OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Passeig de la Ciutadella (València)

El passeig de la Ciutadella és una via urbana del centre de la ciutat de València, situada al marge dret de l'antic llit del riu Túria (actual Jardí del Túria) entre el pont del Real i el pont de les Flors. S'inicia just a la fi del carrer del Pintor López i finalitza a la plaça d'Amèrica. S'anomena passeig de la Ciutadella perquè al seu encreuament amb el carrer del Justícia (on s'inicia el pont de l'Exposició) estava situada la ciutadella de València, una fortificació militar amb la missió de protegir la ciutat de possibles invasions construïda el 1574.
Entre el pont del Real i el pont de l'Exposició (situat a la meitat del recorregut), el passeig es troba al barri de La Xerea de la Ciutat Vella, mentre que des del pont de l'Exposició fins al pont de les Flors el passeig es troba al barri del Pla del Remei a L'Eixample de la ciutat.
A l'inici del passeig es troba la part posterior de l'antic Convent de Sant Doménec, que té la seua entrada a la plaça de Tetuan i va ser començat a construir-se l'any 1239 i acabat al segle xviii. Des de 1840 acull la Capitania General de l'exèrcit espanyol. Altres elements importants són el mateix Jardí del Túria i els seus ponts: el pont del Real, el pont de l'Exposició i el pont de les Flors. Una part de la seu del Govern Militar de l'exèrcit espanyol, al carrer del Justícia, dona al passeig.
L'estació de Metrovalencia d'Alameda amb les línies 3 i 5 està situada baix el pont de l'Exposició, tots dos dissenyats per l'arquitecte valencià Santiago Calatrava a les últimes dècades del segle xx. Diverses línies de l'EMT de València passen per les proximitats o creuen el passeig, però cap té una parada al passeig. Les més pròximes tenen parades al passeig de l'Albereda, a la plaça de la Porta de la Mar i a la plaça d'Amèrica.

## Referències

* ↑ http://www.metrovalencia.es/page.php?idioma=_vl

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Blacos

Blacos és un municipi espanyol ubicat a la província de Sòria, dins la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 76 | 65 | 59 | 59 |
# Bisbat de Vilkaviškis

El bisbat de Vilkaviškis (lituà: Vilkaviškio vyskupija, llatí: Dioecesis Vilkaviskensis) és una seu de l'Església Catòlica a Lituània, sufragània de l'arquebisbat de Kaunas. Al 2017 tenia 311.000 batejats sobre una població de 319.126 habitants. Actualment està regida pel bisbe Rimantas Norvila.

## Territori

La diòcesi comprèn el comtat de Marijampolė i part dels comtats d'Alytus i de Kaunas.
La seu episcopal és la ciutat de Vilkaviškis, on es troba la catedral de Santa Verge Maria.
El territori s'estén sobre 6.280 km², i està dividit en 104 parròquies, agrupades en 6 vicariats.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 4 d'abril de 1926 mitjançant la butlla Lituanorum gente del papa Pius XI, prenent el territori de la diòcesi de Łomża i de l'arxidiòcesi de Kaunas.

## Cronologia episcopal

* Antanas Karosas † (5 d'abril de 1926 - 7 de juliol de 1947 mort)
** Sede vacante (1947-1991)
* Juozas Žemaitis, M.I.C. (24 de desembre de 1991 - 5 de gener de 2002 jubilat)
* Rimantas Norvila, des del 5 de gener de 2002

## Estadístiques

A finals del 2017, la diòcesi tenia 311.000 batejats sobre una població de 319.126 persones, equivalent al 97,5% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1950 | 350.000 | 365.000 | 95,9 | | | | | | | | 101 |
| 1970 | ? | ? | ? | 127 | 127 | | ? | | | | 94 |
| 1980 | ? | ? | ? | 111 | 111 | | ? | | | | 94 |
| 1990 | 351.400 | ? | ? | 114 | 114 | | 3.082 | 1 | | | 100 |
| 1999 | 400.200 | 443.000 | 90,3 | 123 | 110 | 13 | 3.253 | 1 | 15 | 80 | 103 |
| 2000 | 400.200 | 443.000 | 90,3 | 118 | 109 | 9 | 3.391 | | 11 | 80 | 103 |
| 2001 | 400.200 | 443.000 | 90,3 | 120 | 112 | 8 | 3.335 | | 14 | 95 | 103 |
| 2002 | 400.200 | 443.000 | 90,3 | 123 | 116 | 7 | 3.253 | | 13 | 94 | 103 |
| 2003 | 398.800 | 442.900 | 90,0 | 121 | 113 | 8 | 3.295 | | 11 | 81 | 103 |
| 2004 | 382.400 | 403.000 | 94,9 | 121 | 113 | 8 | 3.160 | | 10 | 93 | 103 |
| 2010 | 346.360 | 354.500 | 97,7 | 125 | 118 | 7 | 2.770 | | 8 | 93 | 105 |
| 2014 | 331.154 | 339.241 | 97,6 | 122 | 117 | 5 | 2.714 | | 6 | 86 | 106 |
| 2017 | 311.000 | 319.126 | 97,5 | 115 | 109 | 6 | 2.704 | | 8 | 75 | 104 |

## Bibliografia

* Butlla Lituanorum gente, AAS 18 (1926), p. 121(llatí)

## Vegeu també

* Catedral de Vilkaviškis

## Fonts

* Anuari pontifici del 2018 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Vilkaviskis (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi (lituà)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
# Pax (mitologia)

Pax és la divinitat que era la personificació de la pau, en la cultura romana. Fou reconeguda oficialment en temps de l'emperador August.

## Mitologia

En relació amb la seva equivalent a la mitologia grega, la deessa Eirene, els romans la van considerar filla de Júpiter i Iustitia, el déu més important del panteó romà i la personificació de la justícia.
El poeta Virgili la va fer aparèixer als seus poemes amb una branqueta d'oliver

## Iconografia

Se la representava amb figura femenina, portant una branqueta d'oliver, una cornucòpia i un ceptre. Va aparèixer per primera vegada en monedes després de la mort de Juli Cèsar.

## Culte

L'emperador August va promoure el seu culte. Per honrar-la, a Roma es feia una festa cada 3 de gener. Malgrat això la Pax estava associada amb la primavera. També era invocada el 30 de març juntament amb Janus i Salus.

## Temples

August i li va dedicar un altar, l'Ara Pacis, que està a la vora de la via Flamínia, a nord de la zona del camp de Mart, inaugurat el 9 de gener de l'any 30. L'any 75, Vespasià li va fer edificar un magnífic temple al fòrum, en commemoració de la pau aconseguida sobre els jueus després de la guerra.

## Referències

* ↑ Bernard Andreae, p.113
* ↑ Virgili, "Geòrgiques", II, p.425
* ↑ Cassi Dió "Història de Roma", 2,35,54; Ovidi, "Fasti" 3, 881
* ↑ Carlos F. Noreña: "Imperial Ideals in the Roman West: Representation, Circulation, Power", ed.Cambridge University Press, 2011, p. 132.
* ↑ Olivia Ercoli i altres:"Roma",ed. El País. Aguilar, pàg. 140, ISBN 84-03-59431-3
* ↑ Res Gestae Divi Augusti, 12.
* ↑ Suetoni, "Vespasià" 9, 1.

## Bibliografia

* Bernard Andreae. "L'art de l'ancienne Rome". ed.Mazenod, 1973. ISBN 2850880043.
* Georg Wissowa. "Pax". Leipzig: en: Wilhelm Heinrich Roscher :" Ausführliches Lexikon der griechischen und römischen Mythologie", volum 3,2,, 1909, p. 1719–1722.
* Nathan R. Heatley. " The cult of Pax and the Templum Pacis". Austin: ed. Universitat de Texas, 1976.
* Erika Simon. " Pax". Zürich/München: en:" Lexicon Iconographicum Mythologiae Classicae" (LIMC), volum VII, 1994, p. 134–138.
* Johannes Scherf. "Pax 2" en "Der Neue Pauly" (DNP), volum 9,. Stuttgart: ed. Metzler, 2000, p. 455  i seg... ISBN 3-476-01479-7.

## Vegeu també

* Pax romana
Viccionari
# Pawpawsaure

El pawpawsaure (Pawpawsaurus, "llangardaix de Paw Paw") és un gènere de dinosaure ancilosaure nodosàurid que va viure al Cretaci inferior (Albià tardà). Les seves restes fòssils es van trobar a Texas l'any 1992. L'única espècie assignada a aquest gènere és Pawpawsaurus campbelli, basada en un crani complet (sense mandíbules) trobat a la formació de Paw Paw.

## Referències

* ↑ Lee, Y.-N. (1996). A new nodosaurid ankylosaur (Dinosauria: Ornithischia) from the Paw Paw Formation (Late Albian) of Texas. Journal of Vertebrate Paleontology 16:232-345
# Bni Khaled

Bni Khaled (àrab بني خالد) és una comuna rural de la prefectura d'Oujda-Angad de la regió de L'Oriental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.745 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Pedro Antonio Villahermosa Borao

Pedro Antonio Villahermosa Borao (1869- Madrid, 20 de maig de 1945), més conegut pel seu pseudònim «Sileno», fou un dibuixant i caricaturista espanyol. Va treballar per a publicacions com Blanco y Negro, Apuntes, Heraldo de Madrid, ABC, Informaciones, Gedeón —on va crear al personatge homònim, i amb el qual estaria d'ara endavant «íntimament lligat»—, Dígame, La Vanguardia, El Faro o Heraldo de Aragón. A finals de 1921 fundaria el setmanari satíric Buen Humor.
Javier Rubio assenyala com l'etapa més brillant de Sileno quant al dibuix la contemporània a la Primera Guerra Mundial i en la qual més va destacar com a cronista polític la dècada dels anys trenta. José Francés el va descriure en 1918 a La Esfera com a «germanòfil», denominant-lo a més «el caricaturista polític per excel·lència».

## Notes

* ↑ La Gran Enciclopedia Aragonesa consigna Saragossa com a lloc de naixement, en 1869; no obstant això en un article de ABC s'esmenta Madrid com a ciutat natal, a més difereix en la data, que hauria estat 1870.

## Referències

* 1 2 3 Varios autores, 2000.
* 1 2 3 4 Rubio Jiménez, 2008, p. 53.
* ↑ ABC, 2003, p. 58.
* 1 2 ABC, 1945, p. 10.
* 1 2 Vázquez Astorga, 2002, p. 430.
* ↑ Guijarro Alonso, 2012, p. 188.
* 1 2 Francés, 1918, p. 14.
* ↑ Rodríguez de la Flor, 1990, p. 30.
* ↑ Rubio, 1980, p. 17.

## Bibliografia

* ABC «El gran caricaturista político «Sileno» ha fallecido». ABC, 23-05-1945, pàg. 10.
* ABC «Sileno, la mirada crítica que marcó época». ABC Sevilla, 15-11-2003, pàg. 58-59.
* Francés, José «Siluetas de dibujantes: Sileno». La Esfera [Madrid], 246, 14-09-1918, pàg. 14. ISSN: 1577-0389.
* Guijarro Alonso, José Luis. Cuidado con la pintura: caricaturas del arte en tiempo de vanguardia : Madrid, 1909-1925. Eutelequia, 2012. ISBN 9788493944360.
* Rodríguez de la Flor, José Luis. El Negociado de incobrables: la vanguardia del humor español en los años veinte. Ediciones de la Torre, 1990. ISBN 9788486587536.
* Rubio, Javier «1905-1980: humor social y político en ABC». ABC, 13-07-1980, pàg. 13-17 (117-121).
* Rubio Jiménez, Jesús. Retratos en blanco y negro. La caricatura de teatro en la prensa (1939-1965). Madrid: Centro de Documentación Teatral, 2008. ISBN 978-84-87731-63-1.
* Varios autores «Villahermosa Borao, Pedro Antonio». Gran Enciclopedia Aragonesa, 2000. Arxivat de l'original el 2015-09-24 [Consulta: 15 abril 2015].
* Vázquez Astorga, Mónica «El diario madrileño ABC y los humoristas españoles: el concurso "del ingenio español" de 1928». Artigrama: Revista del Departamento de Historia del Arte de la Universidad de Zaragoza, 17, 2002, pàg. 419-446. Arxivat de l'original el 2016-03-03. ISSN: 0213-1498 [Consulta: 15 abril 2015].
# Pau Carrió i Llucià

Pau Carrió i Llucià (Barcelona, 1981) és un dramaturg i director teatral català.
És llicenciat en Direcció Escènica i Dramatúrgia per l'Institut del Teatre de Barcelona el 2004. Ha estat vinculat principalment al Teatre Lliure, del qual va formar part de la direcció artística. Abans havia treballat com a ajudant de direcció d'Àlex Rigola i Oriol Broggi, i a banda del teatre, també ha estat actiu en altres camps com els videoclips o la música.
La seva primera col·laboració amb el Teatre Lliure va ser el 2006 com a director de l'espectacle Davant de l'home: Thomas Bernhard d'Esteve Soler. Des d'aleshores ha dirigit diverses vegades al Lliure, entre 2011 i 2012 va ser responsable de coordinació, direcció i dramatúrgia del cicle Cartes lliures, del qual van sorgir espectacles com Cartes des de Tahrir, a La Seca Espai Brossa, i Cartes impertinents, al Lliure.
Altres espectacles que ha dirigit al Lliure són, Crim i Càstig de F. Dostoievski i algunes versions de les obres de William Shakespeare Victòria d'Enric V (2014) o Hamlet (2016), que va rebre el Premi Butaca al millor actor protagonista i va ser reeditada el 2017, o sessions poètiques com Només uns versos (2010) i Tinta d'Ambrosia (2016). Així mateix, ha traduït i dirigit Ivan i els gossos de Hattie Naylor, considerat el millor espectacle de la seva carrera i que va merèixer rebre el premi Crítica Serra d'Or al millor espectacle teatral. També ha fet produccions per a la La Perla 29, com Hedda Gable de Henrik Ibsen (2009), a la Biblioteca de Catalunya, o la versió de L'hostalera de Carlo Goldoni (2017), o al festival Grec, on va estrenar una versió de Nit de Reis o el que vulguis de William Shakespeare.
El 2019 va guanyar el XIII Premi Quim Masó de producció teatral per Testimoni de guerra, una obra escrita pel mateix Carrió que està basat en la vida dels fotògrafs i periodistes de guerra Kevin Carter i Marie Colvin, que es va estrenar posteriorment a Temporada Alta i al Teatre Nacional de Catalunya, i que ha estat considerat un retorn als orígens de Carrió, quan va estrenar Ivan i els gossos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Pau Carrió». Sala Beckett. [Consulta: 23 març 2021].
* 1 2 «Bernhard: Davant de l'home». Teatre Lliure, 01-04-2005. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2014. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «Tinta d’ambrosia 3 Poetes catalans». La Vanguardia, 04-06-2016.
* 1 2 Gomila, Andreu «Pau Carrió torna a començar». El Temps, 04-02-2021.
* ↑ «'L'Hostalera', un clàssic de Goldoni al Teatre Biblioteca de Catalunya». Barcelona Cultura, 11-01-2017. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ Castillón, Xavier «Pau Carrió rep el premi Quim Masó». El Punt Avui, 16-10-2019.
* ↑ «Pau Carrió: “El teatre ens acosta a realitats extremes”». Betevé, 28-01-2021.
# Botkins

Botkins és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Botkins tenia 1.205 habitants, 463 habitatges, i 330 famílies. La densitat de població era de 505,7 habitants per km².
Dels 463 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,9% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.000 $ i la renda mediana per família de 53.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.464 $ mentre que les dones 23.359 $. La renda per capita de la població era de 18.880 $. Aproximadament l'1,8% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Botkins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Botkins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Papiri Vitali

Papiri Vitali (en llatí Papirius Vitalis) va ser un pintor romà d'època desconeguda. Podria haver format part de la gens Papíria, una gens romana d'origen plebeu.
Només se sap d'ell per una inscripció dedicada a la memòria de la seva dona, que es troba actualment al corredor de les inscripcions al Vaticà. L'artista descriu la seva professió amb les paraules Arte Pictoria. La inscripció ha estat molt estudiada.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1280?rgn=full+text;view=image;q1=VitalisSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1272. ]
# Papiria de assibus

La lex Papiria de assibus va ser una antiga llei romana proposada pel tribú de la plebs Gai Papiri Carbó, quan eren cònsols Luci Corneli Escipió Asiàtic el Vell i Gai Leli el 190 aC. Establia que un "as" que abans pesava una unça, reduís el pes a la meitat.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 126 [Consulta: 21 abril 2022].
# Parlament de Vanuatu

El Parlament de Vanuatu (en bislama Palamen blong Vanuatu) és el cos legislatiu unicameral de la República de Vanuatu. Va ser establert pel capítol 4 de la Constitució de 1980, després de la independència de Vanuatu de França i el Regne Unit.
El funcionament del Parlament es deriva del sistema britànic de Westminster, i inclou el principi de supremacia parlamentària, dins dels límits de la Constitució. El president no pot vetar la legislació parlamentària, llevat que consideri que pot ser contrària a la Constitució, en aquest cas pot remetre-la al Tribunal Suprem, i vetar-la només si el Tribunal Suprem la declara contraria a la Constitució. El Parlament està format per cinquanta-dos membres, elegits directament pels ciutadans de circumscripcions plurinominals per a un mandat de quatre anys.
El Parlament elegeix el primer ministre d'entre els seus membres. Els diputats també són, juntament amb els presidents dels Consells Regionals, membres del col·legi electoral que elegeix el president, per un mandat de cinc anys.

## Referències

* ↑ Powles, Guy; Pulea, Mere. Pacific Courts and Legal Systems (en anglès). editorips@usp.ac.fj, 1988, p. 357. ISBN 978-982-02-0043-2.
* ↑ Constitution of Vanuatu
* 1 2 «Parliament website». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 30 setembre 2023].
# París-Roubaix 1953

La París-Roubaix 1953 fou la 51a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 12 d'abril de 1953 i fou guanyada pel belga Germain Derijcke, que s'imposà a l'esprint en la meta de Roubaix als seus companys d'escapada, l'italìà Donato Piazza i el neerlandès Wout Wagtmans.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Germain Derijcke | Welter | 5h 39' 19" |
| 2 | Donato Piazza | Bianchi-Pirelli | m. t. |
| 3 | Wout Wagtmans | Garin-Wolber | m. t. |
| 4 | Louison Bobet | Bottecchia | + 14" |
| 5 | Emile Baffert | Mercier-Hutchinson | m. t. |
| 6 | Roger Decock | Bertin | m. t. |
| 7 | Raymond Impanis | Garin-Wolber | m. t. |
| 8 | Désiré Keteleer | Bianchi-Pirelli | m. t. |
| 9 | Gilbert Bauvin | Gitane-Hutchinson | m. t. |
| 10 | Maurice Blomme | Bertin | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Paul Herijgers

Paul Herijgers (Herentals, província d'Anvers, 22 de novembre de 1962) va ser un ciclista belga que fou professional del 1993 al 1999. Va competir en carretera, ciclocròs i ciclisme de muntanya.

## Palmarès en ciclocròs

* 1992-1993
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
** 1r al Trofeu GvA
* 1993-1994
** Campió del món de ciclocròs
** 1r a la Copa del món de ciclocròs
** 1r al Trofeu GvA
* 1994-1995
** 1r al Trofeu GvA
* 1995-1996
** 1r al Trofeu GvA
* 1996-1997
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
** 1r al Trofeu GvA

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 1990
** Campió de Bèlgica en Camp a Través
* 1991
** Campió de Bèlgica en Camp a Través
* 1992
** Campió de Bèlgica en Camp a Través

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Josep Amat Cerdán

Josep Amat Cerdán, conegut com a Pepico Amat, (Elda, 10 de novembre de 1917 - Elda, 23 de desembre de 1994) fou un futbolista i entrenador de futbol i handbol valencià.

## Trajectòria

Des dels 16 anys començà a jugar com a porter al CD Eldenc. El 1940 fitxà per l'Hèrcules d'Alacant però immediatament ingressà al RCD Espanyol amb caràcter provisional, per a suplir unes lesions puntuals. Va disputar els tres primers partits de lliga, però després passà a la suplència davant la competència d'Albert Martorell i Josep Trias.
Un cop retirat fou entrenador de futbol i handbol. Va entrenar al CD Eldenc durant els anys 1950 en diverses etapes, dues d'elles a Segona Divisió (1956-57, 1958-59). Pel que fa a l'handbol va dirigir el Club Balonmano Pizarro, al que ascendí a Divisió d'Honor, al CB Petrel i al CB CEE.
El 1994, després de la seva mort, s'atorgà el seu nom al camp de futbol d'Elda. L'any 2012 s'inaugurà el nou estadi que també duu el seu nom.

## Referències

* 1 2 «Fitxa d'Amat». Periquito.cat. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Perfil entrenador». BDFútbol. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «El Pizarro sentó cátedra en Elda». petreraldia.com, 13-09-2013. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Estadio». CD Eldenc. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Paragoge

La paragoge és un metaplasme que consisteix en l'addició de fonemes o síl·labes a final de mot. Exemples en serien *col·legit per col·legi, *ont per on, *aixís o *aixíns per així, *texte per text... Si s'hi ajunta un morfema derivatiu, parlem de sufixació. Per aquest procediment es forma el vocable caló forata (fora + ata):
Figura't, tu, que anem per forata... (J. Vallmitjana)
# YaCy

Yacy és un cercador lliure que fa servir una xarxa peer-to-peer com a infraestructura.
No hi ha servidor central de control, en lloc d'això, tots els participants són iguals. Qualsevol node de la xarxa multilingüe pot indexar la xarxa i ser un robot de cerca. També pot indexar la navegació de l'usuari registrant les pàgines visitades (per descomptat, no s'indexen les pàgines que puguin contenir informació privada, com ara formularis o les pàgines en protocol https).
El programa és programari lliure sota llicència GPL.
Com que es tracta d'una xarxa p2p sense control i no hi ha node central, els resultats de les cerques no poden ser censurats, i la fiabilitat està assegurada (almenys teòricament). El motor de cerca no és propietat de cap empresa, i tampoc no hi ha publicitat ni graduació manipulada.

## Components del sistema

L'algoritme de cerca YaCy es basa en quatre premisses:

### Crawler

    Un robot de cerca que navega de pàgina en pàgina analitzant-ne el contingut.

### Indexador

    Crea un índex invers de paraules; per exemple, cada paraula de l'índex invers té el seu llistat rellevant de l'URL i la seva classificació. Les paraules són guardades en un formulari amb hashes.

### Cercador i interfície d'administració

    És una mini aplicació d'ordinador HTTP que s'executa en una interfície gràfica.

### Arxivament de dades

    Permet guardar l'índex invers de paraules emprant taules de hash distribuïdes.

## Avantatges

   * Com que no hi ha cap servidor central, els resultats no poden ser censurats de forma fàcil i la fiabilitat (com a mínim teòricament) és més alta perquè no hi ha un únic punt de vulnerabilitat i la cerca dels índexs s'emmagatzema de manera redundant.
   * El motor de cerca no és en mans d'una sola companyia i no hi ha centralització de la publicitat.
   * El disseny de YaCy permet fer ús de xarxes darknet, on els cercadors d'Internet habituals no poden operar, com per exemple en xarxes com Tor, I2P o Freenet.
   * És possible aconseguir alts graus de privacitat.

## Referències

* ↑ «YaCy takes on Google with open source search engine». The Register, 29-11-2011. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «YaCy: It's About Freedom, Not Beating Google». PC World, 03-12-2011. Arxivat de l'original el 2012-07-08. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «YaCy Technology Architecture». YaCy.net. Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 14 febrer 2012].
* ↑ «Search Engine Technology». Arxivat de l'original el 29 de gener 2016. [Consulta: 28 gener 2014].

## Vegeu també

* I2P

## Enllaços externs

* Wiki YaCy en espanyol (en construcció)
* Lloc web de YaCy Arxivat 2011-04-28 a Wayback Machine.
* Twitter de YaCy
* Tutorial d'instal·lació de YaCy a Debian i Ubuntu