OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tamana Zaryab Paryani

Tamana Zaryab Paryani (Afganistan, 1997) és una periodista i youtuber que lluita pels drets de les dones afganeses. Va ser nomenada una de les 100 dones inspiradores de l'any 2022 per la BBC per les seves protestes contra el règim talibà. Forma part d'un grup de dones activistes dels drets humans de l'Afganistan anomenat Seekers of Justice. Van organitzar la manifestació del 16 de gener de 2022 a Kabul, que va resultar ser l'última de les protestes a l'Afganistan després de la represa del poder dels talibans.

## Biografia

Tamana Zaryab Paryani va néixer l'any 1997 i té quatre germanes i uns quants germans. La petita de les seves germanes tenia 13 anys quan els talibans les van fer presoneres.
Durant el període en què les tropes nord-americanes controlaven el territori afganès, es va especialitzar en periodisme i es va presentar com a candidata a l'Assemblea Nacional de l'Afganistan. A més, va guanyar dues medalles d'or de culturisme per al seu país.
Després de la presa política dels talibans, es va convertir en activista pels drets de les dones i contra el nou règim dictatorial, formant part d'un grup de dones activistes anomenat Seekers of Justice. Van organitzar la manifestació del 16 de gener de 2022 a Kabul, que va resultar ser l'última de les protestes a l'Afganistan després de la represa del poder dels talibans.
El 2018 va fundar l'Organització Cultural Social Tamana. I el 2021, va fundar el Moviment de dones alliberants.
Pel seu activisme i coratge, que la van convertir en un símbol internacional de la lluita de les dones a l'Afganistan, va ser honrada per la BBC com una de les 100 dones inspiradores del 2022.

## Referències

* 1 2 Tamana Zaryab Paryani. «Perfil de Tamana Zaryab Paryani no Twiter». Twitter. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «The Taliban faces questions about missing women activists as they seek access to $9 billion in frozen assets». uk.news.yahoo.com. [Consulta: 29 desembre 2022].
* 1 2 «BBC 100 Women 2022: quem está na lista das mulheres mais inspiradoras do mundo deste ano? - BBC News Brasil». News Brasil. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «The Taliban took away a women activist and her sisters “in chains,” a family member says». Rukhshana Media, 22-01-2022. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ Tu, Jessie. «Female anti-Taliban activists have finally been released». Women's Agenda, 14-02-2022. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Afghan Women and the Taliban – A Year of Resistance – Tamana Zaryab Paryani – Femena, Rights Peace Inclusion». [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Afghan Female Activist, Her 4 Sisters Arrive In Germany». Afghanistan International. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Women human rights defenders Tamana Zaryab Paryani and Parwana Ibrahimkhel abducted and disappeared». Front Line Defenders, 31-01-2022. [Consulta: 29 desembre 2022].
# Sant Cristòfol de Llúgols

Sant Cristòfol de Llúgols, o Sant Cristau, és l'església antigament parroquial del poble de Llúgols, de la comuna nord-catalana de Rià i Cirac, a la comarca del Conflent.
És al sector nord-oest del terme, un pèl separada al nord-oest del petit poble de Llúgols, del qual era l'església parroquial.

## Història

El primer esment de Llúgols és en un document de donació del 977 d'uns alous a l'abadia de Sant Miquel de Cuixà, tot i que l'església no consta fins a l'any 1346, en un llegat de Pere Laila, de Cornellà de Conflent. L'església es convertí en ermita el segle xvii, quan el poble de Llúgols patí un quasi total despoblament. Una talla del segle xiv de tradició romànica procedent d'aquesta es conserva a Sant Vicenç de Rià.

## Arquitectura

És una església romànica d'una sola nau coberta amb volta de canó llis, lleugerament apuntada, capçada a llevant per un absis semicircular, al centre del qual hi ha una finestra de doble esqueixada. La porta i una altra finestra de doble esqueixada s'obren a la façana meridional. L'església té actualment dues petites capelles laterals, buidades en els murs perimetrals i sense que s'acusin a l'exterior. L'aparell de l'església, fet de còdols rústecs, i es pot datar a finals del segle xi o principis del XII.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «132 - Rià i Cirac». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 122. Sant Cristòfol de Llúgols». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rià i Cirac». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Rià i Cirac: Sant Cristòfol de Llúgols». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Sant Cristòfol de Llúgols en els ortofotomapes de l'IGN
# IS (manga)

IS: Otoko demo Onna demo nai Sei (IS 男でも女でもない性), és una sèrie de manga feta per Chiyo Rokuhana, publicada per primera vegada al Japó en 2003. El títol d'IS significa intersexual i la història segueix el dolor i problemes d'aquestes persones a través de les seves vides, com obtenir l'acceptació pel que són i de la seva incapacitat per a reproduir-se.
IS guanyà en 2007 Kodansha Manga Award per shōjo.

## Història

El primer volum d'IS és una recopilació d'històries de dos personatges diferents intersexuals i els seus diferents problemes. Els volums del 2 al 8 tracten de la vida de la intersexual Haru Hoshino, començant just abans del seu naixement i continuant passat secundària.

## Referències

* ↑ «過去の受賞者一覧 : 講談社漫画賞 : 講談社「おもしろくて、ためになる」出版を» (en japanese). Kodansha. Arxivat de l'original el 2010-07-25. [Consulta: 21 agost 2007].
Viccionari
# Eumeni

Eumeni (Eumenius) va ser un orador d'origen grec però nascut a Augustodunum a la Gàl·lia. El seu avi era atenenc, mestre de retòrica a Roma i després se'n va anar a la Gàl·lia on va practicar la seva professió fins als 80 anys. Va florir cap al final del segle iii i el començament del segle iv.
Va exercir el càrrec de magister sacrae memoriae (una espècie de secretari privat) a la cort de Constanci Clor. Durant la seva vida va patir el setge d'Autun pels bagaudes que va durar set mesos i la ciutat fou destruïda però reconstruïda per Constanci Clor, que va decidir també reconstruir l'escola de retòrica, cosa per la qual va cridar a Eumeni que estava retirat de la vida pública i que va començar la seva tasca els anys 296 o 297.
Les seves obres, incloses a la col·lecció coneguda per "Duodecim Panegyrici Veteres", són:
* 1. Oratio pro instaurandis scholis.
* 2. Panegyricus Constantio Caesari dictus, un discurs de felicitació per la recuperació de Britànnia que es devia pronunciar el 296 o 297
* 3. Panegyricus Constantino Augusto dietus, un discurs pronunciat a Trèveris el 310, en presència de Constantí el Gran, recordant els fets de l'emperador

## Referències

* Édouard Galletier (ed.): Panégyriques latins, 3 vols., París, 1949–55.
* C.E.V. Nixon/Bárbara Rodgers: In Praise of Later Roman Emperors, Berkeley, 1994.
* Bárbara Rodgers, Eumenius of Augustodunum, Ancient Society 20 (1989), pp. 249–262.

## Enllaços externs

* Opera Omnia ex Migne Patrologia Latina
# Trentwood

Trentwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 4.388 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Trentwood tenia 4.388 habitants, 1.546 habitatges, i 1.179 famílies. La densitat de població era de 957,2 habitants per km².
Dels 1.546 habitatges en un 42,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 23,7% no eren unitats familiars. En el 18,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 7,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.128 $ i la renda mediana per família de 45.455 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.968 $ mentre que les dones 25.368 $. La renda per capita de la població era de 16.566 $. Aproximadament el 7,9% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Trentwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Trentwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Jueria

Una jueria era una zona habitada antigament per jueus. El nom correspon al de judería en castellà, al d'aljama en àrab (الجمعه, al-jamʿa) i al ghetto en italià.

## Jueries

* Jueria de Sagunt
* La Jueria Centre
* Barrio de los Judíos, Montevideo

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-11-05. [Consulta: 5 novembre 2016].
# Isalus

Isalus o Tristachya és un gènere de plantes de la família de les poàcies. És originari de Madagascar. Plantes bisexuals, amb espiguetes bisexuals; amb flors hermafrodites. Totes les espiguetes són iguals en la sexualitat.
Fou descrit per J.B. Phipps (1966). Alguns autors ho inclouen en el gènere Tristachya.

## Taxonomia

* Isalus betsileensis
* Isalus humbertii
* Isalus isalensis

## Referències

* 1 2 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 25 febrer 2010].
# Tante Blanco

Tante Blanco, nascut en Tolivia (Llaviana, Astúries, Espanya), és un músic, escriptor, monologuista i exmembre del grup Los Berrones.

## Vida

Va estudiar en la seva joventut en diversos col·legis de capellans i posteriorment tres anys a la Universitat Laboral de Gijón, per després començar a estudiar filologia hispànica a la Universitat d'Oviedo.

## Los Berrones

L'any 1989 va aparèixer en l'escena musical asturiana, juntament amb el grup Los Berrones, amb un senzill que portava únicament dues cançons: Nun yes tú (en asturià: No ets tu) i Tais de yogurt (en asturià: Esteu de iogurt). Aquest disc va ser un èxit en el panorama musical asturià, arribant a esgotar-se l'edició de 2000 còpies la primera setmana que va arribar a les tendes.
L'any 2005 abandona el grup per dedicar-se a altres projectes.

## Hestories piquiñines

L'any 1998, Tante Blanco s'estrena com a escriptor publicant "Hestories piquiñines" (en asturià: Històries petitones). En els anys 2000/2004 va intentar tirar endavant un projecte audiovisual en format de sèrie de dibuixos animats per a televisió juntament amb ANIMASTUR, tal com explica en el llibre, però la falta de fons i mitjans econòmics va fer impossible dur a terme aquest projecte.

## En la TPA

Amb l'arribada de la televisió autonòmica d'Astúries, la TPA, Blanco es va dedicar a fer monòlegs en asturià per al programa Al Aldu: La Risión, en el qual va ser guionista i intèrpret.

## Carrera en solitari

L'any 2009, després diversos anys de diversos projectes, reprèn la seva carrera musical, ara en solitari. Amb el nom de Stroza publica el seu primer treball amb el títol «Música de garrafón», amb lletres tant en asturià com en castellà. És també reseñable la composició de l'Himne del centenari per al club de futbol de Llaviana, el Real Titànic, així com un altre himne compost per l'escola de futbol lavianesa ALCAVA.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tante Blanco: «Me hubiera gustado ir al Conservatorio en vez de a la Facultad» - La Nueva España - Diario Independiente de Asturias». La Nueva España.
* 1 2 «Tante Blanco: "Con esti discu quixi camudar el “chip”, non facer lo mesmo de siempres"» (en asturià). Asturnews.
* ↑ «Himno - Real Titánico de Laviana». Real Titánico de Laviana.
# Sakaryaspor Kulübü

El Sakaryaspor Kulübü és un club de futbol turc de la ciutat d'Adapazarı.

## Història

El Sakaryaspor es va fundar l'any 1965 després de la fusió dels clubs Yıldırımspor, Idmanyurdu, Güneşspor i Ada Gençlik.

## Palmarès

* Segona divisió turca (1): 2004
* Copa turca de futbol (1): 1988

## Jugadors destacats

| Oğuz Çetin Recep Çetin Aykut Kocaman Turan Sofuoğlu Engin İpekoğlu Hakan Şükür Okan Yılmaz Sergio Ricardo Dominik Werling Hakan Tunç Hüseyin Çakıroğlu (àlies Paşa) Birol Saat Zafer Göncüler Ceyhun Güray Şenol Çorlu Nezihi Tosuncuk Aykut Yiğit Halil İbrahim Eren | Rahim Zafer Tuncay Şanlı Mahmut Hanefi Erdoğdu Ümit İnal Aygün Taşkıran Hasan Kemal Özdemir Vedat Uysal Ali Çebi Veysel Beşik Mohamed Ali Kurtuluş Yasin Çelik Gökhan Kaba Aytaç Ak Rıfkı Manavoglu Musa Çetiner Tuna Guneysu Kemal Yıldırım Yenal Kaçıra |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web tatangalar Arxivat 2013-01-04 at Archive.is
# Platja del Carrerlamar

La platja del Carrerlamar és una platja d'arena del municipi d'El Campello (l'Alacantí, País Valencià). Hi suma una longitud de 1.850 metres, mentre que en fa 30 d'amplària. Limita al nord amb el port d'El Campello i per la banda sud amb la Platja Punta del Riu.
Es troba en un ambient urbà, la platja central del municipi, a l'antic barri dels pescadors, per la qual hi té accés des de la trama urbana, tal com indica la seua denominació. Hi ha un passeig marítim que la voreja. Per al 16 de juliol acull la celebració de la Festa de la Mare de Déu del Carme, patrona dels mariners. Està ubicada prop de la Torre de la Illeta i del club nàutic.
Compta amb balisada per a l'eixida d'embarcacions.
Des de l'any 1987 ha estat comptant amb el distintiu de Bandera Blava. Té accés per a minusvàlids en diversos punts de la platja.

## Enllaços externs

* Fitxa de la platja a l'Ajuntament del Campello
# Estació de Vilanova Oest

Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Vilanova Oest és una estació de ferrocarril en projecte que s'ubicarà al sud-oest del nucli urbà del municipi de Vilanova i la Geltrú, a la comarca del Garraf. A l'estació hi pararan trens de la futura línia Orbital Ferroviària (LOF), i se situarà entre els barris d'Aragai i la Carrerada, a la Ronda Ibèrica.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Projectat |||||
| Mataró | Vilanova Centre | Línia Orbital | Vilanova i la Geltrú | Vilanova i la Geltrú |

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ «Aprobado el Plan Director Urbanístico de la Línea Orbital Ferroviaria de Barcelona» (en castellà). vialibre.org, 16-04-2010. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ «LA LÍNIA ORBITAL FERROVIÀRIA: VERTEBRACIÓ DEL TERRITORI METROPOLITÀ». Generalitat de Catalunya. ifercat.gencat.cat. [Consulta: 31 agost 2017].

## Enllaços externs

* Recorregut de la Línia Orbital Ferroviària a Google Maps
# Trenèl

El trenèl és un plat típic de la cuina occitana que consta d'un farcellet d'estómac de be farcit amb més tripa i pernil, aromatitzat amb pernil, all i clau d'olor. Al farciment se li sol afegir patata per a obtenir una textura determinada. Es considera una especialitat de Millau.
No s'ha de confondre amb els tripons (en occità, tripons; i en francès, tripoux), un també plat occità a base de tripes que es pot menjar per a acompanyar un aligot o una trufada.
És un plat tradicional que té diferents variants segons el xarcuter que les faci. A Occitània hi ha una cofraria, la Taste Trenèl, que es dedica a fer-los i a vetllar perquè es perpetuï la recepta.

## Elaboració

Recepta de Guy Forestié, xarcuter de Millau:

### Ingredients

2kg d'estómac de be d'uns dos o tres anys, 1 litre d'aigua, 500ml de vi blanc, 300g de pernil dolç, 150g de blanc de cansalada, 1 peu de vedella, 1 os de l'esquena amb el forat per a la medul·la, 3 pastanagues, 3 alls, 1 api, 2 claus d'espècia, farigola, romaní, llorer, sal i pebre

### Procediment

Renteu i desgreixeu les tripes. Talleu-la en trossos prou grossos per a confeccionar farcellets. Introudiu a cada tros una mica d'all, un clau, unes quantes bandes de pernil i la resta de la tripa ben picada. Tanqueu els farcellets i fixeu-los amb unes voltes de fil de cuinar. Tapisseu el fons d'una cassola amb bandes de greix de cansalada i poseu a sobre els farcellets. Afegiu la resta d'ingredients, cobriu la cassola amb un paper gruixut i deixeu coure a foc suau durant sis o set hores. L'api s'afegeix més tard que la resta, una hora abans d'acabar la cocció.

## Enllaços externs

* Recepta de "tripous" Arxivat 2009-07-23 a Wayback Machine. (francès)
# Jan Ali

Jan Ali (Canghali) fou kan de Kassímov (1519-1521) i Kazan (1532-1535). Era germà de Shah Ali.
Quan el seu germà Shah Ali fou nomenat kan de Kazan el va succeir al Kanat de Kassímov (1519). Quan el 1521 Shah Ali va haver de fugir de Kazan, el títol li hauria estat retornat però com que Shah Ali va anar a viure a Moscou i va participar en diverses campanyes com oficial de l'exèrcit rus, Jan Ali hauria mantingut la direcció dels afers.
Fou nomenat a Kazan el 1532 per Basili III de Moscou a petició dels notables que havien enderrocat a Safa Giray, i instal·lat pel delegat rus Morozov. A la primavera de 1533 alguns notables van demanar el permís pel casament del kan amb la filla del príncep nogai Yusuf, per assegurar la pau amb aquesta horda, permís que fou concedit. Shah Ali no estava satisfet amb la fortuna del seu germà; des del 1521 vivia a Rússia, segurament a Moscou i el 1532 va rebre els feus de Koshira i Serpukhof on va poder conservar una cort similar a la del kanat, però inferior en rang; va conspirar amb els notables tàtars per desplaçar al seu germà i quan fou descobert fou privat del seu feu i desterrat a Bielozersk.
El príncep Ivan, després famós com Ivan el Terrible, havia nascut el 1531 i en els següents dos anys van anar a Moscou ambaixades de Pere IV de Moldàvia (enfrontat als polonesos, lituans i tàtars de Crimea, tots enemics de Rússia), d'Astracan, dels nogais i fins i tot de Baber de l'Imperi Mogol de l'Índia (curiosament no era conegut a Rússia i no sabien ni tan sols si era un governador o un sobirà independent). El 1533 Basili III es va posar malalt i va nomenar hereu a Ivan que tenia tres anys amb la seva esposa Elena com a regent fins als 15 anys. Basili es va fer monjo agafant el nom de Varlam i va morir el 3 de novembre de 1533. Basili III havia usat sempre el títol de tsar enfront dels sobirans estrangers i internament Sobirà de Totes les Rússies, gran príncep de Vladímir, Moscou, Nóvgorod, Pskov, Smolensk, Tver, Yugòria, Pèrmia, Viatka, Bulgària, etc. Monarca i gran príncep de Nóvgorod-Séversk, Txernigov, Riazan, Volok, Kíev, Belsk, Rostov, Yaroslav, Bielozersk, Udòria, Obdòria, Condia, etc. En el seu temps Moscou va superar els 40.000 habitants. El seu successor fou Ivan IV el Terrible, sota regència d'Elena que va signar un tractat amb Kazan que ratificava la sobirania russa.
Però aquesta era mal vista per la població i els notables; dirigits per la reina Kofgorshad, el príncep Pulad, i diversos ughlans i prínceps, es van revoltar contra Jan Ali que fou enderrocat i executat a la vora del Kazanka el setembre de 1535 cridant al tron altre cop a Safa Giray que era a Crimea.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Tamara Zitcere

Tamara Zitcere (2 de desembre de 1947 - 25 de juliol de 2014) va ser una científica letona, investigadora de l'Holocaust i professora del «Northern States Gymnasium» (Ziemeļvalstu ģimnāzija). Ella és coneguda per la seva investigació sobre la llista del Gueto de Riga.

## Llista del Gueto de Riga

Una de les seves investigacions més notables és la llista del Gueto de Riga (1941-1943). La llista del gueto de Riga conté referències dels jueus enregistrats al gueto de Riga. Inclou l'adreça, l'edat, el lloc de naixement, les ocupacions i el lloc de residència anterior i, de vegades, la posterior. La recerca de Zitcere va ser un estudi d'Holocaust únic en el seu abast i contingut. La investigació mostra que les cases de l'antic gueto de Riga estaven separades de la resta de la ciutat amb filferro espinós; aquestes cases es van convertir en un refugi per a 29,602 jueus obligats a abandonar les seves residències inicials entre 1941 i 1943. Zitcere va revisar 346 registres de la Sala d'Arxiu Històric Estatal de Letònia, inclosos més de 68 del gueto de Riga.
El nombre total de cases al gueto de Riga va ser de 81. La recerca de Zitcere va trobar més de 5,764 víctimes jueves del gueto. Aquest enfocament es va utilitzar per estudiar els escorcolls de domicili de 1941 per així poder identificar els residents jueus dels carrers Matisa i Merkela i el carrer Stabu a Riga, Letònia. La Llista del Gueto de Riga es va exposar al Gueto de Riga, en el Museu de l'Holocaust de Letònia, a Riga, y en Yad Vashem, Jerusalem, Israel.

## Referències

* ↑ «LH; No. 32, juliol - Setembre 2005 - MFA of Latvia». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «HOLOKAUSTS LATVIJĀ» (PDF), 24-03-2012. Arxivat de l'original el 2012-03-24. [Consulta: 22 març 2019].
* ↑ «Sixth International Conference JEWS IN A CHANGING WORLD. Latvian and Baltic Jews at the Crossroads of European History - Latvijas Universitāte». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «[LH] No. 31, June - July 2005 - MFA of Latvia». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ Riga Ghetto Museum. «House registers of Riga Ghetto : Riga Ghetto and Latvian Holocaust Museum». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Holocaust (Shoah) Records (Jewish)». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Riga Revise» (PDF). iijg.org.
* ↑ «Yad Vashem». Arxivat de l'original el 2016-12-21. [Consulta: 21 desembre 2016].
* ↑ «Yad Vashem». yvng.yadvashem.org. [Consulta: 8 desembre 2016].

## Enllaços externs

* La Llista del Gueto de Riga (1941-1943) Per T. Zitcere, Museu d'Holocaust de Letonia
* La Llista del Gueto de Riga (1941-1943) Per T. Zitcere, Yad Vashem, Jerusalem, Israel
# Estació de Vilanova Centre

Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Vilanova Centre és una estació de ferrocarril en projecte que s'ubicarà al centre-nord del nucli urbà del municipi de Vilanova i la Geltrú, a la comarca del Garraf. A l'estació hi pararan trens de la futura línia Orbital Ferroviària (LOF), i se situarà al barri de La Fisa, molt a prop dels jutjats de Vilanova, a la Ronda Ibèrica.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Projectat |||||
| Mataró | Vilanova Est | Línia Orbital | Vilanova Oest | Vilanova i la Geltrú |

## Referències

* ↑ «Aprobado el Plan Director Urbanístico de la Línea Orbital Ferroviaria de Barcelona» (en castellà). Via Libre, 16-04-2010 [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ «La Línia Orbital Ferroviaària: Vertebració del territori metropolità». Generalitat de Catalunya. ifercat.gencat.cat. [Consulta: 31 agost 2017].

## Enllaços externs

* Recorregut de la Línia Orbital Ferroviària a Google Maps