OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Satchelliella marinkovici

Satchelliella marinkovici és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids present als territoris de l'antiga República Federal Socialista de Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Gran Premi ciclista de Saguenay

El Gran Premi ciclista de Saguenay és una competició ciclista per etapes que es disputa als voltants de Saguenay, Canadà. La cursa forma part de l'UCI Amèrica Tour amb una categoria 2.2.
La primera edició es disputà el 2008, i fins al 2013 s'anomenava Copa de les Nacions Vila de Saguenay i formava part de la Copa de les Nacions UCI sub-23.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| Copa de les Nacions Vila de Saguenay ||||
| 2008 | Thomas Vedel Kvist | Rui Alberto Faria da Costa | Alfredo Balloni |
| 2009 | Johan Le Bon | Nico Keinath | Sergio Henao Montoya |
| 2010 | Luka Mezgec | Camilo Suárez | Benjamin King |
| 2011 | Christopher Juul-Jensen | Arman Kamixev | Miras Bederbekov |
| 2012 | Arman Kamixev | Julian Alaphilippe | Aleksei Lutsenko |
| 2013 | Sondre Holst Enger | Alexis Gougeard | Diego Ochoa Camargo |
| Gran Premi ciclista de Saguenay ||||
| 2014 | Jure Kocjan | Pierrick Naud | Luis Amarán |
| 2015 | Matteo Dal-Cin | Ryan Roth | Guillaume Boivin |
| 2016 | Ryan Roth | Benjamin Perry | Mihkel Räim |
| 2017 | Steve Fisher | Guillaume Boivin | Ulises Castillo |
| 2019 | Nickolas Zukowsky | Matthew Zimmer | Diego Milán Jiménez |

## Enllaços externs

* Web oficial (francès) (anglès)
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a cyclebase.nl
# Felipe Llavallol Merlo

Felipe Llavallol Merlo (Buenos Aires, 26 de desembre de 1802 - 4 d'abril de 1874) va ser un polític argentí que arribà a ser governador de Buenos Aires.
Era fill del ric comerciant barceloní emigrat a Argentina Jaume Llavallol i Riu, que arribà a ser capità durant les guerres contra la invasió anglesa de Río de la Plata. Felipe Llavallol continuà amb èxit els negocis del seu pare i s'incorporà a la política
Entre d'altres càrrecs, fou diputat de la província independent de Buenos Aires, president de la càmera de Diputats, Ministre d'Hisenda de la Governació, i president del Senat. El 1858 fou elegit vicegovernador. Després de la renúncia de Valentín Alsina, fou el governador entre 1859 i 1860.
En el terreny empresarial, el 1857 esdevingué president de la Societat de Camins de Ferro de Buenos Aires a l'Oest, el primer ferrocarril argentí de Plaza Lavalle a Floresta, en un recorregut de 10km dins l'actual gran Buenos Aires.
La ciutat de Llavallol, dins el gran Buenos Aires, s'anomenà així en honor seu.

## Referències

* ↑ «Biografía de Felipe Llavallol». [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «Felipe Llavallol, hombre de sutil grandeza» (en castellà), 20-04-2020. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «Llavallol, Miró i Alsina financen el primer ferrocarril de l'Argentina», 29-08-2021. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «La ruta catalana a Buenos Aires - Fuet i Mate 2022», 13-03-2020. [Consulta: 23 abril 2022].
# Grafton (Dakota del Nord)

Grafton és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 4.516 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grafton tenia 4.516 habitants, 1.804 habitatges, i 1.143 famílies. La densitat de població era de 506,9 hab./km².
Dels 1.804 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 36,6% no eren unitats familiars. En el 33,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.231 $ i la renda mediana per família de 41.747 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.321 $ mentre que les dones 20.433 $. La renda per capita de la població era de 16.644 $. Entorn del 8,3% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grafton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grafton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# San Cristóbal de la Polantera

San Cristóbal de la Polantera és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Páramo Leonés.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1304 | 1178 | 1040 | 970 |
# Policristall

Un policristall o material policristal·lí és un agregat de petits cristalls de qualsevol substància, als quals, per la seva forma irregular, sovint se'ls anomena cristal·lites o grans cristal·lins. Molts materials, naturals o sintètics, són policristal·lins.

## Propietats

Laes propietats dels policristalls estan condicionades per les propietats dels grans cristal·lins components, tals com:
* Mida mitjana. Comunament varia entre 1 i 2 microns fins a uns quants mil·límetres, i en alguns casos uns quants metres.
* Orientació cristal·logràfica dels grans.
* Estructura de la vora del gra.

## Generació

Els policristalls es generen per cristal·lització, o per transformacions polimòrfiques, o com a resultat de l'aglomeració de pols cristal·lins. Són menys estables que els monocristalls.
# Niu

Un niu (del llatí nidus) és un lloc de refugi utilitzat pels animals per procrear i criar els seus descendents.
Solen ser generalment de material orgànic, branques, herba i/o fulles, i poden estar localitzats sobre les branques o en el forat d'un arbre, o en les escletxes de les roques. En l'actualitat també hi ha caixes de fusta per afavorir la nidificació de diferents espècies. En general cada espècie té uns estils propis a l'hora de fer nius, tant en la seva ubicació, forma, com en els materials, tot i que hi ha espècies que comparteixen els mateixos nius i fins i tot hi ha espècies que roben nius d'altres.
# Coregonus lucinensis

Coregonus lucinensis és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes que es troba a Europa: és una espècie de peix endèmica d'Alemanya. Menja quironòmids i Mysis relicta.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* «Coregonus lucinensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Satchelliella longistylis

Satchelliella longistylis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: França.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Sociedad Entomológica Aragonesa (castellà)
# Gonzalo Puigcerver Romá

Gonzalo Puigcerver Romá (Alacant, 14 de març de 1924-Madrid, 20 de febrer de 2012) va ser un militar general espanyol del Exèrcit de l'Aire, que va ser cap de la Cambra Militar de la Casa Real durant el regnat de Joan Carles I (1985-1986) i cap de l'Estat Major de la Defensa entre 1986 i 1990.

## Biografia

Després de cursar els estudis de batxiller, va començar la carrera d'Enginyeria Naval i de Mines al mateix temps que va ingressar a l'Acadèmia General de l'Aire en el que va ser la primera promoció d'oficials de l'arma aèria espanyola. En 1949 va finalitzar la seva formació acadèmica i va ser ascendit a tinent amb destinació a la seva terra natal, a l'aeròdrom de Rabassa (1949). Va mantenir la mateixa destinació en els anys següents, en els quals va ascendir a capità (1951). Va ser professor a l'Escola de Vols de Jerez de la Frontera (1954) i va obtenir el títol d'instructor a la base aèria estatunidenca a Fürstenfeldbrück (Alemanya). Poc després va continuar com a professor a Matacán dels North American T-6. De 1955 a 1961 va ascendir a comandant, es va diplomar en Estat Major i va viatjar als Estats Units per formar-se en els avions de reacció Lockheed T-33 i F-86 Sabre. En tornar dels Estats Units va ser destinat en la prefectura de la base de Torrejón de Ardoz, on va romandre fins a 1975, amb un parèntesi en el qual es va incorporar voluntàriament a l'Ala 12 de la mateixa base com a pilot dels F-4 Phantom II.
En l'estiu de 1975 va ser destinat al Estat Major de l'Aire. De 1975 a 1982, quan va aconseguir el grau de general de divisió, va anar successivament cap de l'Ala d'Alerta, de la Divisió d'Operacions, del Comandament Aeri de Transports, del sector aeri de Saragossa i del Comandament Aeri de Canàries. Tinent general des de 1984, va ser nomenat pel rei Joan Carles I cap de la Cambra Militar al març de 1985, temps durant el qual se li va encarregar la direcció de la formació militar del llavors hereu, el príncep Felip. Va cessar a l'any següent per substituir a l'almirall, Ángel Liberal Lucini, com cap d'Estat Major de la Defensa (JEMAD), durant el segon mandat de Felipe González com a president del Govern i amb Narcís Serra com a ministre de Defensa, càrrec que va ocupar fins a 1990. Va ser un dels impulsors de la modernització de l'armament de l'exèrcit de l'aire amb els F-18 i, com JEMAD, va participar en la confecció i signatura dels primers acords de coordinació d'Espanya amb l'OTAN i va haver de presidir la delegació diplomàtica espanyola a Guinea Equatorial en 1989 durant la presa de possessió del president, Teodoro Obiang Nguema, amb la qual el govern espanyol va voler rebaixar les tensions que s'havien generat després de diversos incidents i frecs amb el règim guineà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gonzalo Puigcerver, primer aviador que mandó el Ejército». El País, 21-02-2012 [Consulta: 1r juny 2016].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Puigcerver Romá, Gonzalo». Ministerio de Defensa de España. Arxivat de l'original el 2016-08-14. [Consulta: 1r juny 2016].
* 1 2 3 «Orientador de Don Felipe en las Fuerzas Armadas». Diario ABC, 22-02-2012, pàg. 61 [Consulta: 1r juny 2016].
# Ficus rubiginosa

Ficus rubiginosa és una espècie de planta de la família de les Moràcies, endèmica de Nova Gal·les del Sud. És un arbre perennIfoli que es troba sobre sòls secs a llocs rocosos de cales i barrancs.
Aquesta espècie és un bon exemple del que fan moltes espècies del gènere Ficus: emetre arrels aèries des de les branques i el tronc, les quals creixen cap avall cercant la terra. Una vegada contacten amb el sòl arrelen immediatament i es transformen en columnes molt gruixudes, com si fossin nous troncs, aportant així estabilitat, nous nutrients i aigua a l'arbre que arriba a assolir unes mesures gegantines.
Les flors dels Ficus es pol·linitzen una a una, per tant, necessiten un pol·linitzador molt petit, que en el cas de les figueres són les vespes. Cada espècie de Ficus té la seva vespa pol·linitzadora especifica, i en el cas de Ficus rubiginosa és Pleistodontes imperialis, amb la qual manté un mutualisme obligat. Les figueres produeixen unes flors poc vistoses dins una inflorescència coneguda com a siconi, que és la figa immadura. Hi ha tres tipus de flors: flors femenines amb estil curt, flors femenines amb estil llarg i flors masculines. La vespa femella, carregada de pol·len d'altres individus, és atreta per una essència que desprèn la figa immadura i entra dins d'aquesta per un forat a la base, on troben desenvolupades els dos tipus de flors femenines. El pol·len que porta l'insecte pol·linitza les flors d'estil llarg, mentre que a les d'estil curt la vespa hi pondrà els ous. Quan la larva creixi s'alimentarà d'aquestes flors, les quals tenen únicament aquesta funció, la nodrir les larves de la vespa pol·linitzadora. Quan neix la nova progènie, els macles inseminen les femelles dins la mateixa figa i moren fent el forat pel que sortiran posteriorment les femelles. En aquest moment, les flors masculines estan madures, i les joves vespes femelles es carregaran de pol·len i sortiran a l'exterior de la figa, a pol·linitzar-ne de noves.

## Referències

* ↑ «Ficus rubiginosa» a The Plant List. Data consulta: 07 de juliol de 2014.

## Enllaços externs

* "Ficus rubiginosa". Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government.
# Grupo Desportivo e Recreativo do Libolo

El Grupo Desportivo e Recreativo do Libolo és un club de futbol de la ciutat de Calulo, a la província de Cuanza-Sul, Angola. Els seus colors són el blau i el taronja.

## Palmarès

* Lliga angolesa de futbol:
** 2011, 2012, 2014, 2015
* Copa angolesa de futbol:
** 2016
* Supercopa angolesa de futbol:
** 2015, 2016

## Referències

* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Libolo draw with FC de Cabinda and win championship». ANGOP.com, 07-11-2011. [Consulta: 5 Dec 2014].
* ↑ «Libolo conquer 2012 football championship in advance». ANGOP.com, 01-10-2012. [Consulta: 5 Dec 2014].
* ↑ «Libolo is three-time national football championship winner». ANGOP.com, 26-10-2014. [Consulta: 5 Dec 2014].
* ↑ «Recreativo do Libolo win super cup». ANGOP.com, 19-02-2015. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 19 febrer 2015].
* ↑ «Football: Libolo thrash Maquis and win Super cup». ANGOP.com, 08-02-2016. [Consulta: 18 febrer 2016].
# San Cristóbal de la Vega

San Cristóbal de la Vega és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 198 | 161 | 156 | 144 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# OBM

OBM té els següents significats:
* Gestió del comportament organitzatiu (del seu nom en anglès Organizational Behavior Management), estudi del comportament humà en el si de les organitzacions
* obm també és el codi ISO 639-3 del moabita, llengua clàssica parlada pels moabites
# Corragum

Corragum fou una fortalesa d'Il·líria, d'ubicació desconeguda, possiblement a l'oest d'Antipatria, que fou ocupada pels romans el 200 aC juntament amb les fortaleses de Gerúnium i Orgessus.

## Referències

* ↑ Talbert, 2000, p. 758.

## Bibliografia

* Talbert, R. J. A. Barrington Atlas of the Greek and Roman World: Map-by-map Directory, Volume II (en anglès). Princeton University Press, 2000. ISBN 9780691049458.
# Schmidtea polychroa

Schmidtea polychroa és una espècie de triclàdide dugèsid que habita les aigües mesotròfiques o eutròfiques poc profundes de rius i llacs d'Europa. Aquesta espècie ha sigut introduïda accidentalment a Amèrica del Nord. És un animal hermafrodita que no s'autofecunda i la seva capacitat de dispersió és limitada.

## Descripció

Els espècimens de S. polychroa poden arribar a mesurar fins a 20 mm de longitud i 3 mm d'amplada. Tanmateix, a partir dels 11 mm de llargària ja poden ser madurs. El cap és de forma més o menys arrodonida o espatulada, a vegades lleugerament apuntat a l'extrem mig anterior. Normalment presenten dos ulls situats a prop al marge anterior. Presenten un parell d'òrgans sensorials allargats a prop de les aurícules, als costats laterals del cap, una mica per darrere de l'altura dels ulls. Darrere les aurícules el cap s'estreta lleugerament formant un coll poc marcat. El color de la superfície dorsal del cos és variable tot i que acostuma a ser de tonalitat marró fosc o grisa, que pot estar uniformement distribuïda o en quelcom similar a taques. La superfície ventral és més pàl·lida que la dorsal. La faringe no té pigment.

## Alimentació

Els individus d'aquesta espècie busquen menjar activament, bàsicament petits invertebrats.

## Distribució

S. polychroa és una espècie originària d'Europa, on presenta una àmplia distribució. S'ha introduït accidentalment al sistema del riu Sant Llorenç, a l'est del Canadà i el nord-est dels Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* 1 2 Kenk, R «Index of the genera and species of the freshwater triclads (Turbellaria) of the world» (en anglès). Contributions to Zoology, 183, 1974.
* ↑ Kenk, R «Freshwater triclads (Turbellaria) of North America. VIII. Dugesia arizonensis, new species» (en anglès). Proceedings of the Biological Society of Washington, 88, 1975, pàg. 113-120.
* ↑ Pongratz, N.; Gerace, L.; Michiels, N.K. «Genetic differentiation within and between populations of a hermaphroditic freshwater planarian» (en anglès). Heredity, 89, 1, 2002, pàg. 64-69. DOI: 10.1038/sj.hdy.6800102.
* ↑ Kenk, R «Freshwater planarians (Turbellaria) of North America» (en anglès). Biota of freshwater ecosystems. Identification manual 1, 1972.
* ↑ Raymond Ball, Ian; Reynoldson, B. Doris M. Kermack i R. S. K. Barnes. British Planarians. Platyhelminthes: Tricladida. Keys and notes for the identification of the species.-Synopses of the British Fauna (New Series) [Planàries britàniques. Platyhelminthes: Tricladida. Claus i notes per a la identificació de les espècies.-Sinopsi de la fauna britànica (Nova sèrie)] (en anglès). 19. Cambridge - London - New York: Cambridge University Press, 1981, p. 141. DOI 10.1002/iroh.19830680211.
* ↑ Calow, P.; Davidson, A.F.; Woollhead, A.S. «Life-cycle and feeding, strategies of freshwater triclads: a synthesis» (en anglès). Journal of Zoology, 193, 2, 1981, pàg. 215-237. DOI: 10.1111/j.1469-7998.1981.tb03441.x.
# Gàlag de Grant

El gàlag de Grant (Paragalago granti) és una espècie de primat de la família dels galàgids. Es troba a Malawi, Moçambic, Tanzània i Zimbàbue, i el seu hàbitat natural són els boscos secs subtropicals o tropicals.

## Referències

* ↑ Honess, P., Perkin, A., Bearder, S., Butynski, T. M. i De Jong, Y. Galagoides granti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 gener 2009. (anglès)
# Sant Cristòfol del Perelló

Sant Cristòfol del Perelló és una església del Perelló (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de planta circular. La planta ve donada per sis contraforts que serveixen d'estructura per formar aquest cercle. A la part central superior de la façana es troba una peça triangular, a mode d'espadanya.
A la part superior de la porta principal, hi ha un voladís, i als costats de la porta hi ha gelosies d'obra que serveixen de finestres.

## Referències

* 1 2 «Sant Cristòfol del Perelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Cristòfol del Perelló». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# OBP

OBM té els següents significats:
* Obra del Ballet Popular, entitat per al foment de la sardana i la dansa tradicional, amb seu a Barcelona
* On-base percentage, mesura estadística en el beisbol
# Càl·lion

Càl·lion o Cal·lípolis (en llatí Calium o Callipolis, en grec antic Κάλλιον o Καλλίπολις) era una ciutat situada als confins orientals d'Etòlia en una de les altures del Mont Eta al camí de la vall de l'Esperqueu a Etòlia.
Va ser per aquesta via que els gàlates van marxar cap a Etòlia l'any 279 aC i van sorprendre la ciutat, la van destruir, i van cometre terribles atrocitats sobre els seus habitants, als que van massacrar, segons diu Pausànias. Més tard la ciutat es va reconstruir. Titus Livi explica que la ciutat es trobava a la via que anava des de Pira (el lloc on Hèracles es va cremar a si mateix al mont Eta) fins a Naupacte. El mont Còrax la separava de l'Etòlia inferior.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català
* ↑ Segons Pausànias
* ↑ Segons Esteve de Bizanci

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Callium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 abril 2021].

## Enllaços externs

* Ministeri de cultura de Grècia: "Kàllion" (anglès)
# Schmidtkanal

El Schmidtkanal és un canal navegable de només 700 metres al barri de Wilhelmsburg al port d'Hamburg a Alemanya. El canal va ser excavat el 1895 pel germans Schmidt, promotors immobiliaris, que van donar el seu nom al canal, a la resclosa i al carrer. El canal es divideix en dues parts, el canal exterior de la resclosa, sotmès a la marea, el canal interior a nivell estable. Connectava el Reiherstieg amb una dàrsenes enllà del carrer Schmidts Breite, al qual un necoci de fusta i una fàbrica de pintures utilitzaven el canal. Al tram exterior hi havia la fàbrica – avui desapareguda - Deutscher Benzol-Vertrieb, que hi instal·lava els seus dipòsits d'hidrocarburs a un moll de 150 metres i que profitava de la connexió bimodal aigua-ferrocarril. Als anys 1980 la part enllà del carrer va ser terraplenat i el pont llevadís va ser transferit a la zona verd creada al llarg del Canal Ernst August. La resclosa, en un estat força rònec és un monument llistat. El reste del tram interior de la resclosa serveix com a conca de retenció de les aigües de pluja dels afores del canal terraplenat de terres pol·luïts després d'anys de fabricacions químiques.

## Referències

* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg, Hamburg, Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, pàgina 51, ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ Ernst Reinstorf, Geschichte der Elbinsel Wilhelmsburg: von Urbeginn bis zur Jetztzeit, Hamburg, Buchhaus Wilhelmsburg, 1955, 390 pàgines 344-345,
* ↑ Jochen Gipp, Fast vergessen: Der Schmidtkanal, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 19 de setembre de 2008,(traducció: Un canal gairebé oblidat: el Schmidtkanal)
* La resclosa
* Dic movible de protecció contra les marejades (en construcció)
* La conca de retenció, únic reste del canal interior
# Gloquidi

En botànica, un gloquidi és un tricoma o apèndix proveït a la punta de pues recorbades. Diminutes i imperceptibles espines que substitueixen a les escates protectores dels borrons foliars de les plantes habituals, característic del gènere Opuntia sp., que acostumen a tenir la punta en forma d'ham.

## Referències

* ↑ «gloquidi». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.

## Bibliografia

* Francisco Javier Alonso de la Paz; Cactus y otras suculentas; Susaeta Ediciones, S.A.; ISBN 84-305-5687-7