OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 2156 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2156 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 de maig de 2014. El Consell a ampliar el mandat de la Força Provisional de Seguretat de les Nacions Unides per a Abyei (UNISFA) durant quatre mesos, fins al 15 d'octubre de 2014.

## Detalls

El Consell observa que la desmilitarització pactada de la Zona Fronterera Segura Desmilitaritzada i la implementació del Mecanisme de Vigilància de Fronteres Conjuntes s'havien estancat. Sudan del Sud no estava d'acord amb la ubicació de la línia central de la frontera entre Sudan i Sudan del Sud i es va retirar temporalment del mecanisme de vigilància. Els presidents d'ambdós països havien parlat recentment. El Consell els va instar a continuar les negociacions sobre l'estatus de la regió d'Abyei i l'acord del 20 de juny de 2011, relatiu a l'establiment d'una administració i la policia a la zona. A causa de l'absència d'aquests organismes, hi va haver un perill permanent de violència intracomunitària a la regió.
El mandat de la UNISFA es va estendre fins al 15 d'octubre de 2014 i es va mantenir el nombre de tropes al lloc. la resta d'efectius autoritzats per la Resolució 2104 no hi serien enviats fins que no es reprengués el Mecanisme de Vigilància de Fronteres. A aquest respecte, es van fer esforços per determinar la línia central de la zona desmilitaritzada. Alhora es va repetir que aquesta línia central no tenia un valor legal pel que fa al límit actual o futur.
El Consell també va condemnar la presència de l'exèrcit Sudanès del Sud, de la policia petroliera sudanesa i de les milícies (sudaneses) Misseriya a Abyei. L'àrea havia d'estar desmilitaritzada i només hi tindrien accés la UNISFA i la policia d'Abyei. També es va informar que algunes comunitats de la zona estaven fortament armades i que s'havien de desarmar. El consell va instar dos governs a organitzar una conferència de pau per als líders tribals de Ngok Dinka i Misseriya, alhora que els va convidar a cooperar plenament en la investigació sobre l'assassinat d'un casc blau i un capità Ngok Dinka.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC renews mandate of UN force in Abyei as resolution 2156», 29-05-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Subbotniks

Els subbotniks (rus: Субботники, literalment, Subbotniki") són un dels organismes religiosos coneguts amb el nom de "sectes cristianes judaïtzants". Els subbotniks inicialment diferien molt poc d'altres societats jueves. Va aparèixer per primera vegada durant el regnat de Caterina II de Rússia, cap al 1780. Segons informes oficials del govern imperial, la majoria dels seguidors de la secta mantenia el brit milah, creia en el monoteisme absolut en comptes de la Santíssima Trinitat cristiana, va acceptar només la Bíblia hebrea, i va observar el dissabte en comptes de diumenge. Segons la mateixa font, alguns d'ells, com, per exemple, els subbotniks de Moscou, no es circumcidaven i creien en Jesús, en relació amb ell només com un sant profeta i no com el fill Déu. Altres grups haurien esperat l'arribada del Messies com a rei de la terra. Després de la caiguda de la Unió Soviètica, molts Subbotniks van fer alià, de Rússia cap Israel, com a part de l'èxode de més d'un milió de jueus russos.

## Referències

* ↑ Tallman, Matthew W. Demos Shakarian: The Life, Legacy, and Vision of a Full Gospel Business Man (en anglès). ProQuest, 2009, p. 79. ISBN 1109127405.

## Enllaços externs

* Article dels Subbotniks
# Serp de l'arc de Sant Martí

La Serp de l'arc de Sant Martí és el terme comú d'una divinitat que rep diversos noms dins de les cultures dels aborígens australians. Fa referència a una criatura primordial que en emergir de la terra va crear el relleu amb els seus moviments i que controla l'accés a l'aigua. La serp té enormes dimensions i pot aparèixer com un animal totèmic mascle o femella segons el grup aborigen de què es tracti. Se la pinta amb nombrosos colors que són els causants del seu nom. Els colors han rebut dues interpretacions diferents: el lligam amb l'arc de Sant Martí pel vincle amb l'aigua o bé la successió de les estacions, que depenen de l'ordre mundial que aquesta serp garanteix. La serp també va ser l'origen de la vida.

## Referències

* ↑ William M. Clements (ed.). The Greenwood Encyclopedia of World Folklore and Folklife. Westport, CT: Greenwood Press, 2006
# Platypelis tuberifera

Platypelis tuberifera és una espècie de granota arborícola que viu a Madagascar.
És una espècie arborícola de la selva tropical, més sovint observada a les axil·les de les fulles de Pandanus. També es produeix en vegetació secundària i degradada, però no en zones completament obertes. Cria en axil·les de fulles de Pandanus per desenvolupament larvari.
El seu hàbitat forestal retrocedeix a causa de l'agricultura de subsistència, l'extracció de fusta, la fabricació de carbó vegetal i la propagació invasiva d'eucaliptus, la pastura de bestiar i l'expansió d'assentaments humans. També es podria veure afectat per la collita de Pandanus, que s'utilitza per a les teulades.

## Referències

* ↑ Vences, Miguel; Glaw, Frank. «Platypelis tuberifera» (en anglès). AmphibiaWeb. University of California. [Consulta: 7 setembre 2019].
* 1 2 Amphibian Specialist Group «Cophyla tuberifera: IUCN SSC : The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T57964A84180205» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016, 25-02-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-1.rlts.t57964a84180205.en. ISSN: 2307-8235.

## Bibliografia

* Glaw, Frank; Vences, Miguel. A field guide to the amphibians and reptiles of Madagascar. (3a ed. 2006), 1994. ISBN 9783929449037.
# Resolució 2158 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2158 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 de maig de 2014. El Consell a ampliar el mandat de la Missió d'Assistència de les Nacions Unides a Somàlia (UNSOM), establerta fa un any per la Resolució 2102. La UNSOM ha de treballar conjuntament tant amb l'AMISOM com amb l'Oficina de les Nacions Unides de Suport a AMISOM (UNSOA).

## Detalls

El Consell assenyala la necessitat urgent d'un sistema federal per a Somàlia, amb la introducció d'una constitució federal i la preparació d'eleccions per 2016. Alhora mostrava preocupació per les tensions a Baidoa i la possible confrontació entre Puntland i Somaliland.
El mandat de la UNSOM es va ampliar per dotze mesos. Alhora, va condemnar durament els atacs terroristes d'Al-Xabab a la regió de Mogadiscio. També li causava preocupació la situació humanitària al país, on 2,9 milions de persones necessitaven assistència d'emergència.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends UNSOM for one year under broader mandate», 29-05-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Stefano Benni

Stefano Benni, és un escriptor italià nascut a Bolonya l'any 1947.
És un dels escriptors vius més populars d'Itàlia. Va escriure per al diari comunista Il manifesto i molts altres mitjans italians, entre els quals destaca La Repubblica. Des de 1999 dirigeix un cicle internacional de jazz i és un dels fundadors de la Pluriversitat de la imaginació, que va ser creada en l'associació Italo Calvino de Bolonya i ara és una escola itinerant de teatre i lectura en veu alta.
Les seues novel·les són una sàtira de la societat italiana de les últimes dècades, a través de la construcció de mons i situacions imaginàries. El seu estil incorpora gran quantitat de jocs de paraules, neologismes i paròdies dels més variats gèneres i autors. La seua obra ha sigut portada al cinema a vegades, com és el cas de la pel·lícula francesa d'animació Foot 2 rue, també sèrie de televisió, ambdues basades en el llibre La Compagnia dei Celestini.
Les seues primeres publicacions són poemaris i la novel·la de ciència-ficció en clau d'humor Terra (1983), que de seguida va ser traduïda a l'alemany, anglés, francés o espanyol. Al català s'han traduït el seu llibre de relats El bar sota el mar (1987), les seues novel·les, Elianto (1996), Margherita Dolcevita (2005) i l'inclassificable llibre-recital Blues en setze. Balada de la ciutat en dol (1998).

## Traduccions al català

| Títol original | Any de publicació original | Títol en català | Traductor/a |
| "Il bar sotto il mare" | 1987 | "El bar sota el mar" | Anna Torcal i Salvador Company |
| "Elianto" | 1996 | "Elianto" | Anna Torcal i Salvador Company |
| "Blues in sedici. Ballata della città dolente" | 1998 | "Blues en setze. Balada de la ciutat en dol" | Lucia Pietrelli, Jaume Cristòfol Pons Alorda i Pau Vadell i Vallbona |
| "Margherita Dolcevita" | 2005 | "Margherita Dolcevita" | Anna Torcal i Salvador Company |
# Setge d'Avinyó (737)

Després de la batalla de Tours, les noves agressions dels musulmans a la zona d'Arle i l'aliança de Maurontus amb Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí en contra dels francs obligaren Carles Martell a promoure una nova expedició contra ells, aplegant un gran exèrcit de francs i borgonyons, apoderant-se d'Avinyó escalant les muralles amb escales de corda i usant maquinària de setge. La ciutat fou cremada després de la seva captura.

## Conseqüències

Després de prendre la ciutat, va travessar el Roine, assetja Arbuna, on es troba el general de les forces musulmanes Athima, i derrota a la batalla del Berra l'exèrcit comandat per Amir ibn Ailet a qui havia enviat Uqba ibn al-Hajjaj as-Salulí a socórrer la ciutat, però finalment no entrà en ella.

## Referències

* 1 2 (castellà) Francisco Codera y Zaidín, Estudios Criticos de Historia Arabe Española, p. 324-5
* ↑ (anglès) Geary, Patrick J. Before France and Germany. Oxford University Press: 1988
* ↑ (anglès) Halsall, Guy (2003). Warfare and Society in the Barbarian West 450-900. London: Routledge. ISBN 0-415-23939-7, p. 226.
* ↑ (anglès) Mastnak, Tomaz (2002). Crusading Peace: Christendom, the Muslim World, and Western Political Order. University of California Press. ISBN 0-520-22635-6, p. 101.
* ↑ Rovira i Virgili, Antoni. Història Nacional de Catalunya, volum II. Edicions Pàtria, 1920, p. 340.
# Port d'Addaia

El port d'Addaia és una cala de Menorca situada entre els termes de Maó i d'Es Mercadal, a la costa septentrional de l'illa. Té 3,5 quilòmetres de longitud i poca profunditat. Aquesta cala està tancada per les illes d'Addaia (dues petites illes i un illot). Pertany al municipi d'Es Mercadal i és el tercer port més important de l'illa. La cala està situada entre el Parc Natural de s'Albufera des Grau i la Reserva de la Biosfera del Nord de Menorca.
Molt a prop del port es troben les salines d'Addaia, començades a explotar el 1753. Durant el període 1.798-1.802 els anglesos varen construir una torre de defensa a l'entrada del port. El general Charles Steward havia ocupat l'illa per a la Gran Bretanya per tercera vegada, després d'haver desembarcat a la vora occidental del port d'Addaia.

## Referències

* 1 2 3 «Port d'Addaia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Parc Natural de s'Albufera des Grau
* ↑ Govern de les Illes Balears, Reserva de la Biosfera del Nord de Menorca
* ↑ Es Mercadal, Port d'Addaia
# La sardana

La sardana és una pintura a l'oli sobre tela de Francesc Xavier Nogués i Casas dipositada a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer (Vilanova i la Geltrú, el Garraf), la qual fou pintada l'any 1939.

## Context històric i artístic

Xavier Nogués va néixer a Barcelona el 1873. Treballà uns quants anys de dependent de ferreteria, però la visió directa de Goya amb motiu d'un viatge a Madrid el va fer decidir a dedicar-se exclusivament a l'art. Després de dos viatges a París (el 1901 i el 1903), en el segon dels quals hi residí durant un any, deixà el realisme negre que practicava i, entusiasmat per Cézanne i Gauguin, va evolucionar, partint d'aquests autors, cap a un sintetisme d'arrel popular, com el d'Aragay. L'obra fonamental de Nogués no és pas la pintura a l'oli sinó els gravats, els dibuixos, les caricatures, els cartells, la pintura mural i la pintura aplicada (ceràmica, vidre, etc.). La sèrie de dibuixos de l'any 1919 que va titular La Catalunya pintoresca reflecteix un món fort i de saborosa vida que correspon exactament a una societat catalana treballadora i somiadora, progressista i tradicional, alegre i moderada. Aquest esperit popular, que impregna també els murals, plens de gràcia burlesca, del celler de les Galeries Laietanes (1915), avui al MNAC, ha estat considerat per Alexandre Cirici i Pellicer com el paral·lel pictòric de l'esperit de sàtira de Guerau de Liost, el llibre del qual il·lustrà l'any 1927. Més tard, realitzà altres murals en colors delicats com els del domicili del seu amic i col·leccionista Lluís Plandiura i Pou sobre temes de cançons populars catalanes, i els del despatx del batlle a l'Ajuntament de Barcelona (1929) que porten els títols L'aventurer i el capità i El senyor Esteve, prou expressius d'una projecció idealitzada de Catalunya.

## Descripció

La pintura a l'oli no és gaire abundant en la seua producció. Caracteritzada pels matisos fins i els colors apagats, de vegades poètica, d'altres popular, sovint s'hi barreja d'una manera sorprenent la tendència de l'autor a la caricatura.

## Referències

* 1 2 3 Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 194-195.

## Enllaços externs

* 100 obres de la pintura catalana, a l'espai d'entitats Toc - Eix Diari (català)
* Xavier Nogués a la Col·lecció del Museu Víctor Balaguer Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine. (català)
# Richmond (Kansas)

Richmond és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 510 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Richmond tenia 510 habitants, 172 habitatges, i 129 famílies. La densitat de població era de 703,3 habitants/km².
Dels 172 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 25,0% no eren unitats familiars. En el 22,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 30,0% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 39.531 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.500 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 14.730 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Richmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Richmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Steilacoom

Steilacoom és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 6.049 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Steilacoom tenia 6.049 habitants, 2.570 habitatges, i 1.721 famílies. La densitat de població era de 1.128,3 habitants per km².
Dels 2.570 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.113 $ i la renda mediana per família de 54.725 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.505 $ mentre que les dones 34.136 $. La renda per capita de la població era de 27.124 $. Aproximadament el 6,9% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Steilacoom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Steilacoom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Fetiasita

La fetiasita és un mineral de la classe dels òxids. El nom reflecteix la seva composició química: ferro (Fe), titani (Ti) i arsènic (As).

## Característiques

La fetiasita és un òxid de fórmula química (Fe$^{3+}$,Fe$^{2+}$,Ti)₃(As₂O₅)O₂. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1994. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fetiasita pertany a «04.JB: Arsenits, antimonits, bismutits; amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: manganarsita, magnussonita, armangita, nanlingita, asbecasita, stenhuggarita, trigonita, finnemanita, gebhardita, derbylita, tomichita, graeserita, hemloïta, freedita, georgiadesita i ekatita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres obtingudes a dos indrets: l'àrea del mont Cervandone, a l'Alp Devero, dins la província de Verbano-Cusio-Ossola (Piemont, Itàlia), i la localitat de Gorb, a Goms (Valais, Suïssa). Més tard també ha estat descrita al districte de Condobolin, a Nova Gal·les del Sud (Austràlia). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fetiasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 agost 2021].
# Pokrov

Pokrov (en rus Покров) és una ciutat de l'óblast de Vladímir, Rússia. Es troba a la vora esquerra del Kliazma a 82 km de Vladímir, la capital de la província, i a 18 de Petuixkí, el centre administratiu de la regió. El 2010 tenia 15.475 habitants.

## Història

La ciutat prové del segle xvii, quan va néixer com a poble lligat al monestir Antonieva Pokrovskaia. El nom deriva de l'advocació del monestir.
El 1778 va rebre l'estatus de ciutat per decret de Caterina II de Rússia.

## Cultura i llocs d'interès

A la ciutat hi ha diversos edificis del segle xix, entre els quals cal destacar l'església de la Protecció i la Intercessió de la Mare de Déu i l'església de la Trinitat.

## Economia i transports

La companyia més important de la ciutat és la fàbrica de caramels de la multinacional americana Mondelēz International, que fou entre el 1996 i el 2001 propietat de la companyia alimentària alemanya Stollwerck i posteriorment reconstruïda amb algunes alteracions. A més de companyies tèxtils i farmacèutiques, també n'hi ha de materials de construcció.
La ciutat es troba en la línia de ferrocarril del 1862 entre Moscou i Nijni Nóvgorod, al kilòmetre 110 de la línia, per on passa la major part dels trens del Transsiberià cap a l'oest de Moscou.

## Galeria d'imatges

* Vista de la catedral.
* Detall de les cúpules de la catedral.
* Vella casa de fusta al carrer Lenin.
* Detall del carrer Lenin.
* El Xitka.
* El çXitka en època de pujades.
* Estació de tren.
* La ruta europea E22 per Pokrov.
# Jongfryske Mienskip

Jongfryske Mienskip (frisó Comunitat de Joves Frisons) era una societat frisona de caràcter nacionalista i literari, dirigida pel metge Douwe Kalma (1896-1953). Aplegava una nova generació d'estudiants i d'intel·lectuals, cansats del to didàctic i moralitzant de la majoria d'escriptors frisons d'aleshores.
Reclamaven que el neerlandès fos relegat a ser la segona llengua a Frísia, i aspiraven a ampliar l'autogovern de la província amb el reconeixement previ del dret a l'autodeterminació. Alhora, afirmaven l'afinitat ètnica i nacional amb els frisons d'Alemanya i el seu parentiu pannacional tant amb els anglesos com amb els escandinaus, veritables pobles germànics, davant els alemanys i neerlandesos mestissats. El 1916 publicaren el seu programa polític, Frislân foar frysken (Frísia per als frisons), on aspiraven a tenir una relació quasi federal amb els Països Baixos i incloïen una proposta d'autarquia econòmica.
D'antuvi era enfrontada a les dues altres associacions frisones, Fryske Selskip, i la confessional Kristlik Selskip foar Fryske Tael en Skriftennisse (Societat Cristiana per la llengua i literatura frisones), fundada el 1908. Però amb aquesta darrera va aproximar postures quan el 1924 n'escollí com a cap Eelstje Folkerstma, qui el 1930 formularia un programa polític que coincidia bàsicament amb el publicat el 1916, basat en l'autogovern, l'autodeterminació, la cooficialitat del frisó a totes les esferes i a l'ensenyament, i la formació d'un govern frisó amb plenes competències legislatives. També contactaren amb els militants regionalistes de la Frísia Oriental, com l'Ostfriesische Landschaft, interessats per reviure el parentiu entre tots els pobles frisons. Organitzarien Congresos PanFrisons entre el 1925 i el 1937.
El 1920 tenia uns 800 socis i el 1938 patrocina la creació el 1938 de la Fryske Akademy (Acadèmia Frisona) per tal d'estudiar l'idioma i patrocinar-ne el seu ús a nivell oficial. En l'àmbit polític, fidel al seu ideari d'esquerres, fundaren la Sosiael Demokratysk Frysk Forbân (Unió Socialdemòcrata Frisona) o SDFF, que formaria part del SDAP neerlandès, molt arrelat al país des del 1886 i que mercè al poeta Piter Jelles Troelstra es mostrava favorable a les reivindicacions lingüístiques i culturals dels nacionalistes, bé que no de les polítiques. Douwe Kalma, però, evolucionà cap a la dreta.
Després de la Segona Guerra Mundial molts dels seus membres evolucionaren cap a altres grups, i el 1962 els pocs supervivents s'aplegaren en el Fryske Nasjonale Partij (Partit Nacional Frisó).