OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# GFriend

GFriend (en coreà, 여자친구, Yeoja Chingu) és un grup musical femení de Corea del Sud format per 6 integrants i creat per Source Music l'any 2015. Van fer el seu debut amb l'EP Season of Glass el 15 de gener de 2015.
GFriend ha guanyat diversos premis i ha aconseguit un reconeixement des del seu debut, malgrat venir d'una companyia no tan reconeguda en el món del K-Pop.

## Integrants

| Integrants | Integrants | Integrants | Integrants | Integrants | Integrants | |
| Nom artístic | Nom artístic | Nom de naixement | Nom de naixement | Data de naixement | Lloc de naixement | Posició |
| Romanització | Hangul | Romanització | Hangul | Data de naixement | Lloc de naixement | Posició |
| Sowon | 소원 | Kim So-jung | 김소정 | 7 de desembre de 1995 | Seül, Corea del Sur | Rapera principal, capdavantera, vocalista, ballarina. |
| Yerin | 예린 | Jung Ye-rin | 정예린 | 19 d'agost de 1997 | Incheon, Corea del Sud | Vocalista i ballarina. |
| Eunha | 은하 | Jung Eun-bi | 정은비 | 30 de maig de 1998 | Seül, Corea del Sud | Vocalista i ballarina. |
| Yuju | 유주 | Choi Yu-na | 최유나 | 4 d'octubre de 1998 | Goyang, Província de Gyeonggi, Corea del Sud | Vocalista principal i ballarina. |
| SinB | 신비 | Hwang Eun-bi | 황은비 | 3 de juny de 1999 | Cheongju, Chungcheong del Nord, Corea del Sud | Ballarina principal, vocalista. |
| Umji | 엄지 | Kim Ye-won | 김예원 | 19 d'agost de 1999 | Incheon, Corea del Sud | Vocalista, rapera,ballarina i maknae. |

## Discografia

| Àlbum d'estudi 2016: LOL 2019: Time for Us 2020: 回:Walpurgis Night EPs 2015: Season of Glass 2015: Flower Bud 2016: Snowflake 2017: The Awakening 2017: Parallel 2018: Time For The Moon Night 2019: Fever Season 2020: 回:Labyrinth 2020: 回:Song of the Sirens | Reedicions 2017: Rainbow |

## Filmografia
### Programes de telerrealitat

| Any | Títol | Cadena | Nota |
| 2015 | GFriend! Look After Our Dog | Skytv | 12 episodis |
| 2015 | One Fini Day | MBC Music | Filmat a Cebu, Filpines, 4 episodis |
| 2016 | GFriend - Where R O Going?! | iMBC, V app, MBCkpop | Filmat a la Illa Jeju, 7 episodis |
| 2016 | MAMAMOO x GFriend Showtime | MBC Every 1 | 8 episodis |
| 2016 | GFriend Loves Europe | skyTravel | Filmat a Àustria, Hongria i Eslovènia, 8 episodis |
| 2017 | Living Together in Empty Room | MBC | Totes (Ep. 8-11) |
| 2019 | King of Mask Singer | MBC | Yerin (Ep. 227-228) |
| 2019 | GFriend Summer Vacation in Okinawa | O-Next | Filmat a Okinawa, Japó, 10 episodis |
| 2020 | GFriend's Memoria | Weverse | En emissió actualment |

## Referències

* ↑ «Un nuevo grupo hace su debut con Glass Bead MV». Mwave, 15-01-2015. Arxivat de l'original el 2015-07-09. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «GFriend Spills on SNSD Comparisons, Role Models and More», 31-01-2015. Arxivat de l'original el 21 de desembre de 2015. [Consulta: 31 gener 2015].
* ↑ «Member Of Beloved Girl Group Charms Audience With Her Voice On “The King Of Mask Singer”» (en anglès). Soompi. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «「GFRIEND」の沖縄旅行に密着！U-NEXTオリジナルのバラエティ番組が8月14日より配信開始。 - プレスルーム | U-NEXT コーポレート» (en japonès). U-NEXT corporate. [Consulta: 4 maig 2020].
# Maniace

Maniace (sicilià Maniàci) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Catània. L'any 2006 tenia 3.636 habitants. Limita amb els municipis de Bronte, Cesarò (ME) i Longi (ME).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Salvatore Pinzone Vecchio | Llista cívica |
# Bolxaia Irbà

Bolxaia Irbà (en rus: Большая Ирба) és un poble (un possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que el 2017 tenia 4.179 habitants. Pertany al districte de Kuràguino.

## Referències

* ↑ Топокарты ГГЦ
* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# 2035

L'any 2035 (MMXXXV) serà un any comú que començarà en dilluns segons el calendari gregorià, l'any 2035 de l'era comuna (CE) i Anno Domini (AD), el 35è any del 3r mil·lenni, el 35è any del segle xxi, i el 6è any de la dècada dels 2030.

## Efemèrides

* 1 de gener: al Japó, es compleixen 100 anys de la fundació del moviment Sekai kyusei kyo.
* 26 de gener — 28 de febrer: 40è aniversari de la Guerra del Cenepa.
* 18 de gener: Es compleixen 500 anys de la fundació de la ciutat de Lima, capital de la República del Perú
* 12 de març: Es compleixen 500 anys de la fundació de Portoviejo.
* 25 de juliol: Es compleixen 500 anys de la fundació de Guayaquil.
* 19 de setembre:
** 18è aniversari del Terratrèmol de pobla de 2017.
** 50è aniversari del Terratrèmol de Mèxic de 1985.
* 1 d'octubre:
** a Guayaquil (Equador), es compleixen 100 anys del naixement del cantant Julio Jaramillo.
** 17è aniversari del referèndum de l'1 d'octubre
* 12 de desembre: setantè aniversari de RTS a Equador
* 17 de desembre: a Maracay (Veneçuela), es compleixen 100 anys de la mort del president Juan Vicente Gómez

## Esdeveniments
### Gener

* 8 de gener: l'element proper 2002 AI1 faria una aproximació tancada a la Terra.
# Jun Maeda

Jun Maeda (japonès: 麻枝 准, Maeda Jun) és un escriptor i músic japonès que treballa per a la companyia Key, de la qual és un dels seus fundadors, exercint-se com a escriptor i compositor musical. És originari de la Prefectura de Mie, Japó; va estudiar psicologia a la Universitat Chukyo (Chukyo Daigaku).
Maeda ha treballat en títols com Kanon, Air, Charlotte, CLANNAD, Angel Beats! i Little Busters!. A més, és autor d'una sèrie manga anomenada Hibiki’s magic juntament amb la mangaka Rei Izumi.

## Vegeu també

* Clannad
* Kanon
* Angel Beats!

## Referències

* ↑ ¿Qué es ＯＮＥ ~Kagayaku Kisetsu e~?. Key Spanish Fanclub
* ↑ «Key's Jun Maeda and Singer Nagi Begin "Owari no Hoshi no Love Song" Project. Crunchyroll». Arxivat de l'original el 2018-01-05. [Consulta: 4 gener 2018].
* ↑ Angel Beats, the new Jun Maeda's anime!. CDJapan
# Videoxoc

Videoxoc (també escrit VideoXOC) va ser un programa de televisió juvenil dirigit per Joan Sibina que va ser emès a TV3 (i ocasionalment a Canal 9) entre 1992 fins al 1995 en horari de tarda, justament després del Club Super 3 (del qual Joan Sibina també va ser director fins al 1995). També s'emetia un recopilatori de la setmana els caps de setmana a migdia.
Va ser un dels primers programes televisius dedicat completament al món dels videojocs i el primer en llengua catalana, que en aquest cas consistia a comentar jocs d'actualitat valorant cadascun dels seus aspectes, tot això mitjançant unes amistoses veus en off amb un estil molt peculiar. Encara que a part dels comentaris, tal programa també incloïa seccions on es donava resposta a les cartes dels televidents, habitualment demanant trucs sobre jocs; una secció amb rànkings dels cinc millors jocs de cada sistema; i cada cert temps s'organitzava un concurs en centres comercials on dos participants es batien en duel en el videojoc de moda amb tal d'aconseguir interessants premis.
Com a dada curiosa, el 1995, la discogràfica Horus va editar un casset i CD de música amb els drets del programa on s'incloïen "mescles" de diferents temes sobre videojocs al més pur estil techno/dance de l'època.

## Equip del programa (1994)

* Director: Joan Sibina
* Realitzador: Enric Galcerà
* Productor: Josep Rebull
* Idea original i assessorament: Àlex Barnet
* Guió: Joan Carreras, Xavi Guàrdia.
* Auxiliar de realització: Caterina Vallcorba
* Disseny gràfic: Andrés Cañal
* Muntatge: Fede Andujar
* Muntatge musical: Oriol Vallvé, Montse Ané
* Postproducció d'àudio: Josep Romance
* Operadora de caràcters: Montse Acevedo
* Veu en off: Joan Antoni Ramoneda, Anna Noguera
* Producció associada: Intermedia Produccions

## Referències

* 1 2 «Televisión» (Digital) (en castellà). Revista - La vanguardia p. 7. Barcelona: Grup Godó, 9 novembre 1992 (1992-11-09). [Consulta: 24 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Programa del Generació Digital dedicat al Videoxoc. 25 d'agost de 2007
# GAM

GAM té els següents significats:
* Grup d'ajuda mútua, grup de persones que es reuneixen per compartir experiències per tal de donar-se suport mutu
* General de Alquiler de Maquinaria, companyia espanyola de lloguer i venda de maquinària
# Mater ter admirabilis

Mater Ter admirabilis, literalment "Mare Tres Vegades Admirable", és una antiga invocació llatina de les lletanies de la Santíssima Mare de Déu. Va ser utilitzat per primera vegada pel pare jesuïta Jakob Rem, cap de la Congregació de la Mare de Déu, a Ingolstadt, Baviera el 5 d'abril de 1604. La Lletania més comuna utilitzada en l'actualitat, la Lletania de Loreto, utilitza la invocació Mater admirabilis, que significa "admirable Mare".
El 4 d'abril de 1604, el Colloquium marianum de la Congregació Jesuïta a Ingolstadt estava resant les lletanies de la Santíssima Mare de Déu. En arribar a l'oració: "Mare admirable, pregueu per nosaltres" Rem va demanar que es repetís una i una altra vegada l'oració. Des de llavors, el Colloquium marianum i algunes confraries utilitzaven l'oració triple. Mater ter admirablilis segueix sent utilitzada com a part de les oracions de germanor a tot el món. Des de 1915, Mater ter admirablilis és una part de l'oració mariana del moviment de Schönstatt. Mater Ter admirabilis és també un altar a marià a la Catedral d'Ingolstadt, on la societat del Colloqium es reunia cada dia per a la Santa Missa, mai es va aclarir si la pregària triple es referia a la Santíssima Trinitat, a la virginitat triple de la Mare de Déu (abans, durant i després del naixement), o, a la Mare de Déu, Mare del Redemptor i Mare dels redimits.

## Referències

* H:H:Köster, Mater ter admirabilis, in Lexikon der Marienkunde, Regensburg, 1967.
* F. Hattler: Der ehrwürdige P. Jakob Rem de la Societat de Jesús i Maria, 1881 (S. 140-147).
# Piccolo Teatro di Milano

El Piccolo Teatro di Milano és una companyia de teatre fundada a Milà el 1947 per Paolo Grassi i Giorgio Strehler. La van dirigir junts fins a 1967 i després sol Paolo Grassi fins a 1972. Constituïx la primera organització estable de l'escena italiana, sent el primer teatre folklòric milanès i, alhora, un dels més moderns de la ciutat.
La seva gran tasca ha estat la de ser un teatre d'art per a tots amb un repertori internacional i nacional però mantenint i investigant les arrels pròpies, posant en primer lloc la formació d'un nou actor. La seva alta qualitat estètica i la seva nova organització seran els punts principals d'excel·lència del "Piccolo Teatro" i l'exemple d'una nova manera de fer teatre.
Va estar fortament unit al desenvolupament del teatre polític. L'objectiu era ser un teatre popular i ideològicament oposat al moviment feixista. Van innovar en el repertori i en l'estil d'interpretació. Van fer sis versions diferents d'El criat de dos amos, de Carlo Goldoni, i totes van obtenir gran fama. La primera versió es va estrenar el 1948 i les següents posades en escena s'anaven despullant progressivament fins a acabar sent teatre pur. Va difondre Bertolt Brecht a Itàlia.

## Vegeu també

* Il Collettivo Teatrale La Comune
# Bolxaia Ivànovka

Bolxaia Ivànovka - Большая Ивановка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 409 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Lutjanus aratus

Lutjanus aratus és una espècie de peix de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 100 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixos i invertebrats.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 60 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Mèxic fins a l'Equador.

## Ús comercial

Es comercialitza fresc.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1790. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 4. i-xii + 1-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Lutjanus aratus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 4 «Lutjanus aratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.
* ↑ Allen, G.R., 1995. Lutjanidae. Pargos. p. 1231-1244. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004.
# Jules Barbey d'Aurevilly

Jules Amédée Barbey d'Aurevilly (Saint-Sauveur-le-Vicomte, 2 de novembre de 1808 – París, 23 d'abril de 1889) va ser un escriptor i periodista francès.

## Biografia

Va nàixer en el si d'una família monàrquica normanda, l'ascensió social del qual es va veure truncada per la Revolució Francesa, i va créixer en un ambient immers en la nostàlgia per l'entorn realista i jansenista. Va estudiar en el collège Stanislas de París, i posteriorment Dret en la Universitat de Caen. L'any 1883 va tornar a París, on treballà com a periodista.
És considerat membre del romanticisme tardà. Després d'una primera època en què va barrejar catolicisme, dandisme (era llegendària la seua indumentària) i inclús satanisme, es va reconvertir al catolicisme més ultramontà i va fundar la Societat catòlica.
Va escriure relats i va col·laborar com a crític literari en el periòdic Constitutionnel l'any 1845. Des d'aquest mitjà va defensar Balzac i Baudelaire l'any 1857, atacant no obstant Els miserables de Victor Hugo l'any 1862. El 1871, es va allistar a la Guàrdia Nacional.
La seua obra més coneguda és Les diaboliques (Les diabòliques) (1874), una col·lecció de sis relats, històries de passions i crims, on les dones tenen un paper central. Altres obres són: L'encisada (L'Ensorcelée) (1854) i Un capellà casat (1865). Va escriure uns 1.300 articles sobre temes literaris, reunits en Les obres i els homes del segle XIX, caracteritzats per la seua agudesa i brillantor, així com per la gran capacitat per a sorprendre.
Va ser conegut com el "Conestable de les lletres franceses".
El seu poema Le Cid Campeador va servir d'inspiració per a Cosas del Cid, de Rubén Darío.

## Bibliografia

* Jean Canu, Barbey d'Aurevilly, 1945
* Roger Besus, Barbey d'Aurevilly, 1958
* Catherine Boschian-Campaner, Barbey d'Aurevilly, 1989
* Jean-Pierre Thiollet, Barbey d'Aurevilly ou le triomphe de l'écriture, 2006
# Viatjo sola

Viatjo sola (originalment en italià: Viaggio sola) és una pel·lícula italiana de comèdia dramàtica del 2013 dirigida per Maria Sole Tognazzi. Per la seva interpretació, Margherita Buy va guanyar el David di Donatello a la millor actriu. La pel·lícula també va guanyar el Nastro d'Argento a la millor comèdia. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Margherita Buy: Irene
* Stefano Accorsi: Andrea
* Fabrizia Sacchi: Silvia
* Gianmarco Tognazzi: Tommaso
* Alessia Barela: Fabiana
* Lesley Manville: Kate Sherman
* Henry Arnold: Director

## Referències

* ↑ Kaori Shoji «Review: 'A Five Star Life'». , 30-01-2014 [Consulta: 18 maig 2014].
* ↑ Jordan Mintzer «I Travel Alone (Viaggio Sola): Cannes Review». , 26-04-2013 [Consulta: 18 maig 2014].
* ↑ Silvia Fumarola «Sei David per Giuseppe Tornatore trionfa ai David di Donatello 2013». , 14-06-2013 [Consulta: 18 maig 2014].
* ↑ «Nastri d'argento "Viaggio sola" è la miglior commedia». , 01-07-2013 [Consulta: 18 maig 2014].
* ↑ «Viatjo sola». ésAdir. [Consulta: 21 agost 2022].

## Enllaços externs

* Viatjo sola a Desdelsofà.cat
# Fort Arnala

El Fort Arnala és antic fortí assetjat pel general britànic Goddard el 1781, durant la guerra Maratha. És en una illa de l'estat de Maharashtra, al districte de Thana a uns 13 km al nord de Vasai (Bassein), a la boca del riu Waitarna.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Maurice Dugowson

Maurice Dugowson (Saint-Quentin, Aisne, 23 de setembre de 1938 − París, 11 de novembre de 1999) va ser un director de cinema, guionista i dialoguista francès.

## Biografia

Per a la televisió ha treballat tant en la direcció d'emissions en directe, com Droit de réponse animada al començament dels anys 1980 per Michel Polac o l'emissió de Philippe Alfonsi Taxi a FR3 presentada per Catherine Belkhodja (que ha guanyat el 7 d'or a la millor revista d'actualitat el 1987) com en la realització de documentals o de telefilms i sèries. Ve del documental i de la TV i per a les seves primeres realitzacions com a cineasta, ofereix a Patrick Dewaere dos papers de primer pla. Ha rebut el 1996 el set d'or del millor documental per a la seva pel·lícula Històries secretes de la televisió .

## Filmografia
### Director

* 1969: Les Vésicules de la fortune, amb Brigitte Fontaine, Sotha i Romain Bouteille
* 1975: Lily aime-moi, amb Patrick Dewaere, Rufus, Folon; també dialoguista i guionista.
* 1976: F de Fairbanks, amb Patrick Dewaere i Miou-Miou; també guionista.
* 1979: Au revoir... a lundi, amb Miou-Miou i Claude Brasseur; també guionista.
* 1983: Sarah, amb Jacques Dutronc i Lea Massari; també guionista.
* 1986: Sèrie negra - 2 episodis :
** Adieu la vie amb Jean-Claude Dauphin
** Chantons en chœur amb Pascale Rocard i Jean-Pierre Bisson
* 1995: La Poudre aux yeux, amb Robin Renucci i Pierre-Loup Rajot; també guionista.
* 1997: Ernesto Guevara, enquête a un home de légende, documental.

### Ajudant de direcció

* 1961: Les Cinq Dernières Minuts de Claude Loursais, episodi: Cherchez la femme
* 1963: Les Cinq Dernières Minuts de Claude Loursais episodi L'eau qui dort
* 1964: Les Cinq Dernières Minuts: Temporada 1, Episodi 30: Fenêtre à jardin de Claude Loursais
* 1964: Les Cinq Dernières Minuts: Temporada 1, Episodi 31: 45 tours et puis s'en vont de Bernard Hecht
* 1964: Les Cinq Dernières Minuts de Claude Loursais, episodi: Quand le vin est tiré
* 1964: Les Cinq Dernières Minuts, Temporada 1, Episodi 33: Sans fleurs ni couronnes de Claude Loursais
* 1965: Les Cinq Dernières Minuts, Temporada 1, Episodi 36: Des fleurs pour l'inspecteu de Claude Loursais
* 1965: Les Cinq Dernières Minuts, episodi Napoléon est mort a Saint-Mandé de Claude Loursais.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1975: Os d'Or per Lily, aime-moi
* 1976: Os d'Or per F de Fairbanks

## Referències

* ↑ «biografia de Maurice Dugowson». Imdb.
* ↑ «Maurice Dugowson, premis». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Maurice Dugowson». The New York Times.
# Buenamadre

Buenamadre és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita a l'Oest i Nord amb El Cubo de Don Sancho, a l'Est amb Pelarrodríguez i Garcirrey i al Sud amb La Fuente de San Esteban.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 524 | 484 | 390 | 270 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Suzanne Landells

Suzanne Landells (Queensland, 12 de desembre de 1964), coneguda de casada com a Suzanne Dill-Macky, és una nedadora australiana, ja retirada, especialista en estils, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de plata en els 400 metres estils del programa de natació, rere l'estatunidenca Tracy Caulkins. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or als Jocs de la Commonwealth de 1986.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Suzie Landells». [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ Andrews, Malcolm. Australia at the Olympic Games. Sydney, New South Wales: ABC Books, 2000, p. 243. ISBN 0-7333-0884-8.
* ↑ «Suzanne Dill-Macky» (en anglès australià). [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ «Suzanne Ciscele Landells | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-07-15. [Consulta: 15 juliol 2021].
# Mainardo Alidosi

Mainardo Alidosi conegut per Mainardino fou germà d'Alidosio Alidosi i associat per aquest al seu govern d'Imola el 1292 i fins al 1293. Va estar empresonat de l'11 d'octubre de 1291 fins a almenys el 26 d'octubre de 1291. Va morir abans de 1302.
# Jules Boucherit

Jules Boucherit (Morlaix, 29 de març de 1877 - 16è districte de París, 1 d'abril de 1962) fou un violinista francès.

## Biografia

Deixeble de Jules Garcin al Conservatori Nacional de Música de París, el 1892 va guanyar el primer premi del conservatori i va tocar al costat de Jacques Thibaud al Concerts Colonne. Des del 1915, va tocar en un trio amb el pianista Maurice Dumesnil i el violoncel·lista André Hekking.
Durant l'ocupació, va amagar joves músics jueus a casa de Magda Tagliaferro a Bourron-Marlotte.
El 1956 es va casar amb la seva antiga alumna Denise Soriano (1916-2006), qui va rebre en nom seu, el desembre de 1994, la medalla dels Justos atorgada pòstumament a Jules Boucherit pel Comitè per a Yad Vashem de Jerusalem.
Jules Boucherit va tenir molts estudiants que esdevingueren famosos, com ara Manuel Quiroga Losada, Ginette Neveu, Michel Schwalbé, Manuel Rosenthal, el gran violinista de jazz Michel Warlop, Charles Cyroulnik, Giorgio Ciompi (fundador del Quartet Ciompi), Ivry Gitlis, Michèle Boussinot, Michèle Auclair, Devy Erlih, Alban Perring, Janine Andrade, Jacques Dejean, Serge Blanc, Lola Bobesco, Henri Temianka, Denise Soriano, Yvonne Lephay-Belthoise i el gran director i compositor Jean Martinon.
Entre 1926 i 1962, va viure al número 8 del carrer dels Marronniers (districte 16è de París). Una placa l’homenatja.
Està enterrat al cementiri parisenc de Bagneux (divisió 78).

## Referències

* ↑ «Boucherit Jules». Iad va-Xem. [Consulta: 24 setembre 2021].

## Bibliografia

* Les Secrets du violon. Souvenirs de Jules Boucherit: 1877-1962: recollit i presentat per Marc Soriano, Éd. de Cendres, 1993.

## Vegeu també

* Yvonne Lephay-Belthoise

## Enllaços externs

* https://www.larousse.fr/encyclopedie/musdico/Boucherit/166381
# Viktors Bertholds

Viktors Bertholds (Letònia, 10 de juliol de 1921 - 28 de febrer de 2009) fou un dels últims parlants de livonià de la generació que va aprendre livonià com a primera llengua en una família i comunitat de parla livoniana. Encara que es va informar que era l'últim parlant nadiu de la llengua, els propis livonians van afirmar que hi havia més parlants nadius vius, encara que molt pocs.
Com es va informar al diari estonià Eesti Päevaleht, Viktors Bertholds va néixer el 1921 i probablement va pertànyer a l'última generació de nens que van començar la seva escolarització primària (en letó) com a monolingües livonians. Només uns pocs anys més tard es va observar que els pares livonians havien començat a parlar en letó amb els seus fills. Durant la Segona Guerra Mundial, Bertholds, a diferència de la majoria dels homes livonians, va aconseguir evitar ser mobilitzat en l'exèrcit de qualsevol de les forces d'ocupació amagant-se al bosc. Després de la guerra, Bertholds treballà en diverses professions i compartí el seu coneixement del livonià amb molts lingüistes de camp. En la dècada de 1990 també va ensenyar livonià en els campaments d'estiu per a nens.
El germà i l'esposa de Bertholds, tots dos de parla livoniana, van morir en la dècada de 1990. En la dècada de 2000, molts altres prominents "últims livonians" també van morir, com Poulin Klavin (1918-2001), guaridor de moltes tradicions livonianes i l'últim livonià a residir de forma permanent a la costa de Curlàndia, i Edgar Vaalgamaa (1912-2003), clergue a Finlàndia, traductor del Nou Testament i autor d'un llibre sobre la història i la cultura dels Livonians (Valkoisen hiekan kansa, Jyväskylä 2001).

## Vegeu també

* Llista dels darrers parlants coneguts de llengües
* Kristiņa Grizelda

## Referències

* ↑ «Picture of V. Bertholds». Arxivat de l'original el 2012-02-22. [Consulta: 15 juny 2014].
* ↑ Laakso, Johanna. «The last Livonian is dead». Tangyra. Arxivat de l'original el 2009-04-15. [Consulta: 9 juny 2009].
* ↑ "Latvia's tiny Livonian minority struggles to keep its language alive", Baltic Course, 6 June 2013 (retrieved 6 June 2013)
* ↑ (estonià) Eesti Päevaleht "Suri viimane vanema põlve emakeelne liivlane″ ("L'últim parlant natiu de livonià de la generació de més edat ha mort"), 4 de març de 2009.

## Enllaços externs

* Livonian Stories (1991) a YouTube