualment no s'aprecia la part superior de la torre, ja que està escapçada. Externament només s'aprecien algunes finestres, mentre que en el seu interior hi ha restes de l'escala d'accés a les plantes superiors.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2388.
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* ↑ Castillos, Torres y Fortaleza de la Comunidad Valenciana.
* 1 2 3 4 Diccionario geográfico-histórico de la España antigua, Tarraconense, Bética y Lusitana, con la correspondencia de sus regiones, ciudades, montes, rios, caminos, puertos e islas a las conocidas en nuestros días.
* ↑ http://www.ludiente.es/es/page/historia-del-pueblo Arxivat 2016-02-02 a Wayback Machine.
# Positif (revista)

Positif és una revista mensual francesa de cinema fundada el 1952 per quatre estudiants de Lió, entre ells Marcel Oms i Verdaguer.

## Història

Positif va ser fundada el maig de 1952 per quatre estudiants del lycée du Parc a Lió. El primer redactor en cap va ser Bernard Chardère. A continuació, la revista imprimeix tres mil exemplars. El caràcter de la revista en els seus inicis rau en una sistematització de la revolta contra el "bonisme", el gaullisme i l'estalinisme. El diari està escrit íntegrament per voluntaris. Són propietaris del títol i segueixen sent independents.
Se sap que Positif s'ha oposat sovint als Cahiers du cinema al començament de les dues revistes durant la dècada de 1950, formant dues escoles distintes a la cinefília francesa de l'època.
La revista va ser editada per Eric Losfeld des de 1959. Després de publicar un article sobre Orson Welles el 1963, Michel Ciment es va convertir en membre del comitè editorial de la revista. El 1966 va ser ascendit a redactor en cap, càrrec que continua ocupant avui dia.
A la dècada de 1960, amb una tirada que es va estabilitzar en 9.000 exemplars, la revista es va convertir en una revista de notícies, informació diversa i enciclopèdica. A la dècada de 1970, la revista va marxar de Lió cap a París. Una sèrie de desacords puntegen aquesta dècada i soscaven la cohesió del grup d'editors.
El 2012, durant els seixanta aniversari de la revista, el director de la publicació Michel Ciment afirma que la revista treu de 12.000 a 13.000 exemplars i compta amb 4.000 subscriptors.
Positif ha estat impresa per diferents editorials al llarg dels anys i actualment està publicat per Actes Sud en col·laboració amb l'Institut Lumière.

## Notes i referències

* 1 2 Frémaux 1989, p. 22.
* ↑ Frémaux 1989, p. 24.
* 1 2 3 Neuhoff 2012.
* ↑ Waintrop, Edouard. «Flash-back: l'actualité de la cinéphilie. «Positif», contre la ligne «Cahiers» Réédition des quinze premiers numéros de la revue créée en 1952. Positif, nos 1 à 15, édité par Jean-Michel Place, 375 F.». Libération..
* ↑ Senses Of Cinema
* ↑ Independent.co.uk
* ↑ Frémaux 1989, p. 26.
* ↑ Frémaux 1989, p. 30.

## Bibliografia

* Thierry Frémaux «L'Aventure cinéphilique de Positif. 1952-1989». Vingtième Siècle, 1989, pàg. 21-33..
* Éric Neuhoff «Michel Ciment : La cinéphilie se porte bien». Le Figaro, 23-05-2012..
* Edouard Sivière. L'Esprit Positif. Histoire d'une revue de cinéma 1952-2016. París: Euredit, 2017, p. 308. ISBN 978-2-84830-215-7. .

## Ràdio

* Jean-Pierre Pagliano, « De vrais cinglés de cinéma. Les 40 ans de la revue Positif », France Culture, 2 août 1992. Documentaire de cinq heures à base d’entretiens et d’archives retraçant l’histoire et l’identité de la revue.

## Enllaços externs

* Index de tots els números apareguts - Calindex.eu
# Penicillus dumetosus

Penicillus dumetosus és una espècie d'alga verda de la família Udoteaceae. Es distribueix per tot el continent americà, l'Atlàntic oest i les illes del Mar Carib.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Penicillus dumetosus (J.V.Lamouroux) Blainville, 1830». [Consulta: 20 juny 2017].
* ↑ «:: Algaebase». [Consulta: 20 juny 2017].
# Can Pascal

Can Pascal és una obra de Fontanilles (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar aïllada dins el conjunt del nucli del poble.
Està construïda amb pedra i morter de calç pel que fa les estructures portants, amb inclusions de petites peces ceràmiques, mentre la coberta, que és a dues aigües està feta amb teula àrab.
Hi ha un cobert adossat a una façana lateral.

## Història

Ha estat restaurada no fa gaire, i ara serveix com a segona residència d'algun estiuejant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Pascal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Volta a Llombardia 2009

La Volta a Llombardia 2009, 103a edició d'aquesta clàssica ciclista, es disputà el dissabte 17 d'octubre de 2009, amb un recorregut de 242 km entre Varese i Como. Aquesta edició fou guanyada pel belga Philippe Gilbert, que d'aquesta manera guanyava la seva quarta cursa consecutiva. El segon classificat, amb el mateix temps, fou l'espanyol Samuel Sánchez.
Aquesta era la darrera prova del calendari mundial de l'UCI 2009.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Philippe Gilbert | Silence-Lotto | 5h 43' 46" |
| 2 | Samuel Sánchez | Euskaltel–Euskadi | m. t. |
| 3 | Aleksandr Kólobnev | Team Saxo Bank | + 4" |
| 4 | Luca Paolini | Acqua & Sapone – Caffè Mokambo | m. t.. |
| 5 | Johnny Hoogerland | Vacansoleil | m. t. |
| 6 | Robert Gesink | Rabobank ProTeam | m. t. |
| 7 | Aleksandr Vinokúrov | Astana Qazaqstan Team | m. t. |
| 8 | Daniel Martin | Garmin-Slipstream | m. t. |
| 9 | Juan José Cobo | Fuji-Servetto | m. t. |
| 10 | Cadel Evans | Silence-Lotto | m. t. |

## Referències

* ↑ Philippe Gilbert se lleva el Giro de Lombardia

## Enllaços externs

* Volta a Llombardia, La Gazzetta
# Torre de Ginestar

La Torre de Ginestar és una obra de Sant Miquel de Campmajor (Pla de l'Estany) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Torre quadrada amb base atalussada, conservada només fins a la primera planta, amb nombroses espitlleres de foc emmarcades amb maons. Es conserven tres dels quatre costats. Al primer pis hi ha una obertura amb llinda monolítica que probablement era la porta d'accés. Es conserven restes d'arrebossat. Al voltant de la torre es pot resseguir el fossat, de prop d'un metre de fondària.

## Història

L'origen d'aquesta torre es relaciona amb les torres de telegrafia òptica, que a Catalunya es van començar a construir a partir de 1848, relacionades amb la guerra carlina (1846-1849). La Torre de Ginestar hauria format part de la línia militar Girona-Olot, operativa fins a l'any 1862.
Hi ha una referència donada per Miquel Oliva (OLIVA, 1967, p. 60), segons la qual aquesta torre seria d'època romana per les característiques del seu parament i per la tècnica de construcció, essent posteriorment reformada i retocada emmascarant el seu aspecte original.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Ginestar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].

## Enllaços externs

* «Torre de Ginestar». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Positano

Positano (napolità: Positano) és un poble i comune italià de la província de Salern, a la Campània.
És, juntament amb Ravello i Amalfi, el desti turístic més important de la Costa Amalfitana (Costiera Amalfitana).
Part integrant de l'antiga República d'Amalfi, una de les més puixants d'Itàlia durant l'Alta Edat Mitjana, el seu actiu port va entrar en decadència com a conseqüència de la desaparició de la república a causa de les incursions de Roger II de Sicília i els pisans. Durant part dels segles XIX i XX, una part significativa dels habitants de la vila van emigrar als Estats Units per fugir de la pobresa. La sort de el poble va començar a canviar en els anys 1950 gràcies al turisme: un suau clima unit a un entorn bellíssim va propiciar l'arribada de turistes adinerats de tot Europa i els Estats Units.

## Llocs d'interès

* Església parroquial de Santa Maria Assunta. La història de l'església està lligada a l’abadia benedictina de Santa Maria que, segons la tradició, es va erigir arran de l’arribada de la icona bizantina de la Mare de Déu Negra, ara situada a l’altar major. L’aspecte actual es remunta a les obres realitzades entre el 1777 i el 1782 i a la restauració dels estucs i daurats realitzada el segle següent. Altres obres importants es remunten al 1982 per adaptar-se a les necessitats de la reforma litúrgica del Concili Vaticà II. El parvis limita al nord amb el campanar i a l'est amb la nova façana de l'església en marbre. El campanar va ser reconstruït el 1707 per un desconegut frare caputxí esmentat en un fragment de làpida (actualment tapiat al mur exterior de l'església, al llarg de la Via Rampa Teglia). A sobre de la porta hi ha un baix relleu medieval que representa un forner i al damunt una placa col·locada el 1902 en memòria de Flavio Gioia de Positano, llegendari inventor de la brúixola, que dona nom a la plaça.
* MAR Positano (Museu Arqueològic Romà) Santa Maria Assunta. El museu, inaugurat el 18 de juliol de 2018, és un jaciment arqueològic. El complex subterrani es divideix en dues criptes i una habitació d'una vil·la romana. Les parets de la sala amb frescs de l’època imperial són l’únic exemple de pintura mural a les vil·les romanes de la costa d’Amalfi. Els colors particularment brillants són una particularitat del lloc. Estan previstos altres treballs arqueològics destinats a la recuperació d'altres estances del complex.

## Referències

* ↑ «MAR Positano» (en anglès). MAR Positano. [Consulta: 4 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (italià)
# Lucan (Dublín)

Lucan (en gaèlic irlandès Leamhcán que vol dir “Lloc dels oms”) és un barri de Dublín, al comtat de Dublín Sud, a la província de Leinster. Està situat a 15 quilòmetres del centre de la capital irlandesa i assentat en les confluències dels rius Liffey i Griffeen.
El pintoresc i vell lloc reté el seu caràcter malgrat albergar zones de cases expandint-se que són suburbis de Dublín. Aquestes noves urbanitzacions es dirigeixen cap a l'Est, fins al Centre Comercial Liffey Valley i en el Sud cap a Clondalkin i Palmerstown.

## Història

El seu nom en irlandès, 'leamhcán' vol dir 'lloc dels oms'. El nom probablement prové d'un poble que viatjaven pel riu, com Lucan és el primer lloc que es troben oms si es viatja cap a l'interior de la Liffey. Hi ha vestigis d'assentaments prehistòrics al voltant fr Vesey Park, encara que no s'ha fet molta recerca arqueològica a la zona. Hom creu que a través de l'actual Lucan corria un camí que unia la xarxa cap al pujol de Tara, continuant fins al turó del cementiri Esker.
Quan Oliver Cromwell va arribar a Irlanda, Lucan tenia 120 habitants. El líder jacobita irlandès, Patrick Sarsfield, va néixer en aquesta localitat. El rei Jaume II el va proclamar comte de la localitat en 1690.
El descobriment d'un spa sulfurós a Lucan en 1758 va donar importància al districte, i es va convertir en una meca per als partits del cap de setmana de Dublín i els seus voltants. Es va construir un saló de ball es va aixecar i, posteriorment, un hotel.

## Comunicacions i transports

Lucan està situat en la Nacional 4 entre Dublín i Sligo. També passa per Lucan l'autopista M50. Els autobusos de l'àrea Metropolitana de Dublín, 25/A/X, 66/A/B/X i 67/A/X, enllacen la població de Lucan amb el centre de la ciutat de Dublín (Baile Ath Cliath Án Lar).

## Educació

La localitat de *Lucan té diversos col·legis entre els quals es poden destacar els de "Colaiste Padraig", "St Joseph's Girls School", "St Mary National Boys School", "St. Mary Girls Primary School", "St Andrew's mixed Primary School" i el col·legi de secundària en llengua gaèlica "Colaiste Cois Life"
A causa de la proximitat i bona comunicació amb la capital i, a diversos col·legis de llengua anglesa per a estrangers situats en poblacions properes com Clondalkin, Palmerstown, etc. Lucan sol ser un lloc de trobada d'estudiants estrangers acollits per famílies irlandeses en els mesos estivals.

## Personatges

* James Gandon, arquitecte georgià
* Paul Gogarty, polític
* Liam Lawlor, polític
* Paul Noonan, músic
* Aaron Callaghan, entrenador del Bohemians fc
* Ernest Shackleton, explorador
* Patrick Sarsfield, 1r comte de Lucan
* John i Edward Grimes, cantats

## Referències

* ↑ Irish Times, 1 de juliol de 1957, pàgina 4

## Enllaços externs

* Lucan St. Patrick's Day Parade Arxivat 2017-04-25 a Wayback Machine.
* Lucan United football club Arxivat 2018-08-08 a Wayback Machine.
* South Dublin County History Arxivat 2022-04-10 a Wayback Machine.
* South Dublin County Images Arxivat 2011-10-22 a Wayback Machine.
* Lucan Concert Band
# Pennington Gap

Pennington Gap és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.781 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pennington Gap tenia 1.781 habitants, 811 habitatges, i 480 famílies. La densitat de població era de 452,4 habitants per km².
Dels 811 habitatges en un 22,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,4% hi vivien parelles casades, en un 16,2% dones solteres, i en un 40,8% no eren unitats familiars. En el 37,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.056 $ i la renda mediana per família de 27.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.885 $ mentre que les dones 18.625 $. La renda per capita de la població era de 13.742 $. Entorn del 28,3% de les famílies i el 31,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pennington Gap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pennington Gap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Campaneta de mar

La campaneta de mar, Calystegia soldanella, és una espècie de planta herbàcia dins la família Convolvulaceae, rampant, amb fulles força carnoses i grans flors solitàries.

## Descripció

Té un període de floració que va des de maig a octubre. El seu hàbitat i distribució és sobretot a les dunes i sorres costaneres marítimes de l'orient d'Amèrica del Nord, Àsia i Europa, incloent-hi els Països Catalans.

## Propietats

Indicacions: és antiescorbútic, vulnerari, cicatritzant, vermífug, diürètic, febrífug, laxant.

## Sinònims

* Calystegia reniformis R.Br. [1810]
* Latrienda soldanella (L.) Raf. [1838]
* Convolvulus soldanella L. [1753]
* Convolvulus maritimus Lam. [1779]
* Convolvulus asarifolius Salisb. [1796]
* Calystegia asarifolia Gray

## Referències

* ↑ «Calystegia soldanella». Plantas útiles: Linneo. Arxivat de l'original el 2009-12-01. [Consulta: 20 novembre 2009].
* ↑ Sinónimos en Tela Botánica
# Wilkmanita

La wilkmanita és un mineral de la classe dels sulfurs. Anomenat així per Wanold Wrydon Wilkman, geòleg finès.

## Característiques

La wilkmanita és un sulfur de fórmula química Ni₃Se₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la wilkmanita forma part del grup 2.D0.15 (Sulfurs metàl·lics; M:S = 3:4 i 2:3). Segons la classificació de Dana comparteix el grup de la classificació amb la brezinaïta i la heideïta.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral primari i com a producte d'alteració de la sederholmita en sills de diabases albítiques que tallen formacions esquistoses, associat amb mineralitzacions d'urani de baix grau. Es troba associat a sederholmita, penroseïta, seleni natiu, ferroselita, vaesita, cattierita i calcita. Només s'ha descrit a la seva localitat tipus.

## Referències

* ↑ «Wilkmanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Wilkmanita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 1r juny 2018].