OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Radionúclid extint

Un radionúclid extint és un radionúclid que es pensa que es va formar en un procés primordial com una nucleogènesi estel·lar en una supernova que va contribuir amb radioisòtops al Sistema Solar primerenc, farà 46.000 milions d'anys. Generalment, els radioisòtops amb un període de semidesintegració menor a uns 100 milions d'anys no es troben a la natura, llevat que es generin contínuament per un procés natural, com raigs còsmics, o una cadena de desintegració d'isòtops amb vides molt més llargues, com l'urani o el tori. Aquests isòtops de vida curta es consideren com a extints, presentant actualment només una superabundància dels seus productes de desintegració estables.
Exemples de radionúclids extints són el iode 129 (el primer a ser registrat el 1960, i inferit a partir de concentracions excessives de xenó 129 en meteorits, en el sistema de datació xenó-iode), alumini 26 (també inferits a partir de l'excés de magnesi 26 en meteorits), i el ferro 60.

## Llistat de radionúclids extints

Un llistat parcial del radionúclids que no es poden trobar a la natura, però sí en els seus productes de desintegració, són:
| Isòtop | Període de semidesintegració (Milions d'anys) |
| Samari 146 | 103 |
| Curi 247 | 16 |
| Plom 205 | 15 |
| Hafni 182 | 9 |
| Pal·ladi 107 | 7 |
| Cesi 135 | 3 |
| Tecneci 97 | 3 |
| Gadolini 150 | 2 |
| Zirconi 93 | 2 |
| Tecneci 98 | 2 |
| Disprosi 154 | 1 |
Alguns isòtops importants amb vides més curtes que es produeixen encara a la Terra són:
* Manganès 53 i beril·li 10 es produeixen per espal·lació de raigs còsmics en la pols de l'atmosfera superior.
* Urani 236 es produeix en la mena d'urani per neutrons d'altres radioactius.
* Iode 129 es produeix a partir del tel·luri 130 per raigs còsmics de muons i per espal·lació de raigs còsmics dels isòtops estables del xenó a l'atmosfera.
El radioactius amb períodes de semidesintegració més petits d'un milió d'anys també es produeixen: per exemple, carboni 14 per producció de raigs còsmics en l'atmosfera (període de semidesintegració de 5730 anys).

## Vegeu també

* Isòtops
# Colin Davis (pilot)

Colin Charles Houghton Davis va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va néixer el 29 de juliol del 1933 a Marylebone, Londres, Anglaterra i que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la quarta cursa de la temporada 1959 (la desena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 5 de juliol del 1959 el GP de França al Circuit de Reims.
Colin Davis va participar en un total de dues proves puntuables pel campionat de la F1, disputades ambdues a la temporada 1959 i assolí un onzè lloc en un GP com a millor resultat i no aconseguint cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1959 | Scuderia Centro Sud | Cooper | Maserati | MON | 500 | HOL | FRA Ret | GBR | ALE | POR | ITA 11 | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Sulevkent

Sulevkent (en rus: Сулевкент) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 2.665 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Село Ортатюбе на карте
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24.
* ↑ Село Кандаураул на карте
# Selma Selman

Selma Selman (Bihać, 1991) és una artista visual i performer bosnianoestatunidenca d'origen gitano; també és una activista cultural i social. Viu entre Bihać i Nova York.

## Trajectòria

Nasqué a Bihać i va créixer en un assentament romaní. Estudià pintura en l'Acadèmia de Belles Arts de Banja Luka. Participà en l'Acadèmia d'Estiu de Salzburg (amb Tania Bruguera com a mentora) i en el Programa de Preparació per a Graduats Roma a la Universitat Central Europea de Budapest. Té un màster en Belles arts: Art Transmèdia, Visual i Escènic per la Universitat de Siracusa.
Treballa amb una varietat de tècniques i mitjans clàssics i moderns, especialment amb pràctiques de recol·lecció i reciclatge dels gitanos, però també amb la destructivitat. Amb el seu art, qüestiona les posicions de gitanos, dones i emigrants en els processos de discriminació i emancipació.
Organitzà la seua primera exposició individual, "Jo existisc", en col·laboració amb la curadora Jasmina Tumbaš el 2016 a Búfal (estat de Nova York). Ha participat en festivals i ha guanyat diversos premis. Va fundar l'organització Marš o školu / Get the heck back to school, que atorga beques a joves gitanes i les ajuda a acabar l'educació primària. Selman és considerada l'artista jove més popular de Bihać, i de tot Bòsnia i Hercegovina, després de guanyar el Premi Zvono.

## Referències

* ↑ «Selman Crosses Barriers With Art | Central European University». www.ceu.edu. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Selma Selman: Navikla sam da budem izolovana od društva» (en bosnià). Diskriminacija.ba. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Selma Selman» (en anglés). Cultural Gender Practices Network. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ Ljubčić, Elma. «Selma Selman: Politička umjetnost je danas jako bitna» (en bosnià). balkans.aljazeera.net. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Me postojisarav – samostalna izložba Selme Selman» (en bosnià). Diskriminacija.ba. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Bio and CV | Selma Selman» (en anglés). selmaselman. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ Perkovic, Sladjana. «The insider's cultural guide to Banja Luka: Where life is lived in cafes» (en anglés). the Guardian, 11-05-2015. [Consulta: 8 abril 2021].

## Enllaços externs

* Lloc oficial.
* Kunsthale Wien - vídeo.
# Faiga (cràter)

Faiga és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 9,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim anglosaxó, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Faiga». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Niló 6

Niló 6 o perló o policaprolactama és un polímer desenvolupat per Paul Schlack a l'antic conglomerat alemany IG Farben (1925-1952) per reproduir les propietats del niló sense violar la patent americana. Al votant del mateix temps, Kohei Hoshino a Toray també va aconseguir sintetitzar niló 6. És una poliamida semicristal·lina. Al contrari que la majoria dels altres nilons, el niló 6 no és un polimer de condensació sinó que es forma per polimerització en anell obert. Es ven sota nombrosos noms comercials incloent Perlon (Alemanya), Dederon (antiga República Democràtica Alemanya), Nylatron, Capron, Ultramid, Akulon, Kapron (antiga Unió soviètica), i Durethan.

## Propietats

Les fibres de niló 6 són dures, tenen una alta resistència a la tensió i són elàstiques i brillants. No es rebreguen i resisteixen l'abrasió, els àcids i els àlcalis. Aquestes fibres poden absorbir fins a un 2,4% d'aigua. La temperatura de transició de vidre del niló 6 és de 47 °C.
Generalment, és de color blanc, però es pot tintar en diversos colors. La seva tenacitat es troba entre 6 i 8,5 gm/den amb una densitat d'1,14 gm/cc. El seu punt de fusió és 215 °C i es pot escalfar fins a 150 °C de mitjana.

## Aplicacions

El 2010 es van produir més de quatre milions de tones de niló 6. El 60% de la producció es fa servir en una àmplia gamma de productes que requereixen materials d'alta resistència. És àmpliament utilitzat per a engranatges, accessoris i coixinets, en la indústria de l'automoció per a la radiació i com a material per a caixes d'eines elèctriques. El niló 6 s'utilitza com a fil en els raspalls de dents, sutures quirúrgiques i cordes per a instruments musicals acústics i clàssics, incloent-hi guitarres, sitars, violins, violes i violoncels.
També s'utilitza en la fabricació d'una gran varietat de fils, cordes, filaments, xarxes i cordons de pneumàtics, com peces de punt i malles. Es pot reutilitzar com a material de partida per a nou niló 6, mitjançant despolimerització a caprolactama. Pot ser retardant del foc.

## Biodegradació

Flavobacterium sp. i Pseudomonas sp. (NK87) degraden els oligòmers de niló, però no els polímers.

## Referències

* ↑ Vensky, Hellmuth «Perlon, das Nazi-Nylon». Die Zeit, 20-01-2013.
* ↑ Rubin, E. (2014), Synthetic Socialism: Plastics and Dictatorship in the German Democratic Republic. The University of North Carolina Press. ISBN 978-1469615103
* ↑ «Polyamide Fiber Physical and Chemical Properties of Nylon 6». Textile Fashion Study. [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ ”Nylon”, New Process, retrieved May 9, 2016
* ↑ «Biodegradability of Plastics». International Journal of Molecular Science, 10, 9, 2009, pàg. 3722–42. DOI: 10.3390/ijms10093722. PMC: 2769161. PMID: 19865515.

## Enllaços externs

* The Promise of Nylon 6: A Case Study in Intelligent Product Design by William McDonough & Michael Braungart Arxivat 2007-12-23 a Wayback Machine.
# Benzofuran

El benzofuran o cumarona és un compost heterocíclic constituït per dos anells, un de benzè i un altre de furan, units per un costat de manera que l'oxigen del furan està situat en la posició més propera al benzè. La seva fórmula molecular és ${\ce {C8H6O}}$.
És una substància oliosa aromàtica que bull a 174 °C, insoluble en aigua i soluble en els solvents orgànics comuns. És obtingut dels olis lleugers del quitrà d’hulla. Presenta potents propietats biològiques com ara antifúngiques, bactericides, antivirals, antiinflamatòries, i es presenta àmpliament en diversos compostos naturals i sintètics actius. Els benzofurans substituïts troben aplicacions com sensors fluorescents, oxidants, en la síntesi de fàrmacs i en altres camps de la química i l'agricultura. Per reducció dona el 2,3-dihidrobenzofurà (cumarà). És la base per a obtenir les resines de cumarona-indè.

## Història

El benzofuran fou sintetitzat per primera vegada per part del químic alemany Rudolf Fittig (1835–1910) el 1883. El 1890 G. Kraemer i A. Spilker l'aïllaren del quitrà d'hulla juntament amb l'indè. També trobaren que aquests composts es podien polimeritzar mitjançant tractament amb àcid sulfúric i suggeriren l'ús de les resines obtingudes en vernissos.

## Propietats

El benzofuran a temperatura ambient és un líquid oliós de coloració groc pàl·lid i d'olor aromàtica. El punt de fusió el té per sota els –18 °C i el d'ebullició a 174 °C. La seva densitat a 25 °C és d'1,091 g/cm³ i presenta, a la mateixa temperatura, una pressió de vapor de 44 mmHg. El seu índex de refracció és d'1,565 a 22,7 °C. És insoluble en aigua i solucions alcalines aquoses i miscible amb benzè, èter de petroli, alcohol absolut i dietilèter. Presenta un punt d'inflamació de 56 °C.

## Aplicacions

El benzofuran només s'empra per a obtenir la resina cumarona-indè. La fracció del destil·lat de quitrà d'hulla que conté un 30 % d'indè, un 15 % de benzofuran i un 5 % d'estirè s'empra per obtenir la resina. Aquesta resina és resistent a la corrosió i s'empra per fabricar pintures i vernissos. És resistent a l'aigua i s'empra per recobriments de paper. També s'empra com adhesiu en envasos d'aliments.

## Referències

* ↑ Kumar, Atul; Rasool, Javeed; Ahmed, Qazi Naveed. Chapter 3 - Applications of 2-Oxoaldehydes (en anglès). Elsevier, 2022, p. 63–171. DOI 10.1016/b978-0-12-824285-8.00004-2. ISBN 978-0-12-824285-8.
* ↑ «Week 49» (en anglès). [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ Neville, Harvey A. «Protective and Decorative Coatings, Paints, Varnishes, Lacquers, and Inks. Volume I: Raw Materials for Varnishes and Vehicles (Mattiello, Joseph J., ed.)». Journal of Chemical Education, 19, 3, 01-03-1942, pàg. 150. DOI: 10.1021/ed019p150.1. ISSN: 0021-9584.
* ↑ Kraemer, G.; Spilker, A. «Ueber das Cumaron im Steinkohlentheer» (en anglès). Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, 23, 1, 01-01-1890, pàg. 78–83. DOI: 10.1002/cber.18900230115. ISSN: 0365-9496.
* ↑ PubChem. «Benzofuran» (en anglès). [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ Dikshith, T. S. S.. Handbook of chemicals and safety. Boca Raton, FL: CRC Press, 2011. ISBN 978-1-4398-2061-2.
# Ramon Clemente i Garcia

Ramon Clemente i Garcia (València, 1887 - Barcelona, 4 d'octubre del 1909) fou un agitador català d'origen valencià. Era deficient mental i treballava com a mosso a una carboneria al carrer d'en Roig de Barcelona. Quan esclatà la Setmana Tràgica, participà en la crema del convent del Monestir de Sant Margarida i es va fer cèlebre per haver ballat obscenament amb la mòmia d'una monja jerònima mentre la transportava cap a la casa del Marquès de Comillas el 28 de juliol. Detingut per aquests fets, fou condemnat a mort per un tribunal militar i afusellat al Castell de Montjuïc.
A la pel·lícula La ciutat cremada (1976) d'Antoni Ribas on es narren els fets, el seu paper fou interpretat pel cantautor català Joan Manuel Serrat.

## Referències

* ↑ «Joan Manuel Serrat al Cinema». Arxivat de l'original el 2009-08-23. [Consulta: 10 octubre 2009].

## Bibliografia

* «Ramon Clemente, a l'apartat "Els afusellats per la Setmana Tràgica" del centre de documentació fotogràfica de la Fundació Ferrer i Guàrdia». Arxivat de l'original el 2014-03-03. [Consulta: 1r febrer 2014].
* Antoni Dalmau Set dies de fúria Columna edicions, 2009
# Comtat de Castres

El comtat de Castres fou una jurisdicció feudal que era un senyoriu i fou creada com a comtat el 1359 per a Joan VI de Vendôme. Va passar per matrimoni als comtes de la Marca (Joan I comte de la Marca, comte de Ponthieu i comte de Chartres, mort el 1393, casat amb Caterina de Vendôme i Castres) i després a la casa d'Armanyac representada pel comte Bernat III de Pardiac (1418-1462) però el 1438 va prendre també el títol comtal Lluís, segon fill de Caterina, que va morir el 1446 i el va deixar al seu fill Joan II, que va morir el 1478 i que no el va usar. A Bernat de Pardiac el succeir el seu fill Jaume d'Armanyac i els seus successors fins al 1504. El 1504 (oficialitzat el 1505) va passar a la corona que en va disposar poc després fins que un altre cop vacant va ser integrat definitivament el 1519.

## Senyors de Castres

* Guiu de Montfort 1211-1228
* Felip de Montfort 1228-1240
* Felip II de Montfort 1240-1270 (fill)
* Joan de Montfort 1270-1300 (fill)
* Elionor de Montfort 1300-1338 (germana)
* Joan V de Vendôme 1300–1315 (marit)
* Bucard VI de Vendôme 1338-1354 (fill)
* Joan VI de Vendôme 1354-1356 (fill)

## Comtes de Castres

El 1356, el rei Joan II el Bo erigeix Castres a comtat.
* Joan I (VI de Vendôme) 1359-1368
* Bucard I (VII de Vendôme) 1368-1400 (fill)
* Caterina de Vendôme 1400-1412 (germana)
* Jaume (II de La Marca) 1412-1438 (fill)
* Elionor de La Marca 1438-1462 (filla)
* Bernat d'Armagnac 1438-1462 (espòs)
* Lluís de Vendôme 1438-1446 (fill de Caterina)
* Joan II (VIII de Borbó-Vendôme) (fill) 1446-1478 (no va fer ús del títol)
* Jaume d'Armanyac (fill de Bernat d'Armagnac) 1462-1477 (duc de Nemours, comte de Pardiac)
* Joan (fill) 1477-1478 (duc de Nemours, comte de Pardiac)
* Lluís d'Armagnac (germà) 1478-1503 (duc de Nemours, comte de Pardiac, d'Illa Jordà i de Guisa)
* Margarida (germana) 1503
* Carlota (germana) 1503-1504
* A la corona francesa 1505-1507
* Disposició reial 1507-1519
* A la corona 1519
# Giorgio Scarlatti

Giorgio Scarlatti va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Giorgio Scarlatti va néixer el 2 d'octubre del 1921 a Roma, Itàlia i va morir el 26 de juliol del 1990 també a Roma.

## A la F1

Va debutar a la segona cursa de la temporada 1956 (la setena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 13 de maig del 1956 el GP de Mònaco al Circuit de Montecarlo.
Giorgio Scarlatti va participar en quinze curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en sis temporades diferents, les corresponents als anys entre 1956 i 1961, assolí un cinquè lloc com a millor classificació.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1956 | Giorgio Scarlatti | Ferrari | Ferrari | ARG | MON NVQ | 500 | BEL | FRA | GBR | | | | | | - | 0 |
| 1956 | Scuderia Centro Sud | Ferrari | Ferrari | | | | | | | ALE Ret | ITA | | | | - | 0 |
| 1957 | Officine Alfieri Maserati | Maserati | Maserati | ARG | MON Ret | 500 | FRA | GBR | ALE 10 | PES 6 | ITA 5* | | | | 20è | 1 |
| 1958 | Giorgio Scarlatti | Maserati | Maserati | ARG | MON Ret | HOL Ret | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | MAR | - | 0 |
| 1959 | Scuderia Ugolini | Maserati | Maserati | MON NVQ | 500 | HOL | FRA 8 | GBR | ALE | POR | | | | | - | 0 |
| 1959 | Cooper Car Company | Cooper | Climax | | | | | | | | ITA 12 | USA | | | - | 0 |
| 1960 | Giorgio Scarlatti | Maserati | Maserati | ARG Ret | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1960 | Scuderia Castellotti | Cooper | Ferrari | | MON NVQ | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | | | | - | 0 |
| 1960 | Scuderia Centro Sud | Cooper | Maserati | | | | | | | | | ITA Ret | USA | | - | 0 |
| 1961 | Scuderia Serenissima | De Tomaso | O.S.C.A. | MON | HOL | BEL | FRA Ret | GBR | ALE | ITA | USA | | | | - | 0 |
(*) Cotxe compartit.

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 15 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 |
# Serra de les Gunyoles

La Serra de les Gunyoles és una serra situada als municipis d'Avinyonet del Penedès, Olèrdola i Sant Cugat Sesgarrigues a la comarca de l'Alt Penedès, amb una elevació màxima de 394,8 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Felip de Valenza

Felip de Valenza fou un trobador occità del segle xiii, actiu a Valença (Droma, Delfinat) i provinent probablement d'alguna regió de la Provença. De la seva producció trobadoresca només es coneixen dues estrofes d'una tençó composta juntament amb Perceval Dòria.

## Tençó

(371,2 = 148a,1)
[Perceval Dòria]
non vi tan azaut mancip!
S'eu agues qe metr' el cip,
eu e tu foram Felip.
Mas [ieu] non ti poria
far tot zo qe.t plairia:
per q'eu prec Dieus t'arip
en loc c'onors te sia
plasers e manentia,
c'autres non t'i acip.
[Felip de Valenza]
de vos qe valgues un rip;
mas per so non ai cor lip
vas vos ni.m vir ni[.m] esqip
de vostra compagnia;
anz m'auretz tota via
plus ferm qe mur de gip,
amic, on q'eu me sia,
sol per la cortesia
qe reigna en vostre stip

## Referències

* ↑ Bertoni, 1915, p. 313.
* ↑ Paul Meyer; Gaston Bruno Paulin Paris; Antoine Thomas Romania: recueil trimestriel consacré à l'étude des langues et des littératures romanes. Société des amis de la Romania, 1872, p. 458–.
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.
* ↑ Ms. ambros. R. 105 Sup. (s. XVI), c.169$^a$. (transcrit per Bertoni, 1915)

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Bibliografia

* Bertoni, Giulio. I trovatori d'Italia : (biografie, testi, traduzioni, note) (en italià). Mòdena: Umberto Orlandini, 1915.
* Rixte, Jean-Claude. Rhône-Alpes, terre de troubadours (en francès). Lió: EMCC, 2013. ISBN 978-2-35740-160-0.
# Nettuno

Nettuno és un municipi italià, situat a la regió del Laci i a la ciutat metropolitana de Roma Capital. L'any 2006 tenia 42.361 habitants.
# Benzoquinona

La Benzoquinona és una quinona amb un sol anell de benzè. N'hi ha només dues:
* 1,4-Benzoquinona, la més comuna (també dita para-benzoquinona, p-benzoquinona, para-quinona, o simplement quinona)
* 1,2-Benzoquinona, la menys comuna (també dita orto-benzoquinona, o-benzoquinona, orto-quinona)

## Referències

* ↑ Dias, Gleiston G.; King, Aaron; Moliner, Fabio de; Vendrell, Marc; Júnior, Eufrânio N. da Silva «Quinone-based fluorophores for imaging biological processes» (en anglès). Chemical Society Reviews, 47, 1, 02-01-2018, pàg. 12–27. DOI: 10.1039/C7CS00553A. ISSN: 1460-4744.
* ↑ «1,4-Benzoquinone» (en anglès). Chem Europe. [Consulta: 26 juny 2022].
# Ramon Claret i Artigas

Ramon Claret i Artigas (Sant Pere de Ribes, Garraf, 21 d'agost de 1887 - Barcelona, 1 d'octubre de 1965) fou un fotoperiodista català. Aficionat a l'esport, practicà natació, rem i vela.
Inicià la seva activitat professional entre 1908 i 1909 servint imatges a Merletti i Brangulí i dedicant-se a la informació gràfica d'actualitat en especial a l'esport i dins d'aquest la natació i la motonàutica que publicà a Stadium, Esport, Blanco y Negro, Marca i Mundo Deportivo. Igualment va fer reportatges per a entitats com el Club Natació Barcelona i fotografia publicitària.
El 1912 d'afilià al Sindicat de Periodistes Esportius. Entre 1924 i 1927 formà societat amb Josep Gaspar. A partir de la dècada de 1930 col·laborà amb Joan Bert i Vila.
El 1934 guanyà el Premi Narcís Masferrer de fotografia. El 4 de juliol d'aquell mateix any els companys del Mundo Deportivo li van un homenatge. Durant la guerra civil treballà com a reporter al front. En acabar aquesta fou represaliat i el seu material requisat, però el febrer de 1940 ja torna a publicar al Mundo Deportivo. Es jubilà el 1961 i quatre anys més tard moria a Barcelona.
El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons va ingressar a l'ANC amb virtut del contracte de compravenda signat entre el llavors Conseller de Cultura, senyor Joan Guitart i Agell i la senyora Carme Sala Chavarria, propietària i hereva com a vídua de Joan Bert i Padreny, el 28 de desembre de 1995. La documentació va ingressar el 15 de gener de 1996.

## Referències

* 1 2 3 «Fons Bert i Claret». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].
* 1 2 3 4 González Morandi, Pablo; Andrés Antebi Arnó, Teresa Farré Panisello, Roger Adam Bernad. «Ramon Claret i Artigas». A: Repòrters gràfics. Barcelona, 1900-1939. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2015, p. 134-135. ISBN 9788498506976 [Consulta: 23 gener 2017].

## Bibliografia

* DÍAZ RODRÍGUEZ, Mercedes. El fons fotogràfic Bert i Claret. Arxius. Butlletí del Servei D'Arxius. Núm. 13 (primavera 1996)
# Competència monopsonista

La competència monopsonista és una situació de mercat que es produeix quan pocs consumidors competeixen entre ells atorgant diversos privilegis als oferents, tals com crèdits per la producció, regals o publicitat, amb l'objectiu d'aconseguir els millors productes.
# Solenocèrids

Els solenocèrids (Solenoceridae) són una família de crustacis decàpodes del subordre dendrobranquiats. Tenen menys interès comercial que penèids i aristèids i el representant més pescat a les nostres costes és la gamba borda (Solenocera membranacea).
Es caracteritzen per tenir un solc cervical molt destacat. Són bentònics i s'alimenten de poliquets i altres crustacis que troben en el fons marí.

## Sistemàtica

La família dels solenocèrids està formada per 10 gèneres:
* Cryptopenaeus De Freitas, 1979
* Gordonella Tirmizi, 1960
* Hadropenaeus Pérez Farfante, 1977
* Haliporoides Stebbing, 1914
* Haliporus Bate, 1881
* Hymenopenaeus Smith, 1882
* Maximiliaeus Chan, 2012
* Mesopenaeus Pérez Farfante, 1977
* Pleoticus Bate, 1888
* Solenocera Lucas, 1849

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 343.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Solenoceridae Wood-Mason in Wood-Mason & Alcock, 1891». [Consulta: 10 setembre 2021].
# Glåmdal

Glåmdal és un districte tradicional al comtat d'Innlandet, Noruega, a les valls de l'est. Comprèn 6 municipis d'aquest comptat. El centre regional és la ciutat de Kongsvinger. Aquest districte, que limita amb Suècia, està dominada per boscos i llacs.

## Administració

Aquest districte natural comprèn els municipis de:
* Sør-Odal
* Nord-Odal
* Kongsvinger
* Eidskog
* Grue
* Åsnes

## Enllaços externs

* Glåmdal regionråd Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine.