OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# AZERTY

El teclat AZERTY és una distribució de teclat d'ordinador usat en alguns països de parla francesa. Es diferencia del teclat QWERTY en què:
* La A i la Q estan intercanviades.
* La Z i la W estan intercanviades.
* La M es mou de la dreta de N a la dreta de L (en lloc de coma / punt i coma (US), Ñ (ES), etc.).
* Els dígits 1-0 de la fila superior ocupen les mateixes tecles, però per escriure'ls cal prémer shift (majúscules). La posició per defecte es fa servir per mostrar vocals accentuades en minúscules.
El teclat francès AZERTY en Windows no compleix amb els estàndards de la llengua francesa. La Impremta Nacional de França recomana l'ús de majúscules accentuades, però no hi ha tecles dedicades per mostrar À Ç É È, les lligams œ Œ æ Æ o les marques de cita franceses «» (els processadors de text en francès majoritàriament converteixen aquests caràcters les cometes dobles)A més té símbols, tant en estat normal com pressionat majúscules, que rarament es fan servir (per exemple § μ ²), que podrien transferir al mapa de teclat amb AltGr premut. En un teclat US, la tecla a l'esquerra de gener ve amb accent greu / accent (`/ ~) (º / ª ES,` / ¬ UK), però un AZERTY belga produeix ² / ³.
Hi ha les següents disposicions de teclat AZERTY francès o belga: a la dècada dels 80 es crea aquesta variant sobre el francès, on alguns símbols canvien de posició (?! @ - _ + = §).
En països on es parla un altre idioma a més de francès es fan servir altres distribucions de teclat, fins i tot per escriure francès.
* Canadà
** Teclat francocanadenc, QWERTY. Dissenyat per escriure principalment en francès, i també en anglès.
** Teclat canadenc multilingüe, QWERTY. Dissenyat per escriure principalment en anglès i secundàriament en francès.
* Suïssa
** Teclat francosuís, QWERTZ. Dissenyat per escriure principalment en francès i també en alemany.
** Teclat suís alemany, QWERTZ. Dissenyat per escriure principalment en alemany i també en francès

## Vegeu també

* Teclat Dvorak.

## Referències

* ↑ Jean-Marie Dubois, La rédaction scientifique: Mémoires et thèses : formes régulière et par articles, p.57 (francès)

## Enllaços externs

* Norma del Govern del Quebec sobre teclats d'ordinador Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine. (francès)
# Akysis recavus

Akysis recavus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 4 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 31-33.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Chao Phraya a Tailàndia i Mekong a Laos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Lao PDR.161 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i M. Kottelat 1998. The catfish genus Akysis Bleeker (Teleostei: Akysidae) in Indochina, with descriptions of six new species. J. Nat. Hist. 32:1057-1097.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marc Claudi Marcel (censor 189 aC)

Marc Claudi Marcel (en llatí Marcus Claudius M. F. M. N. Marcellus) va ser un magistrat romà. Era fill de Marcus Claudius M. F. M. N. Marcellus. Formava part de la gens Clàudia, i de la família Claudi Marcel.
L'any 208 aC va acompanyar al seu pare com a tribú militar i era present el dia de la seva mort quan ell mateix va ser ferit Va pronunciar l'oració fúnebre del pare. El 205 aC va dedicar el temple de la Virtut prop de la porta Capena, que havia estat finançat pel seu pare, però no l'havia acabat. L'any 204 aC va ser tribú de la plebs i va acompanyar al pretor Marc Pomponi Mató per investigar l'acusació de sacrilegi feta pels locris contra Publi Corneli Escipió Africà. L'any 200 aC va ser edil curul amb Sext Eli Pet i es va destacar per la gran quantitat de gra que va importar d'Àfrica i per la magnificència dels jocs romans (Ludi romani).
El 198 aC va ser escollit pretor i se li va donar Sicília com a província amb 4.000 infants i 300 cavallers, però va haver de dedicar-se a enviar subministraments a Grècia. Finalment va obtenir el consolat l'any 196 aC junt amb Luci Furi Purpuri i va intentar renovar la guerra contra el Regne de Macedònia que Tit Quinti Flaminí ja havia acabat, però es va ratificar la pau i es va limitar a fer la guerra a la Gàl·lia Cisalpina, on inicialment va ser derrotat pels gals bois, però després va vèncer als ínsubres i va conquerir Comum. Després va derrotar parcialment a bois i lígurs. Al seu retorna Roma li van ser concedits els honors del triomf.
El mateix any va ser nomenat pontífex en lloc de Gai Semproni Tudità. El 193 aC va servir altre cop a la Gàl·lia Cisalpina com a llegat del cònsol Luci Corneli Merula i va participar en la gran victòria sobre els bois. L'any 189 aC v ser censor junt amb Tit Quinti Flaminí. En la seva censura es van admetre Formiae, Fundi i Arpinium als drets de la ciutadania romana.
Va morir l'any 177 aC.

## Referències

* 1 2 3 4 «M. Claudius Marcellus, M. F. M. N.». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Resolució 2204 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2204 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 24 de febrer de 2015. El Consell va decidir ampliar les sancions aprovades contra el Iemen durant un any, fins al 26 de febrer de 2016.
El Consell va assenyalar que la situació política, de seguretat, econòmica i humanitària al Iemen continuava sent preocupant, inclosa la violència i l'ús il·legal d'armes.
Per aquest motiu, i en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides es van ampliar les mesures imposades per la Resolució 2140, la congelació d'actius i la prohibició de viatjar a determinades persones i entitats perquè amenacen la pau, la seguretat i l'estabilitat del Iemen, fins al 26 de febrer de 2016.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC authorizes one-year extension of Yemen sanctions regime», 24-02-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Hylophorbus rufescens

Hylophorbus rufescens és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Papua Nova Guinea i Indonèsia.

## Referències

* Richards, S. & Günther, R. 2004. Hylophorbus rufescens. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Brdárka

Brdárka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1556.
# Crunomys suncoides

Crunomys suncoides és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de Mindanao (Filipines), on viu a altituds d'aproximadament 2.500 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos primaris molsosos. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, suncoides, significa ‘semblant a Suncus’ en llatí.

## Referències

* ↑ Kennerley, R. Crunomys suncoides. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 15 març 2018.
* ↑ Entrada «Crunomys» d'Animalia (en anglès).
# Crunomys fallax

Crunomys fallax és una espècie de mamífer rosegador pertanyent a la família dels múrids.

## Descripció

* Fa 185 mm de llargària total, amb una cua de 79 mm, les potes posteriors 23 mm i les orelles 10 mm.
* Ulls petits.
* La cua és més curta que la longitud del cap i el cos.
* El pelatge dorsal és de color bru grisenc, mentre que les parts inferiors són d'un color gris clar.

## Hàbitat

Es creu que viu als boscos primaris de plana al voltant dels 300 m d'altitud.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Luzon (illes Filipines).

## Estat de conservació

El seu principal problema és la desforestació.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Synopsis of Philippine Mammals (anglès)
* 1 2 3 Kennerley, R. (2016). "Crunomys fallax (errata version published in 2017)." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 8 abril 2023]
* ↑ Musser, G. G., 1982. Results of the Archbold Expeditions. Núm. 107. A new genus of arboreal rat from Luzon Island in the Philippines. American Museum Novitates 2730: 1-23.
* ↑ Thomas, O., 1898. On the mammals obtained by Mr John Whitehead during his recent expedition to the Philippines. Transactions of the Zoological Society of London 14: 377-412.
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Bibliografia

* Corbet, G.B. & Hill, J.E., 1991. A World List of Mammalian Species. Tercera edició. Natural History Museum Publications & Oxford University Press, Londres i Oxford: v-viii, 1-243.
* Nowak, R.M. (ed.), 1999. Walkers Mammals of the World. Sisena edició. The Johns Hopkins University Press, Baltimore i Londres.
* Musser, G.G. & Carleton, M.D., 1993. Family Muridae. A: Wilson, D.E. & Reeder, D.M. (editors) Mammal Species of the World. Segona edició. Smithsonian Institution Press, Washington DC i Londres: 501-755.
* Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea». A: Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 894-1.531. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
* Wilson, Don E. i DeeAnn M. Reeder (editors), 1993. Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. 2a edició. Smithsonian Institution Press. Washington DC. xviii + 1207. ISBN 1-56098-217-9.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Luzon rain forests - World Wildlife Fund (anglès)
* Biogeography of mammals in SE Asia: estimates of rates of colonization, extinction and speciation (anglès)
# Creagrutus britskii

Creagrutus britskii és un peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els adults poden assolir 5,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tocantins.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
# Serra de Busa

La serra de Busa és una de les serres del Prepirineu situada al sud de la serra dels Bastets, a la comarca del Solsonès. Sembla inaccessible a causa de les agrestes parets de formes montserratines que la formen. El punt més elevat és el cim del Cogul (1.526 m), al Serrat de les Graelles.
Aquests materials van ser dipositats pels curts i violents rius pirinencs durant l'Oligocè (fa uns 25 milions d'anys), a l'antiga línia de costa del llac de la depressió de l'Ebre. Formen part de la banda contínua de materials grollers que s'estén al Prepirineu des del coll de Comiols (Serra del Montsec) fins a la Quar (Berguedà).
Els materials més tous han facilitat l'erosió a la vall de Lord, al sud de Busa i han deixat totalment aïllat l'altiplà, que està enlairat a una altitud d'uns 1.300 metres, i entre 500 a 700 m per damunt de les fondalades immediates.
La serra de Busa forma un ampli altiplà, anomenat el pla de Busa, tallat per tots costats per altes cingleres, s'estén des de la Valldora, a llevant, fins a la vall del Cardener, a ponent. Aquest pla és una illa natural sobre els penyals de la serra de Busa, on destaca la presència de la casa Rial, única masia encara habitada de forma permanent (a mitjans del segle xviii la parròquia tenia 63 habitants) i l'església parroquial de Sant Cristòfol (amb llinda del 1758).
Pujant pel vessant sud, trobem el magnífic mirador que formen l'església i el castell de Besora.

## Història

El caràcter aïllat i inexpugnable d'aquest indret justifica la seva utilització com a camp d'instrucció militar durant la Guerra del Francès.
El tinent coronel solsoní Francesc Xavier de Cabanes i d'Escofet proposà al capità general de Catalunya Luis de Lacy y Gautier la utilització de Busa com a campament i segura rereguarda. Es van fortificar els punts més febles i es construïren un miler de casetes de fusta per a l'allotjament dels resistents. De fet, una de les quatre masies que encara resten en peu al pla de Busa, porta el nom de ca l'Artiller. Busa va ser, després de Cadis, el primer indret de l'estat espanyol a proclamar la Constitució de 1812, en un acte al qual assistiren uns 8.000 soldats.
A l'extrem nord-occidental del pla destaca el Capolatell, més conegut com "la presó", amb motiu del seu ús per aïllar presoners durant aquesta guerra. La tradició afirma que n'hi havia que, desesperats, es llançaven al buit cridant «Mourir à Busa et resurgir à Paris» (Morir a Busa i ressorgir a París).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000
# Serra de les Carboneres

La Serra de les Carboneres és un serrat dels termes municipals d'Abella de la Conca i d'Isona i Conca Dellà (antic terme d'Isona), a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada a l'extrem oriental del terme isonenc i a l'extrem sud-est del d'Abella de la Conca, en territori de la Rua. És al nord-oest del cim d'Estadella, al nord de la Corona, cim que pertany a aquesta serra. És a migdia del Coll d'Espina i a ponent de Rocablanca.

## Etimologia

Aquest serrat deu el nom a la presència de nombroses carboneres; és a dir, boscos de roure i alzina, principalment, on es produïa carbó vegetal amb la pràctica, ancestral, de la crema controlada i supervisada per un expert, el carboner, de fusta d'aquests arbres.

## Enllaços externs

* La Serra de les Carboneres en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Servei d'hospitalitat

Un servei d'hospitalitat és una xarxa social que ofereixen allotjament, sense intercanvi de diners, sota certes condicions. En alguns casos buscant un intercanvi cultural o socialització, unes altres a canvi de treball social o d'un altre tipus, o simplement confiant a donar i rebre de la comunitat. Normalment organitzades centralment per Internet, deixant enrere els catàlegs i arbres telefònics. La major part d'ells han crescut exponencialment des del 2000 i s'estima que més de 100.000 persones són usuaris registrats d'aquestes xarxes.
Les xarxes més conegudes són:
* CouchSurfing
* Hospitality Club
* BeWelcome
* WWOOF
# Sofía Heinonen

Sofía Heinonen (Buenos Aires, 1969) és una biòloga i activista conservacionista argentina coneguda per la seva tasca per la reforestació dels aiguamolls d'Iberá després dels incendis.
Nascuda a Buenos Aires, se'n va anar a viure a la selva, en concret primer a la selva missionera, i després a Corrientes, on viu des de la dècada del 1990 i va criar els seus fills a Iberá. A través de la Fundació Rewilding Argentina, on dirigeix un equip de 170 persones, ha participat en la restauració de diversos ecosistemes a través de la reforestació i reintroducció d'espècies autòctones per afavorir la biodiversitat. Des del 2005 l'entitat s'ha centrat en la recuperació dels aiguamolls d'Iberá, on han aconseguit reintroduir el jaguar després de la seva extinció. L'entitat compra camps amb l'ajuda de donants, en restaura els ecosistemes i els dona a l'estat perquè funcionin com parcs naturals. El 2022 Heinonen va explicar el funcionament de l'entitat a la revista Nature. Heinonen va ser reconeguda com una de les 100 dones inspiradores de la BBC del 2022 per contribuir durant més de 30 anys a la creació d'espais protegits.

## Referències

* 1 2 «BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year? - BBC News» (en anglès britànic). [Consulta: 11 desembre 2022].
* 1 2 «Sofía Heinonen, la argentina que fue reconocida como una de las 100 mujeres más inspiradoras del mundo» (en castellà), 07-12-2022. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Guardianes del Iberá: el equipo que trabaja para que los yaguaretés vuelvan a poblar Corrientes» (en castellà), 22-07-2022. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «“Activista por naturaleza”: quién es la argentina que fue reconocida por la BBC como una de las 100 mujeres más influyentes del mundo» (en castellà), 07-12-2022. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Clarín.com. «Habla la argentina que fue seleccionada entre las 100 mujeres más influyentes del mundo por la BBC: 'Hay que dejar de aniquilar la naturaleza'» (en castellà), 07-12-2022. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Revista Veterinaria Argentina » Sofía Heinonen. La guerrera que lucha por la vuelta del yaguareté a los Esteros del Iberá. Corrientes, Argentina.». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ turismo. «La revista Nature destaca el rewilding en Argentina» (en castellà). [Consulta: 11 desembre 2022].
# Simon Hantaï

Simon Hantaï (Biatorbágy, 7 de desembre del 1922 – París, 12 de setembre del 1985) era un pintor abstracte franco-hongarès Estudià Belles Arts a Budapest, Itàlia i França.
És el pare dels músics Marc, Jérôme i Pierre Hantaï.

## Referències

* ↑ http://www.lefigaro.fr/flash-actu/2008/09/15/01011-20080915FILWWW00642-deces-du-peintre-simon-hantai.php
# Seu dels Jutjats (Vic)

La Seu dels Jutjats és una obra racionalista de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'estructura metàl·lica que permet distribucions diferents de cadascuna de les plantes. La planta baixa és un espai lliure cobert que afavoreix I 'entrada independent al Col·legi d'Advocats, inclòs al mateix edifici. Les obertures de les diverses plantes responen estrictament als requeriments dels espais interiors. L'edifici es presenta com un volum cúbic que completa la cantonada entre dos carrers de l'eixample de Vic, separat de les edificacions veïnes i estructurat com una sèrie de safates preparades per assimilar la diversitat del programa. Destaca el mecanisme formal i volumètric que s'empra per vincular l'edifici a les edificacions de l'Eixample i separar el volum principal per ampliar l'espai de vorera i configurar-se formalment en un volum cúbic. A causa de la complexitat del programa i per a obtenir una major flexibilitat en la distribució de les diferents plantes, va ser projectat amb la base d'una estructura general metàl·lica al voltant d'un nucli compacte de formigó vertical, que unia les comunicacions de les cinc plantes i el soterrani. El programa consta de sis punts principals: el Tribunal de primera instància, la cort Municipal, els habitatges de la jutge i el procurador (emplaçats a la tercera i quarta planta), el col·legi d'advocats, el dipòsit de detinguts i la sala de reconeixement forense. Al soterrani de la planta i hi ha els arxius, calefacció, magatzems i maquinària. Cada planta té una funció molt concreta i definida que es reflecteix en les obertures. El revestiment de la façana ha estat resolt amb un estuc petri especial de color beix, mentre que la fusteria original havia estat pintada marró fosc.

## Referències

* ↑ «Seu dels Jutjats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Somereta de Davier

La somereta de Davier (Pycnogaster ribesiglesiasii) és una espècie d'ortòpter ensífer de la família Tettigoniidae que fou descrita l'any 2016 a la Plana d'Ancosa (la Llacuna, Anoia), en una zona de matoll dominada per farigola; la publicació de la nova espècie es va fer l'any 2021.
L'espècie va ser anomenada així en honor de Xavier Ribes i David Iglesias, dos agents rurals que foren assassinats l'any 2017 a Aspa. L'espècie va entrar directament en el catàleg de fauna com a animal en perill d'extinció, ja que durant els dos primers any d'investigació només es va identificar un mascle i una femella.

## Referències

* 1 2 Calero, Cori. «La somereta de Davier, la nova espècie descoberta a Catalunya, ja en perill d'extinció». CCMA.cat, 29-06-2021. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ Olmo-Vidal, Josep Maria «Pycnogaster ribesiglesiasii Olmo-Vidal 2021, new species». Zenodo, 16-04-2021.
* ↑ Olmo-Vidal, Josep Maria «Pycnogaster ribesiglesiasii, a new species of Ephippigerini (Orthoptera: Tettigoniidae: Bradyporinae) from Catalonia (northeast of the Iberian Peninsula)» (pdf). Zootaxa, 4963, 1, 16-04-2021, pàg. 173–180. Arxivat de l'original el 2021-07-09. DOI: 10.11646/zootaxa.4963.1.9. ISSN: 1175-5334 [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ «Una nova espècie porta el nom dels rurals assassinats a Aspa». Segre.com, 22-04-2021. [Consulta: 22 abril 2021].
# Somniosus

Somniosus és un gènere de taurons esqualiformes de la família Dalatiidae.

## Taxonomia

* Tauró de Groenlàndia (Somniosus microcephalus)
* Tauró dormilega del Pacífic (Somniosus pacificus)
* Gutxo dormidor (Somniosus rostratus)

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack «A compendium of fossil marine animal genera (Chondrichthyes entry)». Bulletins of American Paleontology, 364, 2002, p.560. Arxivat de l'original el 2012-05-10 [Consulta: 8r setembre 2001].

## Enllaços externs

* Informació sobre aquest gènere de taurons. (anglès)