OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ricardo Souza Bóvio

Ricardo Souza Bóvio (Campos dos Goytacazes, 17 de gener de 1982) és un futbolista brasiler, que ocupa la posició de defensa o migcampista defensiu.
Format al planter del Vasco da Gama, on va jugar entre el 2001 i el 2002. El 2003 marxa al Chernomorets rus, on va jugar el 2003 i el 2004. No s'adapta i a l'any següent hi retorna al seu país, a les files del Santos FC, on va jugar entre el 2004 i el 2005 i va guanyar el Campionat del Brasil del 2004. Això possibilita que torne a viatjar al continent europeu, l'any 2006 va arribar al Màlaga CF on va viure un dels moments més memorables de la seva carrera, marcant contra el Reial Madrid a l'Estadi Santiago Bernabéu el 23 d'abril de 2006, ni al Panathinaikos.
Posteriorment, jugaria de nou en equips brasilers, com el Profute o el Corinthians. El 2008 fitxa per l'exòtic Al-Shabab, d'Aràbia Saudí.

## Referències

* ↑ Folha Online - Especial - 2002 - Campeonato Brasileiro.
* ↑ 'Parça' de Robinho no Santos monta buffet infantil, mas quer ajudar o Vasco (en portuguès brasiler).
* ↑ Bóvio, do Santos, acerta com o Málaga (en portuguès brasiler).
* ↑ «Bóvio picked by Panathinaikos». UEFA.com, 06-08-2006. [Consulta: 16 gener 2008].
* ↑ Bóvio chega ao Brasil para reforçar o Corinthians (en portuguès brasiler).
# Émile Diot

Émile Diot (Osmery, 3 de juliol de 1912 - Villefranche, 10 de juny de 1940) va ser un ciclista francès, que fou professional del 1934 al 1938. Va morir per França durant la Segona Guerra Mundial.

## Palmarès

* 1936
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Émile Ignat)
* 1937
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Émile Ignat)
** 1r al Premi Goullet-Fogler (amb Fernand Wambst)
* 1940
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Fernand Wambst)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Bangla Tribune

Bangla Tribune és un mitjà de comunicació en bengalí de Bangla Desh. Va ser fundar el 13 de maig de 2014. Està editat per Zulfiqer Russell i publicat per Kazi Anis Ahmed. Al juliol de 2021, la seva classificació d'Alexa era el número 16 a Bangla Desh i el número 3.064 a nivell mundial. El lloc web cobreix una àmplia gamma de temes, com ara política, negocis, entreteniment, esports i tecnologia. També compta amb una varietat de columnistes i escriptors d'opinió que ofereixen les seves perspectives sobre els esdeveniments actuals. Tant Bangla Tribune com Dhaka Tribune són propietat de 2A Media Limited. El seu eslògan diu "Totes les notícies en les paraules mínimes" (en bengalí "Alpa Khotai Shob Khota"). Els periodistes de Bangla Tribune han rebut múltiples elogis pels seus informes contra les drogues i el tabaquisme.

## Referències

* 1 2 «Govt trims registration list of online news portals to 34». .
* ↑ «Govt releases list of 34 verified online news portals». , 31-07-2020.
* 1 2 «Bangladesh's ideological murders are a further attack on its liberal ideals». The Guardian, 07-11-2015 [Consulta: 25 juny 2020].
* 1 2 «Bangla Tribune traffic». Alexa Internet. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2019. [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ «Six get anti-tobacco reporting awards». The Daily Star (Bangladesh), 28-05-2017 [Consulta: 25 juny 2020].
* ↑ «Hello's Sadik Evan wins Progga Tobacco Control Journalism Award 2017». Bdnews24.com, 28-05-2017 [Consulta: 25 juny 2020].
* ↑ (en bengalí) Prothom Alo, 15-06-2015 [Consulta: 25 juny 2020].
# Bentara Ganga

Bentara Ganga o Bentota Ganga és un riu de Sri Lanka, que a grans trets forma el límit entre la província del Sud i la província Occidental i desaigua a l'oceà Índic a Bentota. Neix a les muntanyes al interior de la província del sud i després de córrer cap al nord, gira a l'oest fins a la costa, en un recorregut d'uns 40 km.
# Nimfes i sàtir

Nimfes i sàtir (en francès Nymphes et Satyre) és un quadre del pintor academicista francès William-Adolphe Bouguereau, que fou realitzat l'any 1873. Pintat a l'oli, mesura 180 cm per 260 cm, i es troba a l'Institut d'Art Clark de Williamstown, Massachusetts, Estats Units.
Es va exposar el mateix any 1873 a París, un any abans que els impressionistes muntessin la seva primera exposició en un estil radicalment diferent al de Bouguereau, un dels artistes més importants del realisme burgès i de l'academicisme del Saló de París.

## Descripció de l'obra

Al costat d'un estany ombrívol i recollit, un grup de nimfes ha capturat un sàtir que, suposadament, les espiava. Tres d'elles l'estan estirant per llançar-lo a l'aigua, mentre que la quarta convida amb senyals d'altres banyistes per unir-se a la diversió.
Bouguereau és considerat l'artista arquetip de la lascívia del segle xix, malgrat que des del punt de vista eròtic no és el més interessant dels pintors del Saló parisenc. S'hi observa una continuació del barroc sense la franquesa o el desig d'un Rubens. Nimfes i un sàtir és una mostra del seu estil, en el qual el maneig de les formes treu energia al que s'està mostrant. En Bouguereau, com en Greuze, hi ha una pertorbadora combinació de malícia i innocència.
Sterling Clark va descobrir el quadre a finals del segle xix al bar de l'Hotel Hoffman House, a Nova York, i el va recuperar quan ja estava emmagatzemat al local en els anys 1930; finalment el va comprar el 1943. Va esdevenir la seva obra més popular als Estats Units a la seva època, i que fou reproduïda nombrosos cops per tot el país, i va pertorbar els moralistes;
Actualment s'exhibeix a l'Institut d'Art Clark, a Williamstown, Massachusetts.

## Referències

* ↑ Lucie-Smith, Edward: La sexualidad en el arte occidental. Ed. Destino, Barcelona, 1992; p. 121. ISBN 84-233-2180-0
* ↑ Beisel, Nicola Kay. Imperiled Innocents: Anthony Comstock and Family Reproduction in Victorian America. Princeton University Press, 1998, p. 181
* ↑ D'Emilio, John & Freedman, Estelle B. Intimate matters: a history of sexuality in America. University of Chicago Press, 1988, p. 108
* ↑ Life, 3 maig 1948, p. 135

## Enllaços externs

* «William-Adolphe Bouguereau al Web Museum» (en anglès).
* Clark Art Institute: Nimfes i Sàtir a l'Institut d'Art Clark Arxivat 2005-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
# Nimfea pilosa

La nimfea pilosa, nimfea pubescent o lotus pilós (Nymphaea pubescens) és una planta del gènere de les nimfees.

## Distribució i hàbitat

Aquesta planta és comuna a totes les zones temperades i tropicals d'Àsia: Bangladesh, Índia, el Pakistan, Sri Lanka, Yunnan, Taiwan, Filipines, Cambodja, Laos, Myanmar, Tailàndia, Vietnam, Indonèsia i Malàisia.
També es troba a Austràlia i a Papua Nova Guinea.
Es pot trobar tant en estat silvestre com cultivat en aquestes zones. Creix normalment en depressions humides i fangoses, llacs poc profunds i séquies amb aigua neutra i no gaire freda: no suporta temperatures inferiors als 15 °C.

## Morfologia

És una planta aquàtica perenne. Les arrels del lotus pilós tenen múltiples rizomes perquè les plantes del lotus es puguin amarrar fermament al fang del fons de l'estany o séquia.
Les fulles són flotants o es troben a l'extrem d'una tija que s'eleva uns pocs centímetres per damunt de l'aigua. Les fulles submergides tenen forma de cor i estan cobertes d'una pilositat, així com les tiges, fet que ha donat el seu nom, "pubescens" o pilosa, a la planta. Les fulles flotants són llises per sobre i poden ser de color púrpura en les varietats vermelles.
La flor és gran com totes les flors de les nimfees. Pot fer fins a uns 17 cm de diàmetre completament oberta i té una coloració que va del blanc al malva. Creix en tiges que s'eleven damunt de la superfície. La flor es tanca durant el dia i s'obre totalment durant la nit.
La inflorescència de la varietat blanca d'aquesta nimfea és la flor nacional de Bangladesh i es troba representada gràficament a l'escut d'aquest estat.

## Noms i variants

La nimfea pilosa es coneix com a shapla en bengalí, com a kokaa en hindi i kumuda en sànscrit.
En l'àmbit dels noms científics, aquesta espècie de lotus o nimfea es coneix amb molts sinònims diferents. La nimfea pilosa, a part de tindre molts híbrids nurals, ha donat lloc a un gran nombre de varietats desenvolupades artificialment. Aquesta planta també s'ha considerat com una subespècie o varietat de Nymphaea lotus.
La varietat més coneguda n'és l'anomenada Nymphaea rubra, no reconeguda com a espècie separada. Aquest nom es refereix a la variant de color fúcsia o rosa intens que sovint es coneix popularment amb el nom de lotus vermell o nimfea vermella.

## Referències

* ↑ «Taxonomy». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 11 juny 2009].
* ↑ Names
* ↑ Gray 1900, Ames 1900 i Nult 1967

## Enllaços externs

* Banglapedia (anglès).
* Estudis de les nimfees de Bangladesh (anglès).
* Nymphaea - Nomenclatura Arxivat 2012-09-16 a Wayback Machine..
* Nymphaea pubescens - Fotos.
* Flora of China 6: 116–118. 2001 - Nymphaea 睡莲属.
# Behenu

Behenu (Bhnw) va ser una reina egípcia de la VI dinastia. Es discuteix si era una esposa de Pepi I o de Pepi II.
Behenu en jeroglífic :
Les restes de la seva piràmide la van descobrir arqueòlegs francesos l'any 2007, i la notícia del descobriment de la seva cambra funerària es va fer pública el març de 2010. Com que aquesta piràmide va ser
descoberta als voltants de la piràmide de la Pepi II, es va considerar que Behenu havia estat "probablement". l'esposa d'aquest faraó. Tot i així no s'ha descobert cap inscripció que la vinculi amb ell.
Es va descobrir un conjunt de textos de les piràmides a la cambra funerària, el segon exemple conegut de la presència d'aquests textos religiosos en l'enterrament d'una reina en comptes del faraó. A les restes del seu temple funerari s'hi va trobar una estatueta del cap de la reina molt ben conservada. Mesura 7,5 cm i té els ulls incrustats amb materials de colors.

## Referències

* ↑ «Burial Chamber of Queen Behenu Discovered» (en anglès). Zahi Hawas, 2010. Arxivat de l'original el 2010-03-28. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «Mission archéologique française de Saqqârː Campagne 2007» (en francès). msaqqara. Arxivat de l'original el 2009-02-20. [Consulta: 1r març 2022].
* 1 2 «Al-Masry Al-Youm: Ancient queen's pyramid discovered in Saqqara» (en anglès). almasryalyoum.com, 2010. Arxivat de l'original el 2010-03-08. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «Al-Ahram Weekly: Momentous new finds» (en anglès). Al-Ahram, 2010. Arxivat de l'original el 2010-04-09. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «Ancient Egyptian queen’s burial chamber unearthed» (en anglès). Toronto Star, 03-03-2010. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «Bust de Behenu». msaqqara. Arxivat de l'original el 2014-09-18. [Consulta: 1r març 2022].

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.
# Beatriu de Castella i de Molina

Beatriu de Castella (Toro, 8 de març de Zamora 1293 - Lisboa, 25 d'octubre de 1359), infanta de Castella i reina consort de Portugal (1325-1357).

## Orígens familiars

Filla del rei Sanç IV de Castella i la seva esposa Maria de Molina, fou germana del rei Ferran IV de Castella.

## Núpcies i descendents

El 12 de setembre de 1309 es casà a Lisboa amb l'hereu i futur rei Alfons IV de Portugal, fill de Dionís I de Portugal. D'aquesta unió tingueren:
* la infanta Maria de Portugal (1313-1357), casada el 1328 amb Alfons XI de Castella
* l'infant Alfons de Portugal (1315)
* l'infant Dionís de Portugal (1317-1318)
* l'infant Pere I de Portugal (1320-1367), rei de Portugal
* la infanta Isabel de Portugal (1324-1326)
* l'infant Joan de Portugal (1326-1327)
* la infanta Elionor de Portugal (1328-1348), casada el 1347 amb Pere IV d'Aragó
Va morir el 25 d'octubre de 1359 a Lisboa, on fou enterrada.

## Referències

* ↑ «Beatriz de Castilla | Real Academia de la Historia». [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ César., Olivera Serrano,. Beatriz de Portugal : la pugna dinástica Avís-Trastámara. Santiago de Compostela: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 2005. ISBN 8400083431.

## Enllaços externs

* Mujeres en la historia - María de Molina: la reina sabia - TVE1 (link)
# Basses de Can Jordà

Les basses de can Jordà són dues petites basses de 0,4 hectàrees que, juntament amb la zona de prats inundables adjacent, poden abastar fins a més de 3 hectàrees. Es tracta de dues petites cubetes d'origen natural que han estat però objecte de modificacions. Un aspecte destacable d'aquesta zona humida és que es troba sobre sòls d'origen col·luvial en una conca endorreica creada pel vulcanisme (la colada de lava procedent del volcà del Croscat va interceptar els drenatges naturals del vessant nord de la serra del Corb).
Malgrat la mida reduïda de les basses, la diversitat de comunitats vegetals és molt elevada. S'hi troben claps de bogar, de jonquera, de poblaments de càrex, de lliri groc, etc. També hi ha una petita salzeda envoltant part de les basses.
En no haver-hi peixos, es tracta d'una zona humida de gran interès per als amfibis, ja que és un lloc de reproducció important per a aquests animals. Hi ha espècies com el tòtil (Alytes obstetricans) o el gripau comú (Bufo bufo). Es tracta també d'un punt d'abeurament per a mamífers i es detecta la presència d'aus aquàtiques com la polla d'aigua i l'ànec collverd.
El Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa hi ha realitzat actuacions de millora -una primera fase executada l'any 1990 i una segona entre 2002 i 2003-, que han consistit en la reexcavació de les basses i la modificació de la xarxa de drenatge. A part de l'interès ecològic manifest, cal dir que d'ençà les obres de millora ecològica, encara s'estan recuperant o establint les comunitats higròfiles potencials.
És notori l'interès del Parc Natural per conservar les seves zones humides i no es preveu cap impacte que en pugui fer perillar la integritat ecològica. Malgrat tot, sí que caldria considerar una reducció de la pressió de pastura que actualment provoca eutrofització i enterboleix l'aigua. L'espai forma part del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa. A més està inclòs a l'espai del PEIN i de la Xarxa Natura 2000 ES5120004 "Zona volcànica de la Garrotxa".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Basses de Can Jordà». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (nota). [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ Hàbitat d'interès comunitari: codi92A0
# Basses del Candó a lo Fondo de Santa Creu

Les Basses del Candó a lo Fondo de Santa Creu són unes basses artificials, constituïdes per una mota perimetral enlairada sobre els camps del voltant, que recull les aigües d'un petit rec. Aquesta zona humida té 1,18 Ha de superfície i està situada al municipi de Menàrguens.
Fins fa uns anys hi havia 3 basses però una d'elles, la més oriental, coneguda com a Bassa del Poble,ha desaparegut. Ara queden dues basses adjacents que constitueixen gairebé una sola unitat, també anomenada Pantà del Candó.
Pel que fa a la vegetació, destaca l'existència d'un cinyell helofític molt ben desenvolupat, format per un extens canyissar -situat a la part més exterior- i bogar -de Typha angustifolia, situat a la part més propera a la làmina d'aigua- que ocupen una bona part de la superfície del pantà. En alguns sectors dels marges apareixen alguns tamarius dispersos (Tamarix canariensis), que no arriben a formar un bosc de ribera.
El pantà és interessant per als poblaments d'ocells aquàtics i d'amfibis. La zona és freqüentada per l'arpella (Circus aeruginosus), que visita també d'altres pantans i basses de l'entorn, com el Pantà de lo Fondo de Santa Creu.
Al marge nord del pantà hi ha una petita caseta -potser relacionada amb la captació de les aigües del pantà- i també una línia elèctrica, amb un suport molt proper al pantà. El pantà pot estar amenaçat de desaparició, per l'expansió dels conreus. També s'hi poden produir episodis d'eutrofització o contaminació de les aigües, que a més experimenten variacions dràstiques de nivell. La línia elèctrica del sector nord pot representar també un perill per als ocells.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Basses del Cando a lo Fondo de Santa Creu». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 22 de gener 2015. [Consulta: 22 gener 2015].
# Basses de Gallissà

Les basses de Gallissà són unes basses artificials formades en una antiga activitat extractiva restaurada l'any 2002 com a zona humida per la Fundació Territori i Paisatge i l'Ajuntament de Bellver de Cerdanya. Estan situades aigües avall de Bellver, al marge esquerre del riu Segre, en un indret on -a primers de segle- el riu formava un meandre amb diversos braços. Després de realitzar-s'hi una extracció d'àrids, aquest sector va experimentar fortament els efectes dels aiguats de l'any 1982, que van arrasar gran part de la vegetació de ribera. Més tard, la zona es va convertir en un abocador il·legal de runes, que va ser clausurat l'any 2000 per la llavors Junta de Residus. Finalment, l'any 2002, va arribar la restauració de l'indret com a zona humida, recuperant les basses generades per l'activitat extractiva.
L'espai consta de 3 basses principals: la bassa dels Tirons, la bassa de les Encantades i la bassa de l'Estacada. Al seu costat, especialment al costat de la Bassa dels Tirons, apareixen algunes basses de dimensions molt reduïdes, pràcticament unides amb la bassa principal.
Pel que fa a la vegetació, a l'espai destaca un interessant bosc de ribera, on apareixen salzedes (sobretot de Salix alba), pollancredes i vernedes de l'estatge montà. Es considera que es tracta d'un dels últims romanents de formació boscosa de plana centreeuropea al nostre país. És també remarcable la presència de prats de dall.
Entre els hàbitats d'interès comunitari apareixen, entre d'altres, els següents:
* 6510 Prats de dall de terra baixa i de la muntanya mitjana (Arrhenatherion)
* 91E0* Vernedes i altres boscos de ribera afins (Alno-Padion)
* 92A0 Alberedes, salzedes i altres boscos de ribera
Entre la fauna, es pot assenyalar la presència de merla d'aigua (Cinclus cinclus), bernat pescaire (Ardea cinerea), xivitona (Actitis hypoleucos), blauet (Alcedo atthis) i llúdriga (Lutra lutra). Hi són també presents diverses anàtides, tal com testimonia el nom de la bassa dels tirons (nom que reben els ànecs a la Cerdanya).
L'espai és gestionat per la Fundació Territori i Paisatge -a través d'un conveni- i disposa de diversos equipaments (itinerari senyalitzat amb passeres i bancs, aguaits, rètols informatius, aparcament, etc.). Hi ha també un observatori dalt d'un turó situat a l'oest de l'espai, al Serrat de Gallissà, que permet tenir-ne una visió de conjunt. L'existència d'un càmping al marge dret del Segre, davant de l'espai, és un dels principals factors que afecta negativament la zona i posa fre a la dinàmica fluvial. Caldria delimitar el domini públic hidràulic i controlar els usos de la zona de policia i servitud, especialment al marge dret.
Les basses de Gallissà es troben dins l'espai del PEIN SIP Riberes de l'Alt Segre, dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5130007 Riberes de l'Alt Segre i dins la Reserva natural parcial de Segre-Prullans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Basses de Gallissà». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 2015-02-05. [Consulta: 5 febrer 2015].
# Neferubiti

Neferubiti o Akhbetneferu (segons les traduccions) va ser una princesa egípcia de la XVIII Dinastia. Era filla del faraó Tuthmosis I i de la Gran Esposa Reial Ahmose. Era, per tant, la germana menor de la reina-faraó Hatxepsut i la germana o mitja germana dels prínceps Uadjmose, Amenmose i Tuthmosis, futur Tuthmosis II.
Neferubiti en jeroglífic :
Es creu que va morir jove, ja que apareix representada com una nena amb els seus pares a les parets del temple de la seva germana a Deir el-Bahari. Segurament morís durant el regnat del seu pare Tuthtmosis I. De fet, al temple de la seva germana a Deir el-Bahari, no només hi apareix acompanyada dels seus pares, si no que també s'hi indicada que es una difunta ("només la seva veu"). En aquesta representació està nua i es posa el dit a la boca, un signe de la seva curta edat (no més de cinc anys).

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 140.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 130.
* ↑ Tyldesley, 2006.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
# Émile Desvaux

Émile Desvaux (Vendôme, 8 de febrer de 1830 - Mondoubleau, 13 de maig de 1854) va ser un botànic francès especialitzat en poàcies. No s'ha de confondre amb el botànic homònim Nicaise Augustin Desvaux (1784-1856). El seu pare era un expert en agricultura i en química, que va ser batlle de Mondoubleau i encoratjà els seus fills a aprendre botànica. El 1847, el jove Émile visità els Pirineus i va instruir-se en els coneixements de Schimper i de Franqueville. El 1851, va viatjar amb el seu germà a Ginebra, Múnic i Berlín, on estudià espècies de plantes per la redacció de la flora de Xile i per recomanació de Jussieu col·laborà amb Claude Gay per redactar les parts de les Cyperaceae i les Poaceae, en la seva obra de la flora de Xile, Flora chilena. Va rebre el títol de doctor en medicina el 1854, morí pocs mesos més tard, als 25 anys.

## Algunes obres

* Gramineae chilenses, Paris, éd. Thunot, 1853, 449 pàgines

## Notes

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Bibliografia

* Ernest Cosson, Sur Émile Desvaux, ses études et ses publications botaniques, Bulletin de la Société botanique de France, vol. 6: pp. 542-547; pp. 569-576, 1859

## Enllaços externs

* Émile Desvaux (IPNI) (anglès)
* Liste des taxons étudiés par Desvaux (IPNI) (anglès)
# Neferu II

Neferu II (Nfr.w, "perfecció", "bellesa") fou una reina d'Egipte de la dinastia XI. Era filla d'Antef III, i germanastra de Mentuhotep I amb el que es va casar però si van tenir fills no van assolir la successió que va correspondre al fill d'un altra reina.
Neferu en jeroglífic :
A Neferu se la coneix gràcies sobretot a la seva tomba (la TT319) de Deir el-Bahari. La tomba es va trobar molt malmesa, però la cambra sepulcral decorada s'havia conservat prou bé i s'hi van trobar molts fragments dels relleus de la capella de la tomba. Els seus títols principals eren els d'Esposa del Rei i Filla del Rei. Les inscripcions de la tomba esmenten que era filla d'una dona que es deia Iah, molt probablement la mare del rei Mentuhotep II. Per tant, Neferu era la seva germana. Se sap que Mentuhotep II era el fill del rei Antef III que molt probablement fou el pare també de Neferu.

## Referències

* ↑ Grajetski, 2005, p. 28.
* ↑ Hayes, 1959, p. 160, 327.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Hayes, William C. The Scepter of Egypt I (en anglès). Metropolitan Museum of Art, 1953. ISBN 0870991906.