OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nova Calabar

Nova Calabar (New Calabar) és el nom donat pels europeus a la ciutat ijo de Kalabari, a causa del fet que el nom sonava de manera similar a la ciutat efik de Calabar (que per tant fou anomenada Old Calabar o Vella Calabar). La ciutat de Kalabari avui és de menor importància, i està a l'estat de Bayelsa.

## Història

Kalabari agafa el nom d'un personatge anomenat Perebo Kala Kei bari (Home ric, estalvia una mica), fill d'Uge (Ogo) i net de Mein (ancestre del clan Mein). Perebo es va casar amb una dona de nom Mukoko d'Itimi (al país Isoko, avui Etsak a l'estat del Delta); amenaçada l'esposa per un germàm va fugir amb el seu marit a Okogba Idu, on Perebo Kala Kei bari es va fer ric amb el vorí. Allí hi vivia un poble, de soca proto-ijo, que es va posar gelós de la seva riquesa i va acabar havent de fugir a Amafa, on va fundar una nova ciutat que es va dir pel seu nom Kalabari-Polo. El fill de Perebo Kala Kei bari, Ende, va emigrar a un altre lloc que va anomenar Ebein Ama (que fou l'antiga Kalabari o elem Kalabari en contraposició a la moderna ciutat o iwo Kalabari); el seu germà Inewoa Kemibigha es va establir allí i després s'hi van establir altres comunitats. Al lloc també hi havia un assentament ijo format pels Kengema, i altres llogarets. Els Kengema eren els descendents de Ke, que dirigits pel sacerdot de la deitat Adamu, LKeni Opu Ala, foren els primers proto-ijo que van arribar a la regió del Delta vers el 800. Amb els anys els proto-ijos van fundar Ke, Kula, Adumu ama, Angu lama i Ilelema (Loloama). Els descendents d'Ende foren anomenats els Endema i venien de Ogobiri sent part de l'emigració anomenada Meine (pel clan Mein) des de Benín; un altre emigrant fou Opokoroye (Korome). Un Endema, Igodome, que havia vingut de Benin, era descendent del primer Ogiso Igodo. Tots aquests clans i els llogarets fundats van acabar més tard sota l'orbita de Kalabari que aleshores encara no portava aquest nom.
El primer rei d'Ebein Ama fou Owu Ama (Owo Ume) al que va seguir Mgbe (Opu Koroye), net o descendent d'Ende (el fundador). Després fou rei Oweiere Yai Daba (Owerri Dawa) fill d'Opuroye que havia emigrat a la zona com abans hem vist. El va seguir Igbessa I (vers 1620); els següents reis foren Berembo (conegut com a Akemaoloye o Kamalo) que els europeus coneixien com rei Robert (King Robert). Sota aquest rei la ciutat va agafar el nom de Kalabari per acord de tots els seus barris. El següent rei fou Mangi o Mangiye Suku conegut pels europeus com Duke Monmouth, que era el fill del rei Oweiere Yai Daba. Els següents reis foren Igonibo, (fill de Berembo) vers 1720, Igbessa II (Ngbessa), Omuye, Wariboko (Bokoye), Daba (Egwe o Igbo-ye Owibo) i Kalagbea. Els següents onze reis (incloent-hi l'actual) han portat el nom d'Amakiri (del I al XI).

## Referències

* Celebrating the dead in Kalabari Land, per Sonny Oko Braide
# Okrikes

Els okrikes són els membres d'un clan ijaw que viuen a les LGAs d'Okrika, Port-Harcourt i Ogu-Bolo, a l'estat de Rivers, al sud de Nigèria.
Els okrikes parlen la llengua ijaw kirike, que també es diu okrika.

## Població i religió

El 98% dels 374.000 okrikes són cristians; d'aquests, el 80% són anglicans, el 10% són protestants i el 10% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 2% dels okrikes restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 okrika al joshuaproject
* 1 2 kirike a l'ethnologue

## Bibliografia

* OGAN, Charles, Okrika: A Kingdom of the Niger Delta, 2008, Onyoma Research Publications. ISBN 9788195024, 9789788195023 google books
* FIBERESIMA, J.A, Okrika: In Search of an Ancestry, 1990, Evans Brothers ed, ISBN 9781674504, 9789781674501
* OPUOGULAYA, E.D.W., The Cultural Heritage of the Wakirike: The Okrika People, 1975, Rivers State Council for Arts and Culture.
* BAPAKAYE, Evans, PAPAMIE AWOALA, Andrew, Twentieth century political history of Okrika, 2010, Newsfair Communications Nigeria, ISBN 9783227149, 9789783227149

## Enllaços externs

* WILLIAMSON, KAY:Changes in the marriage system of the okrika ijo a jstor.org. Article a la revista: Africa:Journal of the International African Institute, vol 32, nº1 (gen, 1962), pp. 53-60)
* notícia sobre el Okrika National Youth Movement a vanguardngr.com
# Novouzensk

Novouzensk - Новоузенск (rus) - és una ciutat de l'óblast de Saràtov, a Rússia.

## Geografia

Novouzensk es troba a la riba esquerra del Bolxoi Uzen, a la seva confluència amb el Txertanli. És a 193 km al sud-est de Saràtov i a 918 km al sud-est de Moscou.

## Història

El 1760 el poble de Txertanla fou creat per Vells creients emigrats de Polònia que per un edicte de Caterina II de Rússia foren incitats a tornar a Rússia. Es desenvolupà i rebé l'estatus de vila i el nom de Novi Uzen el 1835. Més endavant prengué el nom de Novouzensk.
# Operació Narcís

L'Operació Narcís (anglès: Operation Narcissus) va ser un atac llançat per 40 membres del SAS contra un far a la costa sud-est de Sicília. L'equip desembarcà el 10 de juliol de 1943 amb la missió de capturar el far i la zona del voltant.
Tot i els informes d'intel·ligència, la zona estava deshabitada, per la qual cosa no era cap amenaça per als propers desembarcaments de Husky. Els SAS van retirar-se sense haver disparat ni un sol tret.
# Oli de peix

L'oli de peix és oli obtingut dels teixits d'algunes espècies de peixos. Per a l'alimentació humana es poden obtenir sia menjant peix o prenent complements dietètics.
Els peixos especialment rics en olis beneficiosos per al cos, coneguts com a àcids grassos omega-3, inclouen el verat, la tonyina, el salmó, els esturions, les llisses, les anxoves, les anxovetes, les sardines, els arengs, la truita i el menhaden de l'Atlàntic, que proporcionen aproximadament 1 g d'àcids grassos omega-3 per cada 100 g.

## Referències

* ↑ Cardoso, M. «Els beneficis de prendre oli de peix». El Nacional, 1 gener 2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Ousmane Farota

Ousmane Farota (6 de desembre de 1964 - 26 de març de 2023) fou un futbolista malià de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Mali.
Pel que fa a clubs, destacà a Stade Malien.

## Referències

* ↑ Décès de Ousmane Farota : Le dernier rempart des Aigles s’est couché (francès)
* ↑ Courtney, Barrie. «African Nations Cup 1994 - Final Tournament Details». RSSSF. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ Haidara, Alou. «Ousmane Farota, ancien gardien de but des Aigles du Mali : "Avec notre prime de 50 000 FCFA, nous faisons bien mieux que certains aujourd'hui pour défendre». Bamako Hebdo, 23-02-2007. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ Ousmane Farota a National-Football-Teams.com (anglès)
# OpenUI5

OpenUI5 és un entorn de treball per a aplicacions web en JavaScript de codi lliure amb l'objectiu de desenvolupar aplicacions web multiplataforma i amb disseny web responsiu. OpenUI5 està basat en JavaScript, jQuerry i LESS. L'arquitectura de biblioteca inclou Model-vista-controlador, interfície d'usuari i data binding. OpenUI5 és mantingut per l'empresa SAP AG i la seva comunitat.

## Principals característiques

* Disposa de 180 controls UI: menú,panell, barra d'icones, layout, matriu, llista, taula, diàleg, caixa de diàleg, calendari, caixa combo, selecció de data, botons, sliders, etc.
* Tecnologia WYSIWYG.
* Arquitectura MVC.
* Diferents formats de vista (XML, HTML, JSON).
* Enllaç de dades amb OData, JSON o XML.
* Capacitat I18n

## Referències

* ↑ «OpenUI5» (en anglès). http://openui5.org.+[Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «What is OpenUI5 / SAPUI5 ? | SAP Blogs» (en anglès). https://blogs.sap.com.+[Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «Video Tutorial: SAP's OpenUI5, an Open Source JavaScript UI Library - The New Stack» (en anglès). The New Stack, 21-07-2015.

## Vegeu també

Altres entorns silmilars:
* AngularJS
* React.js
* Vue.js
# Palau d'Artaza

El palau d'Artaza és un palau situat al barri d'Artaza de Leioa, Biscaia, País Basc. Va ser projectat el 1914 per l'arquitecte Manuel María Smith per a l'industrial Víctor Chávarri i Anduiza. L'edifici està dissenyat a l'estil Reina Ana i és considerat per molts experts com un dels millors edificis de Smith.
L'edifici està dividit en diversos trams, la zona principal, l'àrea de servents, la zona de convidats, la zona per a nens i la capella. Al voltant del palau principal es van aixecar altres estructures, on hi havia les pistes de tennis i el camp de croquet. El 1989 el Govern Basc va comprar l'edifici per a ús per la Lehendakaritza i avui dia els jardins dels voltants del palau són públics.

## Referències

* ↑ «Lehendakaritza: Organización · Sedes: Palacio de Artaza». Lehendakaritza. Gobierno Vasco.. [Consulta: 21 març 2021].
# Palau d'Akasaka

El Palau Akasaka (赤坂離宮 Akasaka rikyu), o Casa dels hostes de l'estat (迎賓館 Geihinkan), és un dels dos palaus per a hostes del govern del Japó. El palau va ser construït originalment com el Palau Imperial per al Príncep de la Corona (東宮 御所 Togu gosho) el 1909. Avui dia el palau està designat pel govern del Japó com a allotjament oficial per visitar dignataris estatals. Es troba en el districte d'Akasaka, a Tòquio i va adquirir la seva funció actual el 1974. El 2009 el palau va ser considerat un Tresor Nacional del Japó.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada» (PDF) (en japonès). Tòquio: Agency for Cultural Affairs, 16-10-2009. Arxivat de l'original el 8 d'octubre 2010. [Consulta: 2 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial (Amb galeria de fotos)
# Palau d'Altamira

El palau d'Altamira està situat al vessant del riu Vinalopó, en ple centre de la ciutat d'Elx (el Baix Vinalopó).

## Història

El castell palau d'Altamira o Alcàsser de la Senyoria, va ser construït a la fi del segle xv pel noble castellà Gutierre de Cárdenas, primer senyor de la ciutat, després d'haver tornat a la Corona amb els Reis Catòlics, convertint-lo en la seva residència habitual. Tanmateix, és probable que fora construït sobre una obra anterior del segle xii o xiii, que formaria part de les defenses de la vila murada almohade. Va pertànyer als comtes d'Altamira.
La seva planta és poligonal, i els seus elements més excel·lents són la sòlida torre major quadrangular i les torrasses cilíndriques que protegeixen els seus cantons.

## Estat de conservació

Actualment està restaurat i en perfecte estat de conservació albergant el Museu Arqueològic Alejandro Ramos.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1672. Data de consulta: 30 setembre 2023.
# Omrí

Segons la Bíblia, Omrí (en hebreu, עמרי Omriyyāh) o Amrí, va ser el sisè rei del Regne d'Israel després de la seva divisió. La seva capital va ser Tirsà, que sembla que s'ubicava a prop de Siquem. Va governar 4 anys lluitant en una guerra civil contra Tibní i 8 anys sol amb poder absolut, entre 885-874 a.n.e. segons la cronologia tradicional, o entre 951-940 a.n.e. segons la cronologia bíblica.
Quan Zimrí va intentar usurpar el tron, l'exèrcit va fer rei a Omrí, que ja era el seu cap. No sabem més d'ell, només que va fundar la tercera dinastia del nou Regne d'Israel, després de la de Jeroboam i Baixà. Pel que fa a Zimrí, només va durar 7 dies. Quan es va veure sense sortida, al palau reial de Tirsà, va calar foc a la casa amb ell a dins. Però Omrí no trobaria des d'aleshores un camí fàcil.
Un tal Tibní, fill de Guinat, del qual no se sap res més, va aconseguir que la meitat del poble el vulgués com a rei. Així va esclatar una guerra civil que va durar 4 anys. Tibní va morir finalment, tot i que no se sap com. Però Omrí va assolir el poder absolut.
Cap a la meitat del seu regnat, Omrí va prendre la sàvia decisió de traslladar la seva capital, Tirsà, que era una ciutat fàcil de capturar. Va comprar una muntanya molt adequada com a fortalesa, i va edificar-hi una nova ciutat, Samaria, capaç de resistir setges prolongats.
En el transcurs del seu regnat, Omrí es va trobar amb diversos revessos, com haver de lliurar algunes ciutats al rei de Síria i pagar tribut a Assíria. Això el convertia en el primer rei israelita en fer-ho. Després de 8 anys de regnat, va morir i va ser enterrat a Samaria. El seu fill Acab el succeiria.

## Historicitat d'Omrí

A l'Estela de Moab, el rei moabita Mesha explica la dominació patida pels reis israelites Omrí i el seu fill Acab.

## Referències

* ↑ 1Re 16:8-20
* ↑ 1Re 16:21-23, 29
* ↑ 1Re 16:23, 24
* ↑ 1Re 20:34
# Oriol Mercadal Fernàndez

Oriol Mercadal Fernàndez (Barcelona, 1963 - 15 de desembre de 2017) va ser un historiador, arqueòleg, investigador i activista cultural català.
Nascut a Barcelona, era llicenciat en Filosofia i Lletres per la UAB i especialista en prehistòria i arqueologia. Mercadal residia a la Cerdanya, on vivia des de l'any 1989 i era el director del Museu Cerdà de Puigcerdà, des del principi dels anys 90, i un dels referents en la recerca històrica i cultural de la Cerdanya. Des del Museu, va voler també relligar l'Alta i la Baixa Cerdanya en un projecte cultural comú. Al llarg de les tres darreres dècades, va encapçalar l'obertura de les diverses parts de l'equipament i també la seva dinamització. També era vicepresident segon del Grup de Recerca de Cerdanya, entitat a la qual ha estat vinculat des de la seva fundació l'any 2008. Mercadal ha estat un dels grans referents del món de la recerca i de la cultura de la Cerdanya. Com a arqueòleg va participar en les excavacions de Montlleó, del Jaciment Arqueològic del Castellot de Bolvir, del Fòrum romà i Castell de Llívia, del Tossal de Baltarga, convent de Sant Domènec de Puigcerdà, entre moltes altres. També va ser un prolífic historiador, articulista, micòleg i cantant a la Polifònica de Puig-reig.
Oriol Mercadal va morir del 15 de desembre, amb 54 anys, a causa d'una complicació en una afectació de salut relacionada amb una trombosi, que ja l'havia obligat a ingressar a l'hospital.

## Referències

* 1 2 3 Spa, Miquel. «Mor l'activista cultural i director del Museu de Puigcerdà, Oriol Mercadal». Regió 7, 16-12-2017 [Consulta: 22 febrer 2018].
* ↑ «Mor Oriol Mercadal, director del Museu Cerdà». RàdioSeu, 15-12-2017 [Consulta: 22 febrer 2018].
* ↑ «Decés d'Oriol Mercadal, director del Museu Cerdà de Puigcerdà». Nació Digital, 16-12-2017. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2018 [Consulta: 22 febrer 2018].
# Orfeó Atlàntida

L'Orfeó Atlàntida és una entitat cultural fundada el maig de 1926 al barri d'Hostafrancs de Barcelona.

## Bibliografia

* Cinquanta Anys d'Orfeó Atlàntida; 1926 -1976 Joan Pelegrí i Partegàs

## Enllaços externs

* Orfeó Atlàntida - Lloc web oficial
# Ouera

«Ouera» té aquests significats:
* Ouera, vas petit per a servir un ou bullit
* Ouera, recipient per a transportar o guardar-hi ous
* Ouera, ovari dels ocells
# Oued el Melah

El oued el Melah (àrab: وادي المالح, wādī al-Mālaḥ) és un riu de Tunísia a les governacions de Gafsa i Tozeur, que generalment és sec, excepte quan plou. Es tracta més que d'un riu, d'un conjunt de torrents de la regió entre Gafsa i Tozeur amb una distància de 70 km, que formen un uadi de recorregut rectilini. El uadi desaigua al Chott El Gharsa. La pluviometria reduïda de la regió fa que no porti aigua la major part de l'any, excepte en moments de pluja, generalment a la tardor i a l'hivern.

## Referències

* ↑ The new international atlas (en anglès). Chicago: Rand McNally, 1993.
* ↑ Frigui, Hassen Lotfi. Ressources en eaux Transfrontalières en Tunisie ( PDF) (en francès). Tunis: République Tunisienne / Ministère de l’Agriculture, des Ressources Hydrauliques et de la Pêche / Direction Générale des Ressources en Eau, 20/12/2017.
# Ludwig Gotthard Kosegarten

Ludwig Gotthard Kosegarten (1 de febrer de 1758 – 26 d'octubre de 1818), també conegut com a Ludwig Theobul o Ludwig Theoboul, va ser un poeta alemany i predicador luterà.
Kosegarten va néixer a Grevesmühlen, en el Ducat de Mecklenburg-Schwerin. Després d'estudiar teologia a la Universitat de Greifswald, va servir com a pastor de l'església Altenkirchen, a l'illa de Rügen, en aquell temps una part de la Pomerània Sueca.
Després de la seva ordenació el 1792 va obtenir el rectorat de l'església parroquial d'Altenkirchen, a Rügen. En aquesta càrrec va fer uns famosos sermons en els penya-segats a prop de Vitt. Va anar allà amb els pescadors d'areng, perquè durant l'època de pesca de l'areng no podien anar a l'església d'Altenkirchen. Aquests sermons van tenir un gran èxit, i gràcies a això es va aixecar la capella de Vitt el 1806. Durant la seva estada a va fer escrits sobre l'illa, que va donar fama tant Rügen com Kosegarten.
Els llibres de Kosegarten foren cremats el 18 d'octubre de 1817 al Wartburg festival. Va influir sobre l'obra de Philipp Otto Runge, Caspar David Friedrich, i alguns dels seus poemes passaren a formar part d'alguns lieder de Franz Schubert.

## Referències

* Lewis Holmes. Kosegarten: The Turbulent Life & Times of a Northern German Poet. Peter Lang, Jan 1, 2004
# Torre de Ginebret

La torre de Ginebret és una torre de vigilància situada al vessant oriental de la vall de la riera de Merlès, a Santa Maria de Merlès (Berguedà), damunt d'una petita elevació. És un edifici declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

S'observen les restes de grans murs sota Santa Maria de Pinós o del mas del Ginebret. Només es conserva l'angle nord-occidental i una part de l'angle sud-occidental. El nucli de la fortalesa té una amplada de 4,80 m i una longitud d'uns 11 m. i un gruix dels murs de 90 cm. A la banda occidental d'aquest edifici s'adossava una construcció amb una amplada de 2,80 m i una llargada -de llevant a ponent- de 2,20 m. Al pany de paret de tramuntana s'endevinen dos pisos gràcies a dos rengles de forats que disten entre ells uns 50 cm i estaven destinats a sostenir les bigues dels trespols de fusta. Al nivell de la planta baixa hi ha espitlleres. Al primer pis, una finestra de la qual es veu el muntant septentrional. Els murs són formats per carreus grossos (25 X 35 cm), escairats i ben treballats. A les juntures hi ha morter però el reble és format de pedres i fang. Segurament, cal datar aquest castell vers la segona meitat del segle xii.

## Història

La recerca d'un castell de Pinós que fos el bressol que donà nom a la noble família dels Pinós ha estat controvertida. Entre altres hipòtesis, Pere Català i Roca afirmava que el castell de Pinós era la torre de Ginebret. Això no obstant, els últims treballs semblen demostrar que el castell de Pinós que donà nom a la família Pinós és el del comtat de Berga, avui comarca del Solsonès.
Però, si la torre de Ginebret no és el castell de Pinós, què era? Segurament aquestes restes corresponen a una casa forta o «domus» senyorial, el nom de la qual s'ha perdut, que seria el centre d'un alou important, o bé seria una fortalesa que protegia la carretera de Cardona a Osona de gran trànsit a l'edat mitjana i ensems protegia el Mercadal que hi havia pels seus voltants.
Els últims treballs apunten a la hipòtesi que les restes de la fortalesa propera a Sant Pau de Pinós corresponen a una torre fortificada o "domus" senyorial que devia ser el centre d'un important alou que protegia el camí d'Osona a Cardona en aquest sector del Baix Berguedà.
A la comarca del Berguedà es conserven restes de «turres», és a dir, masies fortificades promogudes per les noves colonitzacions laiques i eclesiàstiques i aparegudes des de la meitat del segle xii. Probablement, la torre de Ginebret n'és l'exemple més clar.

## Referències

* 1 2 «Torre de Ginebret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
* 1 2 Bolòs i Masclans, Jordi. «Torre de Ginebret». A: El Berguedà. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1985, p. 488-490 (Catalunya Romànica, XII). ISBN 84-8519-469-1.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya. Arquitectura
* Generalitat de Catalunya Inventari Patrimoni
# Soniatxnossilia

Soniatxnossilia (en (ucraïnès): Сонячносілля, en rus: Солнечноселье, Solnetxnossélie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 139 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1945 la vila es deia Airgul.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Solnetxnossélie d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Учь азиз дюрбеси (Айвовое / Эфендикой, АР Крым)». IMUSLIM. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Встречается также написание Коджа-Сала
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Hiperprosèxia

La hiperprosèxia és un terme mèdic que es refereix a un trastorn de l'atenció en la qual el subjecte es concentra excessivament en un esdeveniment, a tal punt que es veu incapacitat o exclou tot altre estímul. Sol ser característica en els deliris, en els estats ansiosos, maníacs i depressius i en la hipocondria. De vegades s'aconsegueix per ensinistrament. A la hiperprosèxia es dona un canvi continu en la focalització de l'atenció. Sol anar associat amb un constant canvi en el curs del pensament que juntament amb la taquipsíquia i el mecanisme d'associació d'idees constitueix la fuga d'idees. És característic de les persones amb episodis o trastorns maníacs.

## Vegeu també

* Hipoprosèxia
* Pseudoprosèxia
# Resolució 1618 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1618 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 4 d'agost de 2005. Després de reafirmar les resolucions sobre la situació a Iraq, inclosa la Resolució 1546 (2004), el Consell va condemnar els atacs terroristes que s'havien produït a l'Iraq i va expressar la seva determinació de lluitar contra el terrorisme.

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va començar expressant el seu suport al poble iraquià durant la transició política, malgrat els atacs al país. Va reafirmar resolucions 1267 (1999), 1373 (2001) i 1566 (2004), la Carta de les Nacions Unides i la necessitat de combatre l'amenaça del terrorisme. Es va donar la benvinguda als passos del govern iraquià per emprendre el diàleg nacional.

### Actes

La resolució va condemnar els atemptats terroristes que havien tingut lloc a Iraq, especialment els que havien tingut lloc en les últimes setmanes, i el segrest i atacs a diplomàtics estrangers. En aquest sentit, el Consell va expressar condolences a les víctimes, a les seves famílies i al govern de l'Iraq.
El Consell va afirmar que el terrorisme no podria afectar la transició política i econòmica a l'Iraq, i es va exigir a tots els estats que complissin les obligacions contingudes en diverses resolucions relatives al terrorisme, inclosos els responsables, els organitzadors i els patrocinadors dels atacs a la justícia. A més, també se'ls va demanar que ajudessin l'Iraq a proporcionar protecció a funcionaris diplomàtics estrangers i de les Nacions Unides i altres civils estrangers que treballaven al país.

## Referències

* ↑ «Security Council condemns in 'strongest terms and without reservation' terrorist attacks in Iraq». United Nations, 04-08-2005.
* ↑ Cardosa, Amy V. Iraq at the crossroads. Nova Publishers, 2007, p. 45. ISBN 978-1-60021-329-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Guerra de l'Iraq

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org