OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comissari Europeu de Política Regional

El Comissari Europeu de Política Regional és un membre de la Comissió Europea responsable de l'àrea de la política regional de la Unió Europea així com del Fons Europeu de Desenvolupament Regional.
La seva actual comissària és la romanesa Corina Crețu.

## Orígens

Aquesta cartera fou creada l'any 1967 en la formació de la Comissió Rey. Al llarg de la seva història s'ha denominat, així mateix, Comissari Europeu de Política Regional i Cohesió.

## Llista de Comissaris de Política Regional

| Comissió | Inici | Finalització | Nom | País | Partit |
| Rey |
| Rey | 2 de juliol de 1967 | 30 de juny de 1970 | Hans Groeben | Alemanya | ind. |
| Malfatti |
| Malfatti | 1 de juliol de 1970 | 21 de març de 1972 | Albert Borschette | Luxemburg | ind. |
| Mansholt |
| Mansholt | 22 de març de 1972 | 5 de gener de 1973 | Albert Borschette | Luxemburg | ind. |
| Ortoli |
| Ortoli | 6 de gener de 1973 | 5 de gener de 1977 | George Thomson | Regne Unit | Lab. |
| Jenkins |
| Jenkins | 6 de gener de 1977 | 5 de gener de 1981 | Antonio Giolitti | Itàlia | PSI |
| Thorn |
| Thorn | 6 de gener de 1981 | 5 de gener de 1985 | Antonio Giolitti | Itàlia | PSI |
| Delors I |
| Delors I | 6 de gener de 1985 | 5 de gener de 1989 | Grigórios Varfis | Grècia | ind. |
| Delors II |
| Delors II | 6 de gener de 1989 | 5 de gener de 1993 | Bruce Millan | Regne Unit | Lab. |
| Delors III |
| Delors III | 6 de gener de 1993 | 22 de gener de 1995 | Bruce Millan | Regne Unit | Lab. |
| Santer |
| Santer | 23 de gener de 1995 | 15 de març de 1999 | Monika Wulf | Alemanya | SPD |
| Marín |
| Marín | 16 de març de 1999 | 15 de setembre de 1999 | Monika Wulf | Alemanya | SPD |
| Prodi |
| Prodi | 16 de setembre de 1999 | 31 de març de 2004 | Michel Barnier | França | UMP |
| Prodi | 1 d'abril de 2004 | 21 de novembre de 2004 | Jacques Barrot | França | UMP |
| Prodi | 1 de maig de 2004 | 21 de novembre de 2004 | Péter Balázs | Hongria | ind. |
| Barroso I |
| Barroso I | 22 de novembre de 2004 | 4 de juliol de 2009 | Danuta Hübner | Polònia | ind. |
| Barroso I | 4 de juliol de 2009 | 9 de febrer de 2010 | Paweł Samecki | Polònia | ind. |
| Barroso II |
| Barroso II | 9 de febrer de 2010 | 1 de novembre de 2014 | Johannes Hahn | Àustria | ÖVP |
| Juncker |
| Juncker | 1 de novembre de 2014 | | Corina Crețu | Romania | PSD |

## Referències

* ↑ «Corina Creţu - European Commission» (en anglès), 01-09-2015. [Consulta: 17 novembre 2018].
* ↑ «Commissaire Johannes Hahn» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2018].

## Enllaços externs

* (castellà) Portal de la Política Regional-Inforegio
* (castellà) Activitats de la Polícia Regional en el si de la Unió Europea
# Premi Unión de Actores a la millor interpretació secundària de cinema

El Premi a la millor interpretació secundària en la seva secció de cinema lliurat per la Unión de Actores y Actrices entre 1991 i 2001 reconeixia la millor interpretació d'un actor o actriu no protagonista dins d'una pel·lícula.
Des de l'edició de 2002, aquesta categoria es desdobla en:
* Millor actriu secundària de cinema
* Millor actor secundari de cinema

## Guardonats

| Any | Guanyadora | Pel·lícula |
| 2001 | Elena Anaya | Lucía y el sexo |
| 2000 | Emilio Gutiérrez Caba | La Comunidad |
| 1999 | Antonia San Juan | Todo sobre mi madre |
| 1998 | Paco Algora | Barrio |
| 1997 | Charo López | Secretos del corazón |
| 1996 | Nancho Novo | La Celestina |
| 1995 | Pilar Bardem | Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto |
| 1994 | Javier Bardem | Días contados |
| 1993 | Fernando Valverde | Sombras en una batalla |
| 1992 | Penélope Cruz | Belle Époque |
| 1991 | Fernando Valverde | Alas de mariposa |

## Referències

* ↑ Todos los Premios Unión de Actores recaen en mujeres, El País, 1 de febrero de 1996
* ↑ Premios Unión de Actores 1994 a la web de la Unión de Actores
* ↑ El actor Manuel Aleixandre y las salas alternativas de teatro reinan en la noche de los cómicos, El País, 8 de febrero de 1994
* ↑ Premios Unión de Actores 1992 a la web de la Unión de Actores
* ↑ Premios Unión de Actores 1991 en la web de la Unión de Actores

## Enllaços externs

* Notícies sobre els Premis de la Unión de Actores y Actrices a El País
# Landry Dimata

Landry Nany Dimata (R.D. del Congo, 1 de setembre de 1997) és un futbolista professional belga que juga com a davanter pel Samsunspor turc.

## Carrera de club

Dimata va jugar amb l'Standard Liège com a junior. Va fitxar pel K.V. Oostende el 2016. Va debutar a la Belgian Pro League el 4 d'agost de 2016 contra el KRC Genk. El juliol de 2017, Dimata va ser traspassat al VfL Wolfsburg per 10 milions d'euros.
El juliol de 2018, Dimata va marxar al RSC Anderlecht belga, en una cessió fins a final de temporada, amb opció de compra. El novembre de 2018, el RSC Anderlecht va exercir l'opció de compra sobre Dimata.
L'1 de febrer de 2021, Dimata fou cedit al RCD Espanyol, per un any, fins a final de temporada. L'operació incloïa una clàusula de compra. El 2 de juny de 2021 va signar contracte permanent amb l'Espanyol.

## Internacional

El setembre de 2020, Dimata fou convocat per la selecció de Bèlgica per uns partits de la Lliga de les Nacions de la UEFA contra Dinamarca i Islàndia.

## Referències

* ↑ «Football - MAXIFOOT l'actualité foot et transfert».
* ↑ «Belgium - L. Dimata - Profile with news, career statistics and history - Soccerway». soccerway.com. [Consulta: 6 agost 2016].
* ↑ «Genk vs. KV Oostende - 31 juliol 2016 - Soccerway». soccerway.com. [Consulta: 6 agost 2016].
* ↑ «Landry Dimata is nu officieel een Sportingboy!» (en neerlandès), 07-07-2018. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Off to Anderlecht» (en anglès), 02-07-2018. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Anderlecht zet huur Dimata om in koop» (en neerlandès), 19-11-2018. [Consulta: 2 febrer 2021].
* 1 2 «Nany Dimata uitgeleend aan RCD Espanyol» (en neerlandès), 01-02-2021. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Nany Dimata definitief naar Espanyol» (en neerlandès), 02-06-2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Starting Lineups - Denmark vs Belgium». Sky Sports, 05-09-2020. [Consulta: 6 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Belgium profile at Belgian FA
* Landry Dimata a BDFutbol
* Landry Dimata, Fitxa a Soccerway
# Fàlacre

Fàlacre (en llatí Falacer) o de forma més completa divus pater falacer va ser, segons la mitologia romana, un antic déu itàlic, segons diu Varró. Alguns erudits pensen que era un epítet de Júpiter, perquè falacer era el nom etrusc del cel.
El seu nom apareix a la ciutat de Falacrinum, una antiga localitat sabina. Tenia dedicat un dels Flamens menors, el Flamen Falacer.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Falacer». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 26 maig 2022].
# Indústria lleugera

La indústria lleugera és una indústria normalment menys intensiva en l'ús de capital que la indústria pesant, i està més orientada al consumidor últim que al consum intermedi per part d'altres empreses. Normalment les seves instal·lacions provoquen menys impacte al medi ambient que les associades a la indústria pesant, i les lleis urbanes normalment donen més facilitats perquè s'instal·lin en àrees residencials.

## Referències

* ↑ O'Sullivan, Arthur; Sheffrin, Steven M. Economics: Principles in Action. Upper Saddle River, New Jersey 07458: Pearson Prentice Hall, 2003, p. 493. ISBN 0-13-063085-3.
# Salvador Ballesta Vialco

Salvador Ballesta Vialco (Saragossa, 22 de maig de 1975) és un exfutbolista aragonès que jugava com a davanter. Va ser internacional amb la selecció espanyola.
# Oliver Stević

Oliver Stević (Šabac, 18 de gener de 1984) és un jugador de bàsquet serbi. Mesura 2,05 metres d'alçària i ocupa la posició de pivot.

## Carrera esportiva

Format a l'escola sèrbia, va viure a Polònia la seva primera experiència fora dels Balcans enrolat en el Slask Wroclaw. Tres anys més tard va retornar al seu país per jugar amb l'Estrella Roja. Després de jugar un any amb el Oldenburg alemany, va fitxar pel Bilbao Basket a l'octubre de 2011, any en què els bilbaïns van jugar l'Eurolliga, per suplir una lesió. De Bilbao va passar al Casale Monferrato italià amb el qual va disputar gairebé al complet la campanya 11/12.
El Stelmet Zielona Góra de Polònia va ser la seva destinació per a la temporada 12/13. Al costat de Walter Hodge i Quinton Hosley va formar la columna vertebral d'un equip que es va proclamar campió de lliga. Stević va tancar la campanya amb 12,4 punts, 7,3 rebots, 59 per cent en tirs de dos i 17 de valoració en lliga, mentre que en Eurocup va signar 13,7 punts i 7,4 rebots per partit.
Els diners de l'emergent lliga turca el va portar a fitxar pel Royal Hali Gaziantep on va estar dues temporades. A la 2013/2014 va fer 10,4 punts, 7,5 rebots (el vuitè millor de la lliga) i 16,1 de valoració (desè millor de la competició). En l'últim curs va estar llastrat per algun problema físic que li va restar protagonisme, tot i així ho va concloure com el desè màxim rebotejador de la lliga turca amb 6,7 rebutjos per partit i amb 11,3 de valoració mitjana en una mica menys de 20 minuts de joc per partit.
El 2015 es converteix en nou jugador del Montakit Fuenlabrada. A la temporada 2019-2020 signarà un contracte temporal fins a gener de 2020 amb el San Pablo Burgos. amb el qual jugarà a la Lliga Endesa i en la Basketball Champions League a causa de la lesió del pivot Goran Huskić. El mes de gener de 2020, després d'acabar el seu contracte amb l'equip burgalès, s'incorpora a les files del Club Joventut Badalona fins al final de temporada, per reforçar el club badaloní i suplir la lesió de Birgander.

## Referències

* ↑ «El Fuenlabrada ficha al pívot Oliver Stevic» (en castellà). Marca, 07-08-2015 [Consulta: 17 gener 2020].
* ↑ «El Joventut refuerza su mermado juego interior con el pívot Oliver Stevic» (en castellà). Mundo Deportivo, 15-01-2020 [Consulta: 17 gener 2020].
# Saxicola stejnegeri

Saxicola stejnegeri és un ocell, originari de l'est d'Àsia i pertanyent a la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Nidifica al centre i l'est de Sibèria, Japó, Corea, el nord-est de la Xina i l'est de Mongòlia, i migra cap al sud de la Xina i Indoxina a l'hivern.
Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie, basant-se en analisis genètiques. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), el consideren encara una subespècie del bitxac africà (Saxicola torquatus stejnegeri).

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 710. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Urquhart, E., & Bowley, A. (2002): Stonechats. A Guide to the Genus Saxicola. Christopher Helm, London. ISBN 0-7136-6024-4
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Zink, R.M., Pavlova, A., Drovetski, S. V., Wink, M., & Rohwer, S. (2009). Taxonomic status and evolutionary history of the Saxicola torquata complex. Molecular Phylogeny and Evolution 52: 769-773. Abstract.
# Premi Unión de Actores al millor actor de repartiment de teatre

El Premi al millor actor de repartiment en la seva secció de teatre lliurat per la Unión de Actores y Actrices reconeix la millor interpretació d'un actor de repartiment dins d'una obra de teatre. Es ve lliurant des de 2002, ja que entre 1991 i 2001 es va lliurar un únic premi al millor interpretació protagonista, sense distingir entre masculina i femenina.

## Guardonats

| Any | Guanyador | Obra |
| 2018 | Juan Vinuesa | Algún día todo esto será tuyo |
| 2017 | Manuel Morón | Smoking Room |
| 2016 | Ruth Díaz | Tarde para la ira |
| 2015 | Víctor Clavijo | Fausto |
| 2014 | Felipe García Vélez | Cuando deje de llover |
| 2013 | Luis Callejo | Los miércoles no existen |
| 2012 | Alberto Iglesias | De ratones y hombres |
| 2011 | Chema Muñoz | Veraneantes |
| 2010 | Raúl Prieto | La función por hacer |
| 2009 | Carlos Álvarez-Novoa | Bodas de sangre |
| 2008 | Miguel Zúñiga | La taberna fantástica |
| 2007 | Alfonso Blanco | Marat Sade |
| 2006 | Eleazar Ortiz | El método Grönholm |
| 2005 | Alex Amaral | Roberto Zucco |
| 2004 | Javier Vázquez | Los verdes campos del Edén |
| 2003 | David Lorente | Las bicicletas son para el verano |
| 2002 | Sergio Otegui | La gaviota |

## Referències

* ↑ Los premiados por la Unión de Actores convierten la gala en un símbolo de paz, El País, 11 de març de 2003
# Landru

Landru és una pel·lícula francesa, dirigida per Claude Chabrol, estrenada el 1963.

## Argument

Aquesta pel·lícula descriu la vida de l'assassí en sèrie Henri Désiré Landru. Durant la Primera Guerra Mundial, seduïa dones soles i riques. Havent aconseguit fer-les signar uns poders, les assassinava a la seva casa de camp i després feia desaparèixer els seus cossos cremant-los en un forn.

## Repartiment

* Charles Denner: Henri Désiré Landru
* Stéphane Audran: Fernande Segret
* Francoise Lugagne: Marie-Catherine Landru
* Michèle Morgan: Célestine Buisson
* Danielle Darrieux: Berthe Héon
* Juliette Mayniel: Anna Colomb
* Hildegard Knef: Madame X
* Jean-Louis Maury: El comissari Belin
* Denise Provence: Zénaïde Lacoste
* Catherine Rouvel: Andrée Babeley
* Mary Marquet: Marie-Angélique Guillain
* Claude Mansard: Monsieur de Moro Giafferi
* Serge Bento: Maurice Landru
* Robert Burnier: El president del tribunal
* Mario David: El procurador general
* Pedra Lafont: El caporal Riboulet
* Huguette Forge: Sra. Vidal
* Diane Lepvrier: Marie Landru
* Gisèle Sandré: Georgette
* Sacha Briquet: El substitut
* Louis Lyonnet: Un inspector
* Philippe Castelli: Un inspector
* Pierre Vernier: Un advocat de la part civil
* Alain Quercy: Un advocat de la part civil
* Jean-Pierre Melville: Georges Mandel
* Raymond Queneau: Georges Clemenceau
* André Fouché: El doctor Paul
* Jacques Robiolles: Un jurat
* Dominique Zardi: Un gendarme
* Henri Attal: Un gendarme
* Jean-Marie Arnoux: Un espectador al procés
* Robert Barre

## Referències

* ↑ «Landru» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Landru» (en francès). Allociné.
# L'experiment (pel·lícula de 2001)

L'experiment (títol original: Das Experiment) és una pel·lícula alemanya dirigida per Oliver Hirschbiegel, estrenada l'any 2001. Ha estat doblada al català
Aquest film s'inspira en el llibre The Experiment − Black Box de Mario Giordano aparegut l'any 1999, a partir de l'experiment de Stanford portada pel professor Philip Zimbardo l'any 1971.
L'any 2007, Philip Zimbardo, va treure el llibre The Lucifer Effect explicant la seva experiència.

## Argument

En el marc d'un estudi comportamental, vint homes són seleccionats per a una experiència. Vuit de ells adquireixen la funció de guardians de presó i dotze la de presoners. Als presoners els donen números que reemplacen el seu nom durant l'experiència. Ningú no pot, a la presó, cridar un presoner pel seu nom, els presoners han de parlar-se amb el seu número. Durant dues setmanes, els experimentadors estudien els comportaments amb l'ajuda de càmeres de seguretat.
En algunes hores, els « guardians » es prenen el seu paper massa seriosament, en particular Berus, esdevenint sàdics, i els presoners se senten en un parany. Un de ells, Tarek, s'oposa als guardians quan el seu comportament li sembla injustificat, cosa que li atorga un estatus de rebel. Un altre és coronel a l'exèrcit de l'aire, un home tranquil i fred que intenta. observar el que passa.
Tot i que la violència està prohibida en aquesta presó fictícia, els guardians no triguen a sotmetre els presoners, particularment a « 77 », Tarek Fahd, sempre en conflicte amb Berus.
Des de la segona jornada, l'experiència escapa totalment als experimentadors per la revolta dels presoners i la repressió brutal dels guardians, portats per Berus.
Un guardià és fins i tot passat a tabac i empresonat pels seus col·legues després haver volgut ajudar Tarek a procurar la medicació a un presoner diabètic en males condicions.
L'experiència va totalment a la deriva quan els guardians s'adonen que la violència no posa fi a l'experiència i decideixen separar els presoners. Segueix un intent de violació i dos homicidis que desencadenaran una revolta general violenta en els presoners.

## Repartiment

* Moritz Bleibtreu: Tarek Fahd (presoner no 77)
* Christian Berkel: Steinoff (presoner no 38)
* Olivier Stokowski: Schütte (presoner no 82)
* Wotan Wilke Möhring: Joe (presoner no 69)
* Justus von Dohnanyi: Berus
* Timo Dierkes: Eckert
* Andrea Sawatzki: la doctora Jutta Grimm
* Edgar Selge: el professor Klaus Thon
* Maren Eggert: Dora
* Nicki von Tempelhoff: Kamps
* Antoine Monot Jr.: Bosch
* Lars Gärtner: Renzel
* Philipp Hochmair: Lars
* Christiane Gerboth: periodista tele

## Premis i nominacions

* 2001: premi del millor director a Montreal
* 2001: premi del millor director, al millor guió i de la millor fotografia a Múnic
* 2002: premi al millor guió a Porto
* 2002: premi del millor actor (Moritz Bleibtreu) a Seattle

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > L'experiment». [Consulta: 15 juny 2018].
# Ibn Hanzala

Els Banu Hàndhala foren una família de notables àrabs al servei dels omeies, descendents d'Hàndhala.
Els personatges més destacats foren:
* Bixr ibn Safwan al-Kalbí, governador o valí omeia d'Egipte (720-721) i d'Ifríqiya (721 a 728).
* Hanzala ibn Safwan al-Kalbi, germà de l'anterior, també governador o valí d'Egipte (721-724) i d'Ifríqiya (742-747)

## Referències

* ↑ Kennedy, Hugh. «Egypt as a province in the Islamic caliphate, 641–868». A: Cambridge History of Egypt, Volume One: Islamic Egypt, 640–1517. Cambridge: Cambridge University Press, 1998, p. 62–85. ISBN 0-521-47137-0.
# Sant Sadurní de Gallifa

Sant Sadurní de Gallifa és una ermita romànica al municipi de Gallifa, al Vallès Occidental. És al cim de la Mola, a 942,3 metres d'altitud. És al nord-est del poble de Gallifa, a l'extrem meridional del Serrat Punxegut. Dona nom als Cingles de Sant Sadurní, que envolten la pràctica totalitat de la Mola, el Turó de la Pinassa i el Morral del Puig. És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Des del cim de la Mola hi ha una panoràmica excel·lent sobre el Vallès i el Moianès. Just al costat de l'ermita hi ha el mirador de la Guineu, des d'on s'aconsegueixen unes fantàstiques vistes del Prepirineu, Moià, Centelles i el Puigsagordi, Sant Feliu de Codines, el Vallès, la Mola de Sant Llorenç del Munt i Montserrat. S'hi pot arribar a peu seguint diversos itineraris que comencen a Castellterçol, a Gallifa o a Sant Feliu de Codines.

## Descripció

L'ermita de Sant Sadurní es dreça a 951 m d'altitud, amb la casa dels ermitans adossada a ponent i un cos de planta quadrada al mur de migdia. La capella és preromànica del segle x mentre que l'absis és del final del segle xi. És un edifici de nau única, de planta trapezoïdal, coberta amb volta de canó, amb absis semicircular més estret que la nau, amb tres finestres de doble esqueixada. Aquest està decorat amb arcuacions i lesenes llombardes que acaben en un sòcol. Al seu costat hi ha un cos quadrat de dos pisos, afegit segurament durant el segle xii, que podria ser la base d'un campanar. El 1714 s'edificà la casa dels ermitans, adossada a la nau i actualment abandonada.
Adossat i a tocar de l'absis hi ha un cos de planta quadrada i dos pisos; sembla d'un edifici preromànic del segle x. La seva funció no és clara, podia ser d'un ús de campanar o de torre de defensa.

## Història

Es té constància del paratge des de l'any 939 quan Ató vengué al levita Guadamir una finca que termenejava amb la domus (terme del llatí vulgar per a referir-se a una casa o edifici), de Sant Sadurní. En una butlla del papa Benet VII de l'any 978 en què es defineix els límits del Bisbat de Vic, i figura la muntanya de Sant Sadurní. En un document de l'any 1063 consta que un tal Bonfill dona a l'església dos mancusos (moneda d'or medieval amb un pes de quatre grams). De l'àrab mangúx-gravat això permet suposar que devien fer-s'hi obres importants.
L'any 1316 era un priorat del monestir de la Portella i, mentre en depengué, hi hagué una petita comunitat i, sempre, almenys amb un capellà. En el segle xvii l'edifici estava en molt mal estat i el bisbe prohibí, l'any 1604, celebrar-hi missa.

## Referències

* ↑ «Itinerari des de Castellerçol». Arxivat de l'original el 2011-09-25. [Consulta: 12 octubre 2009].
* ↑ Itinerari amb sortida des de Sant Feliu de Codines.
* 1 2 3 «Sant Sadurní de Gallifa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ Associació Cultural QU4TREPINS hivern de 2003, pàgs. 11 a 13a (Diposit Legal B. 15.549-1991)
# Saxifraga longifolia

Saxifraga longifolia, de nom vulgar corona de rei, és una espècie de planta fanerògama que pertany a la família Saxifragaceae, autóctona del Pirineu i Prepirineu.
És una planta herbàcia, perenne, de fulles linears o estretament espatulades, agudes, de 3 a 8 cm de llargada, que formen una roseta basal compacta i aplanada.. Les flors, blanques i nombroses, són disposades en una panícula de 25 a 50 cm. Creix en cingles i penyalars. Es tracta d'una planta amb propietats abortives. És un remei que fan servir els pastors amb el bestiar, ajuda a expulsar la placenta.

## Referències

* 1 2 «corona de rei | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ 1943-, Frigolé, Joan. Dones que anaven pel món : estudi etnogràfic de les trementinaires de la Vall de la Vansa i Tuixent (Alt Urgell). Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2016.
# Polohi

Polohi (en ucraïnès i en rus Пологи) és una ciutat de la província de Zaporíjia, Ucraïna. El 2021 tenia 18.396 habitants. La ciutat fou capturada per l'exèrcit rus durant la invasió russa d'Ucraïna el 7 de març del 2022.

## Referències

* 1 2 «Ukraine after 11th night of war: Mayor killed, towns taken, Moscow promises civilian corridors to Russia». Baltic News Network, 07-03-2022 [Consulta: 7 març 2022].