OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nanlingita

La nanlingita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom per la regió de Nanling, un grup de cinc serralades del sud de la Xina que inclou la localitat tipus d'aquesta espècie: la mina Shizhuyuan.

## Característiques

La nanlingita és un arsenit de fórmula química Na(Ca₅Li)Mg₁₂(AsO₃)₂[Fe(AsO₃)₆]F$_{14}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1976. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nanlingita pertany a «04.JB: Arsenits, antimonits, bismutits; amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: fetiasita, manganarsita, magnussonita, asbecasita, stenhuggarita, trigonita, finnemanita, gebhardita, derbylita, tomichita, graeserita, hemloïta, freedita, georgiadesita i ekatita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Shizhuyuan, dins el comtat de Yizhang, a la prefectura de Chenzhou (Hunan, República Popular de la Xina). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nanlingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 desembre 2019].
# Mare de Déu de la Serreta

La Mare de Déu de la Serreta o de la Serra, és una capella romànica del poble de Claverol (Conca de Dalt), al Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal de Claverol.
És a un quilòmetre al sud-est del poble, sota i al sud-oest dels Rocs de Gairat, en una carena que queda al nord del barranc de la Font d'Artic, en un lloc emboscat i difícil de trobar, hi ha les restes de la capella romànica de la Mare de Déu de la Serreta. Es troba a uns 200 al nord-est de les restes del poble vell de Claverol.
Es tracta d'una església romànica en ruïnes, però el traçat de la qual es pot reconèixer. D'una sola nau, amb absis semicircular a llevant, es conserven prou fragments de murs per poder-ne saber la planta, així com datar-la a darreries del segle xi, pels carreus de diferents mides però ben tallats i escairats i disposats en filades regulars.
Aquesta església, com a seu antiga de la parròquia de Claverol, havia tingut sempre forta requesta en el poble, malgrat que se n'havia allunyat, físicament. La Mare de Déu de la Serra, o de la Serreta, esdevingué santuari, mentre es mantingué dempeus, i hi havia els goigs populars corresponents:
| « | Puix en Vós tenim complida nostra joia afiançada, socorreu, Verge, el que us crida, de la Serra anomenada. | » |
| — - Goigs de la Mare de Déu de la Serra, text popular tradicional |||

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa. "Mare de Déu de la Serreta". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Capella Arquebisbal

La Capella Arquebisbal (en italià, Cappella Arcivescovile) a Ravenna (Itàlia) és una de les vuit estructures de Ravenna inscrites en la llista del Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1996. Es tracta d'una capella a la primera planta del palau dels bisbes, un oratori privat de bisbes trinitaris que data d'inicis del segle vi.
Segons l'avaluació de l'ICOMOS d'aquest lloc:
| « | ...el significat d'aquesta propietat és el fet que és l'únic oratori cristià primitiu que ha sobreviscut fins als nostres dies. La seva iconografia és també important en virtut del seu fort simbolisme antiarrià. | » |
| — ICOMOS 1996. |||

## Història

Encara que s'atribueix normalment a sant Pere Crisòleg, Arquebisbe de Ravenna de 433-450, la capella va ser de fet construïda per Pere II poc després de convertir-se en arquebisbe l'any 495. El rei Teodoric el Gran va encarregar a arquitectes romans la construcció de diverses estructures seculars i religioses, també el palau pròxim a la Basílica de Sant Apol·linar el Nou, conegut com el Palau de Teodoric, destruït després d'ésser saquejat pels romans d'Orient el 539; es va convertir a la seu dels exarques i del rei dels longobards. Carlemany va utilitzar les columnes d'aquest palau per a la construcció del seu a Aquisgrà. Una torre, vestigi de l'antic palau de Teodoric, va ser abatuda l'any 1295 i avui només queda un mur angular.

## Arquitectura

La petita capella amb forma de creu grega està actualment dedicada a sant Andreu, encara que l'advocació original era al Salvador, com evidencia una lluneta sobre la porta del vestíbul representant Crist com un guerrer.
Les parts inferiors de les parets estan revestides de planxes de marbre, mentre que la resta de l'interior va estar recoberta per rics mosaics, a manera de tapissos. Algunes parts d'ells sobreviuen, mentre que d'altres han estat substituïdes per pintura al tremp obra de Luca Longhi al segle xvi.

## Vegeu també

* Arquitectura paleocristiana
* Art romà d'Orient
* Monuments paleocristians de Ravenna
* Ravenna

## Referències

* ↑ «Monumentos paleocristianos de Rávena (1996)» (en castellà). [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ «Justification by state Party» (en anglès i francès). [Consulta: 17 desembre 2011].
# Estació de Palau Reial

Mapa Metro Línia 3 :
Mapa TramBaix T1, T2 i T3 :
Palau Reial (antigament anomenada Palacio) és una estació situada a l'Avinguda Diagonal al districte de les Corts on enllacen la L3 del Metro de Barcelona i les línies T1, T2, T3 del Trambaix.
L'estació del metro està situada sota l'Avinguda Diagonal entre les facultats de Química i Biologia, i la del Tram al mateix lloc però a sobre de la Diagonal.
L'estació del metro es va inaugurar el 1975. Posteriorment al 2004 es va inaugurar la parada del Trambaix.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Metro de Barcelona |||||
| Zona Universitària | Zona Universitària | Maria Cristina | Trinitat Nova |
| Trambaix |||||
| Francesc Macià | Pius XII | Zona Universitària | Bon Viatge |
| Francesc Macià | Pius XII | Zona Universitària | Llevant - les Planes |
| Francesc Macià | Pius XII | Zona Universitària | Sant Feliu - Consell Comarcal |

## Galeria d'imatges

* Andana de l'estació de metro direcció Trinitat Nova
* L'estació de tramvia de les línies T1, T2 i T3
* Tramvia de la línia T3 destinació Francesc Macià

## Accessos del metro

* Avinguda Diagonal

## Referències

* ↑ «TRAM Línia T1. Francesc Macià - Bon Viatge». [Consulta: 3 juliol 2022].
* ↑ «TRAM Línia T2. Francesc Macià - Llevant-Les Planes». [Consulta: 3 juliol 2022].
* ↑ «TRAM Línia T3. Francesc Macià - Sant Feliu | Consell Comarcal». [Consulta: 3 juliol 2022].
* 1 2 «el metro de barcelona - línia L3 - Palau Reial». [Consulta: 3 juliol 2022].
* 1 2 «TRAMbaix - Palau Reial». [Consulta: 3 juliol 2022].

## Vegeu també

* Línia 3 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Tol

Tol Senta Crotz (en francès Toulx-Sainte-Croix) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 304 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Pays de Boussac.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 570 | 507 | 435 | 361 | 304 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Guy Brissat | |
| 2008- | Bernard De La Biche | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.

## Enllaços externs

* Fotos de Tol Senta Crotz
Viccionari
# Nictominis

Els nictominis (Nyctomyini) són una tribu de rosegadors de la subfamília dels tilomins. La seva distribució s'estén des del centre de Mèxic fins al centre de Panamà. Conté dues espècies, cadascuna en un gènere diferent: Nyctomys sumichrasti i Otonyctomys hatti.
Es tracta de tilomins de mida mitjana i el pelatge de color marronós. Tenen la cua peluda i semblant a un pinzell. El crani és curt. L'os zigomàtic és curt, però l'arc zigomàtic és complet.

## Referències

* ↑ Musser i Carleton, 2005, p. 1.187

## Bibliografia

* Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea.». A: D. E. Wilson and D. M. Reeder. Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005, p. 894–1531.
# Manwgan ap Selyf

Manwgan ap Selyf va ser un rei de Powys que visqué al segle vii, fill de Selyf Sarffgadau.
Una teoria comú entre els historiadors és suposar que Manwgan ap Selyf accedí al tron molt jove (això s'esdevingué en morir el seu pare, que semblà que no visqué més de trenta anys), i això causà una invasió del regne per Eluadd ap Glast (més conegut per Eiludd Powys), l'aleshores rei de Dogfeiling. L'usurpador reeixí al conservar el lloc per una trentena d'anys, fins a morir en lluita contra els Northumbrians, versemblantment a la batalla de Maes Cogwy, en l'actual Oswestry, en l'any 642. La dinastia Dogfeiling seria finalment anorreada pels saxons als voltants de l'any 656, i Manwgan va poder recuperar el seu feu de Powys.
# Pierre Porxe

Pierre Porxe (Roézé-sur-Sarthe ? - Reus 1787) va ser un gravador i xilògraf que s'instal·là a Reus cap al 1770.
Es conserva a l'Arxiu Històric de Barcelona una col·lecció de gravats d'aquest autor estudiats per Joan Amades, que els situa elaborats a Reus: "Les primeres estampes pintades a la trepa que fins avui ens són conegudes, són reusenques, sortides de l'obrador d'un foraster, Pierre Porxe" ... "Porxe devia portar les planxes xilogràfiques del seu país, puix que algunes de les seves estampes pel traç del dibuix, pel tirat de la xilografia i per la visió iconogràfica de les imatges difereixen completament de la imatgeria tradicional nostrada". Amades el relaciona també amb una família de naipers o fabricants de cartes de Clarmont d'Alvèrnia. Segons el cronista reusenc Josep M. Domingo Blay, Porxe hauria vingut a Reus al voltant de l'any 1765, sense viure-hi però de manera seguida. És probable que fos comerciant o marxant entre França i Reus, ciutat on es va casar i on va tenir una filla, i que es desplacés periòdicament entre Catalunya i França, fins que el 1787 va morir a Reus i allí va ser enterrat. Amades dubta si les xilografies eren gravades per Porxe o les portava ja fetes de França, però el que sí que és cert és que les imprimia i acoloria a Reus, cosa que fa suposar que tenia un obrador a la ciutat, encara que no s'ha localitzat. La mida de les planxes, més gran que les estampes catalanes de l'època, fa creure que s'havien d'utilitzar amb maquinària d'impremta. En aquella època hi havia a Reus l'impressor Rafael Compte, el naiper i impressor Benet Barber i potser tenia ja obrador Ramon Perxells, que al segle següent seria un conegut cartaire o fabricant de cartes. És possible que algun d'aquests professionals fes les impressions de Porxe. Alguns dels dibuixos conservats de Porxe es van fer per encàrrec de persones de les contrades reusenques, com ara una estampa de santa Càndia, patrona de Falset, o un sant Magí, pel qual no hi ha devoció arrelada fora de les comarques tarragonines. Segons Amades: "Les estampes de Porxe [...] són les millors de l'estamperia catalana, de l'acolorida sens dubte, i constitueixen una selecta llaminadura bibliofílica". Porxe és un exemple del comerç ambulant i del negoci dels gravadors estrangers a Catalunya a finals del segle xviii.

## Referències

* 1 2 Amades, Joan. La imatgeria popular religiosa a Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1953, p. 17-18.
* ↑ Domingo Blay, Josep M. «Pierre Porxe». Reus: semanario de la ciudad, 1115, 25-VIII-1973, pàg. 3.
* 1 2 Aguadé, Enric. Impressors i llibreters a Reus: 1720-1900. Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 51-52. ISBN 8487873189.
# Cantó d'Outreau

El cantó d'Outreau és un cantó francès del departament del Pas de Calais, situat al districte de Boulogne-sur-Mer. Té 2 municipis i el cap és Outreau.

## Municipis

* Équihen-Plage
* Outreau

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2001 | Roger Dernoncourt | PS |
| 2001- | Thérèse Guilbert | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 16.078 | 16.327 | 17.599 | 17.754 | 18.346 | 18.156 | 17.480 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Ya'an

Ya'an (en xinès simplificat: 雅安 市; en pinyin: Yǎ'ān shì) és una ciutat-prefectura a la província de Sichuan, República Popular de la Xina. A una distància aproximada de 130 quilòmetres de la capital provincial. Ya'an està situada a la zona de l'extrem occidental de la conca de Sichuan. Limita al nord amb Ngawa, al sud amb Liangshan, a l'est amb Ganzi i a l'oest amb Meishan. La seva àrea és de 15,354 km² i la seva població és d'1.540.000.
La seva temperatura mitjana és de 16 °C.

## Administració

La ciutat-prefectura de Ya'an està dividida en 1 districte i 7 comtats (xins):
* Districte de Yucheng 雨城区
* Comtat de Mingshan 名山县
* Comtat de Yingjing 荥经县
* Comtat de Hanyuan 汉源县
* Comtat de Shimian 石棉县
* Comtat de Tianquan 天 全县
* Comtat de Lushan 芦山 县
* Comtat de Baoxing 宝兴县

## Història

Anteriorment coneguda com a Yazhou-fu, la ciutat s'esmenta per primera vegada durant la dinastia Zhou. Va servir com a seu del comtat durant les dinasties Qin i Han, però va ser pres posteriorment per tribus nòmades. Després de ser reintegrada en l'Imperi xinès al segle v, va esdevenir la seu de la Prefectura Ja el 604. El modern comtat Ya'an es va establir el 1912. El panda gegant va ser trobat per primera vegada a Ya'an; Ya'an és també l'origen de plantació artificial de te del món.

## Clima

Paràmetres climàtics mitjans de Ya'an (1971-2000) :
| Mes | Gen. | Feb. | Mar. | Abr. | Mai. | Jun. | Jul. | Ago. | Set. | Oct. | Nov. | Des. | Anual |
| Font: ||||||||||||||

## Terratrèmol del 20 d'abril de 2013

La matinada del dissabte 20 d'abril de 2013 va tenir lloc un Terratrèmol de magnitud M 6.6, amb epicentre a 107 km al NO de Leshan.

## Referències

* ↑ «雅安城市介绍» (en simplified chinese). Weather.com.cn. [Consulta: 30 maig 2011].
* ↑ Google-publicalerts
* ↑ The guardian

## Enllaços externs

* Visita amb travelchinaguide
# Urbe

Urbe (en dialecte genovès: : L'Orba, localment: R'Urba o L'Urba) és un comune (municipi) a la província de Savona, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 30 km al nord-oest de Gènova i uns 25 km al nord-est de Savona. A 31 de desembre de 2011 tenia 769 habitants sobre una superfície de 31,5 km².

## Geografia

El municipi d'Urbe conté les frazione (pobles o llogarets) de: Acquabianca, Martina, San Pietro, Vara Inferiore i Vara Superiore.
Urbe limita amb els següents municipis: Gènova, Ponzone, Sassello i Tiglieto.

## Referències

* ↑ «8milaCensus». [Consulta: 22 gener 2019]. Istituto Nazionale di Statistica (Istat).

## Enllaços externs

* www.comune.urbe.sv.it/ Comune di Urbe (italià)
# Primer Govern Radical de la Segona República Espanyola

El Primer Govern Radical de la Segona República Espanyola del bienni social-azañista va estar presidit per Alejandro Lerroux i es va constituir el 12 de setembre de 1933. Acaba el seu mandat el 8 d'octubre de 1933 i seguidament es convocaren les eleccions generals espanyoles de 1933.

## Repartiment de carteres

| Cartera | Nom | Partit |
| President del Govern | Alejandro Lerroux La Rambla (Còrdova), 1864 | Partit Republicà Radical |
| Ministre d'Estat | Claudio Sánchez-Albornoz Meduiña Madrid, 1893 | Acció Republicana |
| Ministre de Justícia | Juan Botella Asensi Alcoi, 1884 | Izquierda Radical Socialista (IRS) |
| Ministro de la Guerra | Juan José Rocha i García Cartagena (Regió de Múrcia), 1877 | Partit Republicà Radical |
| Ministre de Marina | Vicente Iranzo Enguita Cella (Província de Terol), 1889 | Partit Republicà Independent |
| Ministre de Hisenda | Antonio Lara Zárate Santa Cruz de Tenerife (Tenerife), 1881 | Partit Republicà Radical |
| Ministre de la Governació | Diego Martínez Barrio Sevilla, 1883 | Partit Republicà Radical |
| Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts | Domingo Barnés Salinas Sevilla, 1879 | Partit Republicà Radical Socialista |
| Ministre d'Obres Públiques | Rafael Guerra del Río Las Palmas de Gran Canaria (Las Palmas), 1885 | Partit Republicà Radical |
| Ministre de Treball | Ricardo Samper Ibáñez València, 1881 | Partit Republicà Radical |
| Ministre d'Agricultura | Ramón Feced Gresa Aliaga (Província de Terol) 1885 | Partit Republicà Radical Socialista |
| Ministre d'Indústria i Comerç | Laureano Gómez Paratcha Pontevedra, 1884 | ORGA |
| Ministre de Comunicacions | Miquel Santaló i Parvorell Vilaür (Província de Girona) 1884 | Esquerra Republicana de Catalunya |
# Marc Emili Pap

Marc Emili Pap (en llatí: Marcus Aemilius Papus) va ser un magistrat romà que va viure al segle iv aC. Formava part de la gens Emília, i era de la família dels Pap.
Va ser nomenat dictador l'any 321 aC, quan es va conèixer la greu derrota romana patida davant els samnites a la batalla de les Forques Caudines, prop de Caudium. La seva dictadura no obstant va ser breu i després es van elegir altre cop cònsols.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 120.
# Pierre Poggioli

Pierre Poggioli (Carbuccia? Ajaccio?, 6 de febrer del 1950) és el cap de l'Accolta Naziunale Corsa. Fou membre de l'Assemblea de Còrsega de 1984 a 1998. Ha escrit nombrosos llibres documentaris sobre la història del moviment nacionalista cors.

## Obres

* Journal de bord d'un nationaliste corse, Éditions de l'Aube, 1996
* Corse : chroniques d'une île déchirée (1996-1999) , L'Harmattan, 1999
* De l'affaire Bonnet à matignon - DCL éditions- juny 2001
* Le nationalisme en question(s) - DCL éditions- juliol 2003
* Derrière les cagoules (corse :FLNC des années 80) DCL éditions -agost 2004
* FLNC, années 70 - DCL éditions - agost 2006
* L'histoire du syndicat des travailleurs corses, STC, DCL éditions, març 2008
* L'histoire du nationalisme corse, Editions Anima Corsa, març 2009
* L'histoire du FLNC, Editions Anima Corsa, març 2009
* Une histoire de l'IRA : Armée Républicaine Irlandaise, Fiara éditions, juin 2012
* Une histoire de l'ETA : L'organisation armée basque, Fiara éditions, juin 2012
* IRA-ETA-FLNC : Trois mouvements armés en Europe, Fiara éditions, nov 2012
* Corse : Entre Néo-clanisme et Mafia, Fiara éditions, juin 2013. Prix du livre insulaire 2014

## Referències

* ↑ «Corse - Carbuccia "comment j'ai été conduit à être candidat..." par Pierre Poggioli». Corsica infurmazione.
* 1 2 «Prix du Livre insulaire: Lauréat 2014 "ex aequo" Catégorie:Essai» (en francès). Arxivat de l'original el 2016-03-26. [Consulta: 7 desembre 2015].
# Caramell

Un caramell (en valencià, canelló) és un regalim glaçat o penjoll de glaç llarg i punxegut que es forma quan l'aigua que goteja o regalima d'un objecte es congela per efecte de la gelada (glaçada). Es formen sovint quan el gel (glaç) o la neu es fon (desglaç, desgel) per la calor del sol (o qualsevol altra font de calor) i després, aquesta aigua entra en contacte amb unes temperatures inferiors a 0 °C i es torna a congelar, però aquesta vegada en forma de regalim (procés de congelació que s'esdevé típicament de nit, quan hi ha més gelada).
Normalment els caramells són cons relativament rectes i punxegut visibles en les barbacanes de les cases, però l'efecte del vent o un degoteig molt lent poden crear formes inesperades.
Si el procés de congelació i desglaç continua, el caramell augmenta en llargària i grossària. El pes que poden arribar a tenir els caramells pot ser perillós per l'estructura d'un teulat o les branques a les quals pengen.

## Nota

En català, la paraula "caramell" també té altres significats. Es pot usar, entre altres coses, per a referir-se als estalactites que es formen de regalims de minerals als sostres de les coves. Vegeu la definició al Diccionari català de l'Enciclopèdia, al DIEC i també a l'Alcover-Moll. També té l'accepció de cab, corda. Joaquim Ruyra en "L'èxtasi de l'oncle Ventura"

## Galeria d'imatges

* Caramells en un arbust.
* Caramells penjant d'un arbust.
* Conglomerat de caramells penjant d'un arbre.
* Planta congelada amb caramells a la vora del Llac de Starnberg (Starnberger See), Alemanya.
* Caramells arribant a un riuet.
* Cascada congelada amb grans masses de gel i caramells, Savonlinna, Finlàndia.
* Cascada congelada amb caramells al Japó.
* Una altra cascada congelada plus caramells al Japó.
* Aglomerat de caramells penjant d'un ràfec, a contrallum.
* Teulada congelada amb filera de caramells, a l'estat de Washington, EUA.
* Cortina de caramells a un edifici d'Oslo, Noruega.
* Filera de caramells al ràfec d'un teulat.
* Filera de caramells equidistants penjant d'un ràfec a Reno, Nevada, EUA.
* L'estructura d'uns caramells en procés de desglaç.
* Vista des d'una finestra amb caramells a l'estat de Washington, EUA, abans d'una borrasca de neu.
* Caramells en una línia elèctrica, resultat d'una tempesta de glaç.

## Referències

* ↑ «canelló», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
# Estadi d'Honneur

L'Estadi d'Honneur (àrab: الملعب الشرفي, al-Malʿab ax-Xarqī, ‘l'Estadi Oriental’) és un estadi esportiu de la ciutat d'Oujda, al Marroc.
Va ser inaugurat el 1976. Té una capacitat per a 15.000 espectadors. És la seu del club MC Oujda.

## Referències

* ↑ «Morocco - Mouloudia Club d'Oujda - Results, fixtures, squad, statistics, photos, videos and news - Soccerway».
# Urbasa

Urbasa és un altiplà muntanyenc o una serra (la serra d'Urbasa) situat al nord-oest de Navarra que presenta una altitud mitjana d'uns 1000 msnm. Es tracta d'un gran pla elevat, que descendeix abruptament cap al corredor d'Arakil, al nord, i cap a Amezkoabarren al sud. El nom significa en basc «bosc humit» (d' ur «aigua» i basa «bosc»).
Està intensament karstificat: corredors i valls seques, dolines, uvales, poljés, avencs, canons, exsurgències… La principal sortida de l'aqüífer kàrstic és el naixement del riu Urederra, al costat sud de la serra.
La serra té una extensió d'11.399 ha. Les principals alçades són Baiza (1.183 m), Iruaitzeta (1.144 m), Santa Marina (1.068 m) i Bargagain (1.157 m).
Està travessat de nord a sud per la carretera NA-718, que parteix d'Olazti, travessa el port d'Urbasa, arriba a la localitat de Zudaire. Una bona part de l'altiplà al cim forma la mancomunitat de la Muntanya de Las Limitaciones, administrada per una junta amb seu a Zudaire (Ameskoabarren).
Juntament amb la serra d'Andia, la Muntanya de Las Limitaciones i la Reserva Natural Urederra componen el Parc Natural Urbasa-Andia des del 1997. Aquest conjunt forma el límit natural pel nord de la merindad d'Estella i la separa de la merindad de Pamplona. Una gran part de la serra pertany a la Comarca Turística d'Urbasa-Lóquiz-Estella.

## Referències

* ↑ País Vasco y Navarra. Trotamundos. Madrid: Salvat, 2006, pag. 325. ISBN 84-345-7619-8.
* ↑ «Urederra». Urbasa-Andia Parke Naturala. [Consulta: 17 juliol 2015]. (basc) (castellà)
* ↑ 3/1997 Foru Legea, otsailaren 27koa, Urbasa eta Andiako Parke Naturalari buruzkoa (basc) (castellà)

## Enllaços externs

* Parc natural Urbasa-Andía - Govern de Navarra.
# Pont de Claramunt

El pont de Claramunt, també anomenat pont de la Boixera, és un pont de la Pobla de Claramunt (Anoia) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont fet de pedra i de 5 a 6 arcades de mig punt rebaixades. És un pont al molí de la Boixera, arc antic de la carretera. Sobre l'antic camí ral d'Aragó de maons i pedra pla, una mica separat dels 3 arcs sobre el riu Anoia. Els tres arcs del mig del riu estan esquerdats. Sobre el riu Anoia.

## Història

De la pobla de Claramunt a Vilanova del Camí. Arribem al peu de la carretera, que passa molt alta damunt el riu i aquí trobem una altra prova irrefutable del pas del vell camí. El pont és format per uns grans ulls sobre la llera del riu: però nosaltres passem per una altra arcada més petita, més allunyada, la qual en construir el pont -i la carretera- l'any 1883, deixaren per tal de no escanyar l'única via que fins aleshores es fressava.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pont de Claramunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].