OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Qaasuitsup

Qaasuitsup (en groenlandès: Quaasuitsup Kommunia, que significa 'lloc de foscor polar') és un extens municipi de Groenlàndia que agrupa els antics municipis de Kangaatsiaq, Aasiaat, Qasigiannguit, Ilulissat, Qeqertarsuaq, Uummannaq, Upernavik i Qaanaaq. Establert l'1 de gener del 2009, té una superfície de 660.000 km² (comparable amb la de França) i 17.498 habitants, segons el cens de l'any 2013.
El centre administratiu del municipi és Ilulissat (en danès: Jakobshavn). Oficialment és el municipi més extens del món, si no es té en compte el municipi xilè antàrtic, ja que aquest territori no està reconegut internacionalment per aplicació del Tractat Antàrtic.

## Geografia

El municipi se situa al nord-est de Groenlàndia. Al sud limita amb el municipi de Qeqqata, i al sud-est amb el de Sermersooq (no obstant això, la frontera és una línia recta que va de nord a sud (meridià 45° Oest), a través del centre de la glacera continental groenlandesa (en groenlandès: Sermersuaq), i per això no hi ha trànsit entre ambdós municipis. A l'est i al nord-est limita amb el Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia.
A l'extrem sud de la línia costanera municipal es troben les aigües de la badia de Disko, una entrada de la més gran badia de Baffin, que s'enfila cap al nord fins a la badia de Melville. La costa del nord-est de la badia de Baffin està esquitxada de les illes de l'arxipèlag d'Upernavik, localitzades completament dins del municipi. Al nord-oest, prop de Qaanaaq i Siorapaluk, els límits municipals s'estenen fins a l'estret de Nares, que separa Groenlàndia de l'illa d'Ellesmere.
Dinamarca reclama l'illa de Hans com a part de Qaasuitsup, mentre que el Canadà considera que és part del territori de Nunavut.

## Localitats i assentaments

* Aappilattoq
* Aasiaat (Egedesminde)
* Akunnaaq
* Attu (Groenlàndia)
* Iginniarfik
* Ikamiut
* Ikerasaarsuk
* Ikerasak
* Ilimanaq (Claushavn)
* Illorsuit
* Ilulissat (Jakobshavn)
* Innaarsuit
* Kangaatsiaq
* Kangerluk
* Kangersuatsiaq
* Kitsissuarsuit
* Kullorsuaq
* Moriusaq
* Naajaat
* Niaqornaarsuk
* Niaqornat
* Nutaarmiut
* Nuugaatsiaq
* Nuussuaq (Kraulshavn)
* Oqaatsut (Rodebay)
* Qaanaaq (Thule)
* Qaarsut
* Qasigiannguit (Christianshåb)
* Qeqertaq
* Qeqertat
* Qeqertarsuaq (Godhavn)
* Saattut
* Saqqaq
* Savissivik
* Siorapaluk
* Tasiusaq
* Ukkusissat
* Upernavik
* Upernavik Kujalleq
* Uummannaq

## Llengua

El dialecte occidental del groenlandès, el kalaallisut, es parla als assentaments de la costa occidental i del nord-oest. Al voltant de Qaanaaq també es parla l'inuktun. La majoria de la població també sap parlar danès.

## Vegeu també

* KANUKOKA

## Referències

* ↑ Qaasuitsup Municipality Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (grenlandès)
* ↑ Greenland in Figures 2013. Statistics Greenland. ISBN 978-87-986787-7-9 [Consulta: 2 setembre 2013].
* ↑ «Fakta om kommunen» (en danès). Qaasuitsup Municipality, Official Website. Arxivat de l'original el 30 d’octubre 2010. [Consulta: 8 juliol 2010].
# Qabul Kan

Qabul Kan fou un cap dels ulus (tribu) mongol, besnet de Qaidu que va viure a començaments del segle xii. Portava el títol reial (kan) el que indicava que tenia poder sobre altres tribus. Pòstumament la "Història secreta" li dona el títol imperial (Qabul kakan).
Va ser el primer que va gosar enfrontar als reis Jin (jurchen) de la Xina del nord; la llegenda el fa primer vassall dels Jin, que va ser rebut pel sobirà jurchen a Pequín, i es va comportar com un salvatge en país civilitzat, que va sorprendre el rei per menjar i beure desmesuradament, i que estirar la barba del seu amfitrió; aquest però el va perdonar i li va fer valuosos regals quan va marxar; però no va tardar a esclatar un conflicte i Qabul kan fou fet presoner pels Jin; es va escapar i va matar als oficials enviats a la seva recerca. La veracitat d'aquests fets és dubtosa i podria tractar-se de representacions al·legòriques de les lluites dels Jin i els nòmades entre 1135 i 1139, quan el general Jin Hou-cha-hou va avançar cap a l'estepa i fou derrotat pels mong-kou.
Va deixar cinc fills, segons la "Història secreta" (1240): Oqin Barkak, Bartan Bator (avi de Genguis Kan i pare de Yesugei), Qutuhtu-monnggur, Qutula Kan i Todoyan-otchigin.
# Ramónie

Ramónie (en rus: Рамонье) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 864 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Racates

Els racates (en llatí rhacatae, en grec antic Ῥακάται) eren una tribu germànica esmentada per Claudi Ptolemeu. Diu que ocupaven, junt amb els teracàtries (Teracatriae) el país que es trobava al sud dels quades a la frontera de Pannònia, però no se'n sap res més.

## Referències

* ↑ Claudi Ptolemeu. Geografia, II, 11,26
* ↑ Smith, William (ed.). «Rhacatae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r agost 2021].
# Quinzè Govern d'Espanya durant la dictadura franquista

El Quinzè Govern d'Espanya durant la dictadura franquista va durar de l'11 de març al 12 de desembre de 1975. Va ser l'últim govern de la dictadura de Franco, ja que Francisco Franco va morir el 20 de novembre de 1975. Un cop el Consell de Regència va proclamar rei Joan Carles I aquest govern va dimitir i se'n formà un de nou ja presidit pel nou rei.

## Fets destacats

Aquest govern es va veure sacsejat per una gran agitació social i el conflicte diplomàtic amb el Marroc per la qüestió del Sàhara Occidental que va culminar amb la Marxa Verda i l'acord tripartit de Madrid (14 de novembre). També fou el govern que va avalar les sentències de mort de Ramón García Sanz, José Luis Sánchez Bravo, Xosé Humberto Baena Alonso, del PCE m-l-FRAP i els acusats de pertànyer a ETA, Angel Otaegi Etxeberria i Jon Paredes Manot. Tots van ser executats per afusellament.

## Composició

* Cap d'Estat
       Francisco Franco Bahamonde
* President del Govern
       Carlos Arias Navarro
* Vicepresident Primer i Ministre de la Governació
       José García Hernández.
* Vicepresident Segon i Ministre d'Hisenda
       Rafael Cabello de Alba y Gracia
* Vicepresident Tercer i Ministre de Treball
       Fernando Suárez González
* Ministre de la Presidència
       Antonio Carro Martínez
* Ministre d'Afers exteriors
       Pedro Cortina Mauri
* Ministre de Justícia
       José María Sánchez-Ventura Pascual
* Ministre de l'Exèrcit
       Francisco Coloma Gallegos (militar)
* Ministre de l'Aire
       Tinent General Mariano Cuadra Medina
* Ministre de Marina
       Almirante Gabriel Pita da Veiga y Sanz
* Ministre d'Industria
       Alfonso Álvarez Miranda
* Ministre de Comerç
       José Luis Cerón Ayuso
* Ministre d'Obres Públiques.
       Antonio Valdés González-Roldán
* Ministre d'Agricultura
       Tomás Allende y García-Baxter
* Ministre d'Habitatge
       Luis Rodríguez de Miguel
* Ministre d'Educació
       Cruz Martínez Esteruelas
* Ministre d'Informació i Turisme
       León Herrera Esteban
* Ministre Secretari General del Moviment
       Fernando Herrero Tejedor
       José Solís Ruiz
* Ministre Comissari del Pla de Desenvolupament
       Joaquín Gutiérrez Cano
* Ministre de Relacions Sindicals
       Alejandro Fernández Sordo

## Canvis

* El 12 de juny de 1975 va morir el ministre Secretari General del Moviment, Fernando Herrero Tejedor sent substituït el 18 de juny per José Solís Ruiz.
* El 20 de novembre de 1975 mor Francisco Franco i després de la interinitat del Consell de Regència presidit per Alejandro Rodríguez de Valcárcel, president de les Corts Espanyoles, assumeix la prefectura de l'Estat Joan Carles I el dia 22 de novembre.

## Referències

* Composició dels governs d'Espanya des de la Segona República
# Quinçac

Quinçac (occità) o Quinsac (francès) és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 105 | - | - | - | - | - | 1 028 | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | - | - | 1 231 | - | - | - | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | 1 068 | 969 | - | 910 | 948 | 884 | 1 013 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 239 | 1 422 | 1 527 | 1 829 | 1 866 | 1 764 | 1 927 | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-1995 | André Daigné | |
| 1995-2001 | Jean-Michel Dupont | |
| 2001-2008 | Lucien Alloza | PCF |
| des del 2008 | Lionel Faye | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Casto Espinosa Barriga

Casto Espinosa Barriga (Badajoz, 18 de juny de 1982) és un futbolista professional extremeny, que ocupa la posició de porter.

## Trajectòria

Després de romandre durant quatre anys al Mérida UD (en els quals hi juga set partits), es trasllada al 2003 al CD Logroñés. A l'any següent recala a l'Albacete Balompié, on combina el filial amb les convocatòries en el primer equip.
El 2006 és fitxat pel Reial Betis. En principi és el tercer porter, per darrere de Contreras i Doblas, a la vegada que hi milita al Betis B. A la temporada 07/08, la marxa de l'extremeny i la lesió de Doblas el deixen com a segon porter, per darrere del portuguès Ricardo Pereira. El desembre del 2007, debuta a la màxima categoria. El març del 2008, arriba a discutir-li la titularitat a Pereira.
La temporada campanya següent, l'extremeny comença com a porter titular, condició que perdria a mitja temporada.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Ignasi Pinazo i Martínez

Ignasi Pinazo i Martínez (València, 1883 - Godella, 1970) va ser un escultor valencià, fill del també artista Ignasi Pinazo i Camarlench.

## Trajectòria

Als 9 anys va començar la seva carrera artística de la mà del seu progenitor, i posteriorment va estudiar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, a València, fins que va abandonar els seus estudis per dedicar-se a l'escultura.
L'any 1900 es va traslladar a Madrid on ingressaria al Taller de Marià Benlliure. Quatre anys després va tornar a la seva ciutat natal on va obtenir una pensió de la Diputació de València per a seguir amb la carrera a Roma. Una de les seves primeres obres va ser El gravador Esteve. El 1915 va obtenir la segona medalla a l'Exposició Nacional de Belles Arts, a Madrid, per l'escultura El Saque, amb la qual també obtingué una pensió de la mateixa institució per a Roma i París. L'any 1948 va guanyar la primera medalla amb l'obra Enigma. Altres obres seves, de bronze, marbre o fusta, que destaquen són: Edetana, Flor de València, Tio Quico, L'alcalde de Benifaraig, Roseta, Llevantina, Tors o Obsessió, gairebé totes elles localitzades al Museu de Belles Arts de València. Part del seu ventall artístic d'obres és sobre talles, icones i imatges religioses. També són d'ell els monuments al seu pare i al mestre Alonso a Godella i a València, respectivament. L'any 1970 va morir a Godella (Horta Nord).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Ignasi Pinazo i Martínez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Agramunt Lacruz, Francisco. Diccionario de Artistas Valencianos del Siglo XX (en castellà). Albatros, 1999, p. 1392-1393. ISBN 84-7274-241-5.
# Rudy Molard

Rudy Molard (Gleizé, 17 de setembre de 1989) és un ciclista francès, professional des del 2012 i actualment a l'equip Groupama-FDJ. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la París-Niça de 2018.

## Palmarès

* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Toscana-Terra de ciclisme
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça

### Resultats al Tour de França

* 2013. 73è de la Classificació general
* 2014. 51è de la classificació general
* 2017. 36è de la classificació general
* 2018. 38è de la classificació general
* 2019. 33è de la classificació general
* 2020. 39è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 113è de la Classificació general
* 2016. 30è de la classificació general
* 2018. 14è de la classificació general
* 2022. 31è de la classificació general
* 2023. 29è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2017. 44è de la classificació general
* 2021. 37è de la classificació general
* 2023. 69è de la classificació general

## Enllaços externs

* Rudy Molard a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Estenofàgia

Els organismes estenofàgs (del grec stenos, "estret" i phago, "menjar") són aquells que s'alimenten d'una minsa varietat d'aliments. En canvi, els eurifàgs (del grec eurys, "ample" i phago, "menjar") són aquells organismes que ingereixen aliments molt diversos.
En general, els macròfags tenen tendència a ser estenòfags, és a dir, estan més especialitzats alimentàriament que els micròfags.

## Referències

* ↑ «Estenófago» (en castellà). Dicciomed: Diccionario médico-biológico, histórico y etimológico. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Eurífago» (en castellà). Dicciomed: Diccionario médico-biológico, histórico y etimológico. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Macrófago» (en castellà). Dicciomed: Diccionario médico-biológico, histórico y etimológico. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Micrófago» (en castellà). Dicciomed: Diccionario médico-biológico, histórico y etimológico. [Consulta: 24 gener 2022].
# Aubervilliers

Aubervilliers és un municipi francès, situat al departament de Sena Saint-Denis i a la regió de l'Illa de França. L'any 2005 tenia 71.600 habitants.
Forma part del cantó d'Aubervilliers i del districte de Saint-Denis. I des del 2016, de la divisió Plaine Commune de la Metròpoli del Gran París.
És un centre industrial situat a l'aglomeració suburbana de París travessat pel canal Saint-Denis.
# Lluís Bertran Nadal i Canudas

Lluís Bertran Nadal i Canudas (Vic, 1857 - Barcelona, 1913) fou un escriptor i poeta català.
Dirigí la publicació setmanal de Vic la Gazeta vigatana el 1904 i posteriorment col·laborà en la seva continuació la Gazeta Montanyesa. També col·laborà en La Renaixensa, La Ilustració Catalana i d'altres publicacions.
Fou fundador i primer president de la Societat Catalunya Vella, professor dels Estudis Universitaris Catalans, secretari de l'Orfeó Català i del consell directiu dels jocs florals, dels quals en fou mantenidor el 1906. Fou Membre corresponent de l'Acadèmia de Bones Lletres.
La seva obra literària comprèn poemes i sobretot novel·les, d'ambient rural i situades a la plana de Vic, com Questio de Nom (1881), Margaridoya (1884), Lo beneit i la porqueirola (1888), Benet Roura (1887), Los milions del farinayre (1893) i La Nonada (1904), narracions (Notes de viatge, 1907; Narracions) i poesies (Poesies). Publicà també Galería de vicenses ilustres i Episcopologi de Vic (1904) i l'obra de teatre La Goja (publicada el 1920).
Feu la semblança de Gabriel d'Avilès en la sessió de col·locació del seu retrat en la Galeria de Vigatans Il·lustres i publicà el tercer volum de Episcopologio de Vich (1904) i l'obra de teatre La Goja (publicada el 1920).

## Bibliografia

* MIQUEL S. SALARICH I TORRENTS i MIQUEL S. YLLA-CATALÀ I GENÍS «Vigatans Il·lustres». Publicacions del Patronat d'Estudis Ausonencs Vic. Núm. 5-6.
# Làcios

Laci o Làcios (en grec antic: Δάκιος) és un personatge llegendari al qual els grecs atribuïen la fundació de Faselis (Lícia).
Era natural de Lindos, a l'illa de Rodes, igual que el seu germà Antifem. Tots dos varen rebre de l'oracle de Delfos l'ordre de dirigir-se l'un cap a llevant i l'altre cap a ponent, per fundar cadascú una ciutat. Antifem va fundar Gela, a Sicília, i Làcios la ciutat de Faselis, entre Lícia i Pamfília. Làcios va comprar el terreny necessari per a construir-hi la ciutat a Cilabres, un pastor de Lícia, i li va pagar amb peixos salats. Els habitants de Faselis van construir un santuari a Cilabres, i li oferien pesca salada.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 104 i 308. ISBN 9788496061972.
# Lucy Thompson

Lucy Thompson o Che-na-wah Weitch-ah-wah (Califòrnia, 1856-1932) fou una índia yurok del nord del riu Klamath, qui el 1916 va escriure To the American Indian: reminiscences of a yurok woman. Hi descriu les tradicions del seu poble perquè no desapareguin. El llibre va rebre l'American Book Award dècades més tard. Fora de la llibre se sap que prové de l'"aristocràcia Yurok" i que es va casar amb un home blanc anomenat Milton "Jim" Thompson. Per tant, tenia alguna intenció de fer que els blancs simpàtics entenguessin millor el seu poble, tot i que també va criticar els "blancs" per pràctiques com la sobrepesca.

## Referències

* ↑ Native American Authors Project
* ↑ New perspectives on native North America: cultures, histories, and ... by Sergei Kan, Pauline Turner Strong, Raymond Fogelson, pgs 215-217
* ↑ When worlds converge: what science and religion tell us about the story of ... pg 244

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
* (anglès) Per a aconseguir el llibre a Amazon
# Lucania parva

Lucania parva és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units i Mèxic.

## Referències

* 1 2 «Lucania parva» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Mala leche

Mala leche és una pel·lícula dramàtica xilena estrenada el 16 d'abril de 2004, dirigida per León Errázuriz, coautor del guió amb Matías Ovalle, basat en un conte de Juan Rulfo sobre la pobresa i la marginalitat.

## Sinopsi

Tracta la història de dos joves amics delinqüents que tenen un negoci amb drogues que va malament. Les coses es compliquen quan perden els diners i les drogues. Així que han de recuperar els diners en dos dies per no ser assassinats pel traficant. Per recuperar els diners, inicien una sèrie de crims. És una visió molt realista i fresca de Santiago que no apareix a les targetes postals.

## Repartiment

* Mauricio Diocares
* Luis Dubó
* Tamara Garea
* Adela Secall
* José Herrera
* Loreto Moya
* Ramón Llao
* Camila Leiva

## Recepció

Ha participat en el Festival de Cinema de Gramado i en el Festival de Cinema de Jeonju. Va guanyar el premi Horizontes al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2004.

## Referències

* ↑ Mala leche: Una mirada al mundo de los marginales, El Mostrador, 7 d'abril de 2004
* ↑ Comienza Festival de Gramado con filmes brasileños e hispanos, La Nación,15 d'agost de 2005
* ↑ Película chilena "Mala leche" ganó el premio Horizontes en San Sebastián, emol.com, 25 de setembre de 2004

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Lídia Larrosa i Ribell

Lídia Larrosa Ribell (Sabadell, Vallès Occidental, 1960) és una nedadora, especialitzada en proves de fons, i fotògrafa catalana.
Va desenvolupar tota la seva carrera esportiva al Club Natació Sabadell, va proclamar-se campiona de Catalunya en deu ocasions, destacant en la prova de 800 m lliures. També va aconseguir tres Campionats d'Espanya. El 1975 va batre dues vegades el rècord estatal en 800 m en piscina curta i l'any següent en 1.500 m. També va establir rècords catalans en 400 m i 800 m lliures en piscina de 25 m. Entre 2011 i 2013 va ser vocal del patronat de la fundació del CN Sabadell. Posteriorment, va dedicar-se a la fotografia professional.

## Palmarès
### Campionats de Catalunya

* 1 Campionat de Catalunya d'estiu en 200 m lliures: 1978
* 1 Campionat de Catalunya d'estiu en 400 m lliures: 1976
* 3 Campionats de Catalunya d'estiu en 800 m lliures: 1975, 1976 i 1978
* 1 Campionat de Catalunya d'estiu en 4x100 m lliures: 1976
* 1 Campionat de Catalunya d'estiu en 4x100 m estils: 1976
* 1 Campionat de Catalunya d'hivern en 400 m lliures: 1974
* 1 Campionat de Catalunya d'hivern en 800 m lliures: 1975
* 1 Campionat de Catalunya d'hivern en 4x100 m estils: 1979

### Campionats d'Espanya

* 1 Campionat d'Espanya d'estiu en 400 m lliures: 1975
* 1 Campionat d'Espanya d'estiu en 4x100 m estils: 1978
* 1 Campionat d'Espanya d'hivern en 4x100 m estils: 1979

## Referències

* ↑ «Lídia Larrosa i Ribell». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Exposición virtual de fotografía» (en castellà). Fundación Recover, 22-10-2020. [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Campions de Catalunya Absoluts» ( PDF). FCN. Arxivat de l'original el 10 d'agost 2020. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Campions de Catalunya Absoluts d'Hivern» ( PDF). FCN. Arxivat de l'original el 10 d'agost 2020. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Vencedores/as de España Absoluto de Verano - Natación» ( PDF). RFEN. [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «Vencedores del Cto. España Absoluto de Invierno - Natación» ( PDF). RFEN. [Consulta: 30 novembre 2020].
# Madame de Montesson

Charlotte Jeanne Béraud de La Haye de Riou (1738 - 1806), marquesa de Montesson, va ser una dona pertanyent a la noblesa francesa va ser primer l'amant i després l'esposa de Lluís Felip d'Orleans (IV duc d'Orleans) cosí del rei Lluís XV de França.
La seva família era noble originària de la Bretanya. Charlotte Jeanne Béraud de La Haye de Riou es casà als 16 anys, 1754, amb Jean Baptiste de Montesson, marqués de Montesson, que en tenia 67. Ell la va introduir a la cort de Versailles.
Madame de Montesson restà vídua l'any 1769.
Després de la mort de la duquessa d'Orléans el 1759, es va casar amb Louis Philippe d'Orléans (1725-1785) dit «le Gros», duc d'Orléans en un matrimoni morganàtic i el rei Lluís XV no va permetre que accedís al títol de duquessa.
La benedicció nupcial va ser donada a la capella de l'hotel de Madame de Montesson pel capellà de l'església parisenca de Saint-Eustache d'on ella era parroquiana.
Madame de Montesson tenia una gran passió pel teatre i va donar el seu suport a una sèrie d'autors teatrals. Ella mateixa va escriure petites comèdies. La seva neboda Madame de Genlis opinava que eren obres mediocres.
Al final de la vida del duc d'Orléans, Madame de Montesson va prendre per amant al jove comte de Valence
Durant la Revolució francesa, Louis XVI signà elmes de juliol de 1792 un acte pel qual reconeixia els drets com esposa del duc d'Orléans.
Va ser breument empresonada durant el Regnat del Terror però va ser alliberada durant la caiguda de Robespierre. Va ser amiga de l'Emperadriu Joséphine i va tenir un saló literari brillant.
Va rebre lliçons de física i de química de Claude Louis Berthollet i Pierre-Simon de Laplace

## Bibliografia

* G. Strenger, « La Société de la marquise de Montesson », Nouvelle revue, 1902
* Joseph Turquan, Madame de Montesson douairière d'Orléans, Paris, Émile Paul, 1904
* Gaston Capon et R. Ive-Plessis, Les Théâtres clandestins du XVIII siècle, 1904
* Liliane Olah, Mme de Montesson, Paris.

## Enllaços externs

* Ses pièces et leurs représentations sur le site cesar.org.uk Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine.
* Salon de Madame de Montesson, à Paris et à Romainville, (par la duchesse d'Abrantès)