OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lieu-Saint-Amand

Lieu-Saint-Amand és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.253 habitants. Limita al nord amb Neuville-sur-Escaut, a l'est amb Noyelles-sur-Selle, al sud-est amb Avesnes-le-Sec, al sud-oest amb Hordain i a l'oest amb Bouchain.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.119 | 1.128 | 1.067 | 1.172 | 1.265 | 1.247 | 1.264 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1989 | Louis Deliège | divers gauche |
| 1989- | Jacques Boileux | divers gauche |
# Wilhelm Friedrich Ernst Bach

Wilhelm Friedrich Ernst Bach (Bückeburg, Alemanya, 27 de maig de 1759 - 25 de desembre de 1845) va ser un pianista i compositor alemany, fill de Johann Christoph Friedrich i net de Johann Sebastian Bach. Va ser un dels darrers músics de renom de la família Bach.
Va néixer a Bückeburg (actualment a la Baixa Saxònia), on tant el seu pare, Johann Christoph Friedrich Bach, com la seva mare, Lucia Elizabeth Munchhausen, tenien càrrecs musicals a la cort; ell era mestre de concerts (Konzertmeister) i ella cantant. Va rebre la primera educació musical del seu pare i després va estudiar amb el seu oncle Johann Christian Bach a Londres, arribant a destacar per les seves extraordinàries qualitats com a pianista. Va estar a Londres entre 1778 i 1782, any en què va morir el seu oncle, efectuant gires per Alemanya, França i Països Baixos.
Després d'un curt període com a director musical a Minden (actualment a Rin del Nord-Westfàlia), el 1786 va acceptar la invitació de Frederic Guillem II de Prússia, que el va anomenar director musical i professor de música dels seus fills en la cort de Berlín.
El 23 d'abril de 1843 va assistir a Leipzig a la cerimònia organitzada per Felix Mendelssohn en la que s'inaugurava el monument al seu avi, Johann Sebastian Bach; s'estava vivint el redescobriment de la seva figura, moviment que aniria creixent amb els anys. Allà va conèixer Robert Schumann, que el va descriure com "un àgil ancià de 84 anys amb cabells blancs i trets expressius".
Amb la seva mort es va extingir pràcticament la dinastia de la família Bach, ja que només una de les seves dues filles es va casar, sense deixar descendència.

## Llista d'obres

* 10 cantates
* Diversos lieder
* 3 concerts per a piano i orquestra
* 1 concert per a dos pianos i orquestra
* 2 simfonies
* 2 suites
* Gran sonata per a piano (1778)
* Dreyblatt, per a piano a 4 mans

## Bibliografia

* Wilhelm Friedrich Ernst Bach Arxivat 2006-09-07 a Wayback Machine.
* Diccionario Enciclopédico de la Música "Música Maestro", Editorial Rombo, 1996, ISBN 8482570323
# Hil·lèvions

El nom genèric d'hil·lèvions (en llatí hilleviones) es donava, segons Plini el Vell a tots els habitants d'Escandinàvia.
Aquest nom no l'esmenta Tàcit, que divideix als escandinaus en dos grups: els suions (suiones) i els sitons (sitones). Els hil·lèvions formen un dels grans grups en què es van dividir els germànics.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, IV, 27
* ↑ Tàcit. Germània, XLIV, 45
* ↑ Smith, William (ed.). «Hilleviones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].
# La Pinta

La Pinta va ser un dels tres vaixells que va fer servir Cristòfor Colom en el seu primer viatge al Nou Món el 1492. Fou una caravel·la, com també La Niña. La tercera embarcació, la Santa María, en era una nau o carraca.
La Pinta hauria estat construïda a les drassanes de Palos de la Frontera, o potser a Galícia, pocs anys abans del primer viatge. Va ser elegida per Martín Alonso Pinzón per les seves qualitats nàutiques, ja que el mateix l'havia llogat anteriorment, la va costejar el consell municipal de Palos.
El seu nom va fer pensar alguns historiadors que pertanyia a la família Pinto, però en realitat va ser llogada als armadors Gómez Rascón i a Cristóbal Quintero, que van anar-hi com a mariners a Amèrica; és per això que probablement el seu nom vertader fos "La Pintá". Era una caravel·la nòrdica de veles quadrades amb un velam molt senzill. Els pals de trinquet i major anaven aparellats amb una vela quadrada de grans dimensions, en tant que el de messana portava una vela llatina.
La Pinta era la més velera de les tres naus colombines (La Pinta, La Niña i la Santa María) i amb freqüència havia d'esperar les altres dues durant l'històric viatge, degut també als dots del capità Martín Alonso Pinzón. El dia 8 d'octubre, en lluita per arribar a descobrir els primers les noves terres, va assolir una velocitat de 15 milles per hora (una milla de l'època equival a 0,8 milles nàutiques actuals pel que la seva velocitat serien d'uns 12 nusos), superior a la que pot assolir avui un mercant de vapor mitjà.

## Referències

* ↑ Enciclopedia general del mar. Garriga, 1988, p. 722. ISBN 978-84-7079-091-1.

## Vegeu també

* Santa María (nau)
* Diari de bord de Colom

## Enllaços externs

* Muelle de las Carabelas, Palos de la Frontera. Arxivat 2008-01-11 a Wayback Machine. (castellà)
* IZQUIERDO LABRADO, Julio. Breu Història de Palos de la Fontera (castellà)
# Najib Khan

Najib Khan (després Najib al-Dawla) fou un cap afganès de l'Índia, d'ètnia paixtú.
Al front d'una banda de soldats afganesos el 1754 Najib Khan va prendre el poder al Doab i el 1755 va fundar Najidabad (al futur districte de Bijnor) i va governar el nord del Rohilkhand de manera independent dels altres rohilles; es va oposar al nawab-wazir Safdar Jang de l'Oudh i en canvi fou aliat d'Ahmad Shah Durrani.
El 1757, Ahmad Shah va envair l'Índia i el va nomenar amir al-umara amb la missió de vigilar a l'emperador Alamgir (a vegades Alamgir II). Va rebre el lakab de Najib al-Dawla. A la tercera invasió afganesa del 1758, Najib Khan va esdevenir bakhshi o pagador de les tropes d'Ahmad Shah Durrani; això va despertar la suspicàcia d'altres caps i el 1758 van cridar al marathes.
Najib va cridar altre cop a Ahmad Shah el 1759 i ell mateix va combatre a la tercera batalla da Panipat del 4 de gener del 1761 que va suposar un cop molt dur pel poder maratha. En els anys següents fou virtualment el sobirà de Delhi amb Alam II al tron després que el 24 de desembre de 1759 Najib Khan va assassinar al seu pare Alamgir. En els anys següents va combatre els sikhs del Doab i al cap jat Suraj Mal (i successors) que foren rebutjats el 1765.
Malalt de consideració, es va retirar a Najidabad el març de 1768 deixant el poder al seu fill Zabita Khan. Una nova invasió maratha el 1770 el va forçar a sortir del seu retir i va negociar un acord amb ells. Najib Khan va morir poc després, l'octubre del 1770, i el va succeir el seu fill Zabita Khan.

## Bibliografia

* Cambridge History of India, The Moghul period, Cambridge 1937
# Lilí vol viure

Lilí vol viure és una comèdia en tres actes, original de Lluís Elias, estrenada al teatre Coliseu Pompeia, la nit del 15 de febrer de 1935, per la companyia Vila-Daví.
L'acció té lloc en una hotel provincià de primer ordre.

## Repartiment de l'estrena

* Lilí (22 anys): Maria Vila
* Senyora Calderó (55 anys): Maria Morera
* Norma (27 anys): Emma Alonso
* La núvia 27 anys): Àngela Guart
* Fred (30 anys): Pius Daví
* Senyor Calderó (60 anys): Antoni de Gimbernat
* Marlès (27 anys): Pere Ventayols
* El nuvi 30 anys): Carles Arboix
* Senyor Girbal (50 anys): Ramon Banyeres
* Director (45 anys): Lluís Duran
* Josep (40 anys): Joaquim Alonso
* Un policia 40 anys): Antoni Strems
* Director esènica: Pius Daví
* Direcció artística: C. Fages de Climent

## Edicions

* Catalunya teatral. Any IV. Núm. 71. 15 febrer 1935. Barcelona. Llibreria Millà
# William Alfred Spouncer

William Alfred Spouncer (1 de juliol de 1877 - 31 d'agost de 1962) va ser un futbolista anglès, que jugava com a davanter esquerrà.

## Carrera

Nascut a Gainsborough, Spouncer va jugar per primera vegada al club de la seva ciutat natal Gainsborough Trinity durant la temporada 1893–94. Es va incorporar al Sheffield United l'octubre de 1895, on es quedaria fins al maig de 1897, quan va signar professionalment pel Nottingham Forest. Va guanyar la FA Cup el 1898 i el títol de la Segona Divisió el 1907. Després de deixar Forest el 1910, i no trobar un nou club, es va retirar l'any següent.
A nivell internacional, va guanyar un partit per a Anglaterra el 1900, contra Gal·les.
Spouncer va fer una breu incursió a la direcció amb el FC Barcelona, fent-se càrrec dels catalans durant la temporada 1923–24. Va guanyar el Campionat de Catalunya amb deu victòries de deu, però a la Copa del Rei, el seu conjunt barceloní va ser derrotat per 6–1 en la repetició de semifinals contra el vencedor final, la Real Unión.

## Palmarès
### Nottingham Forest

* Guanyador de la FA Cup:1898

## Referències

* ↑ England Players - Alf Spouncer
* ↑ England's Players - Sadler to Swift
* ↑ William Alfred Spouncer (1923-24) Arxivat 3 April 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Smales, Ken. Nottingham Forest The Official Statistical History. Pineapple Books, 2006.
# Innocència i joventut

Innocència i joventut (original: Young and Innocent) és una pel·lícula britànica dirigida per Alfred Hitchcock, estrenada el 1937 i doblada al català.

## Argument

Un jove escriptor és identificat com l'homicida de la seva antiga promesa i actriu de la qual ha descobert el cos. Per tal de provar per ell mateix la seva innocència, fuig arrossegant en la seva fugida la noia d'un comissari de policia...

## Repartiment

* Derrick De Marney: Robert Tisdall
* Nova Pilbeam: Erica Burgoyne
* Percy Marmont: el coronel Burgoyne
* Edward Rigby: el vell Will
* Mary Clare: la tia d'Erica
* John Longden: l'inspector Kent
* George Curzon: Guy
* Basil Radford: l'oncle d'Erica
* Pamela Carme: Christine Clay
* George Merrit: el sergent detectiu Miller
* J.H. Roberts: Henry Briggs
* Jerry Verno: el conductor de camió al cafè Tom's Hat
* H. F. Maltby: el sergent de policia Ruddock
* John Miller: el guàrdia urbà

## Al voltant de la pel·lícula

* Nova il·lustració del tema de l'innocent en fuga acusat equivocadament, estimat per Hitchcock, la pel·lícula té una factura propera a Els trenta-nou graons i un final purament hitchcockià, el procediment d'escenificació del qual serà reprès a Notorious.
* El tràveling que arrenca de la sala de ball fins als ulls del músic ha requerit dos dies de repetició, així com la grua més gran d'Anglaterra.
* Cameo: fora del palau de justícia, amb una màquina de fotografiar a la mà.

## Referències

* ↑ «esAdir > Filmoteca: pel·lícules > Innocència i joventut».
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». The New York Times.
* ↑ «Cameo a Innocència i joventut». IMDb.

## Enllaços externs

* Estudi de la pel·lícula Arxivat 2010-02-21 a Wayback Machine. (francès)
# La Pipa

La Pipa: setmanari bilingüe, festiu i literari: fumará los dijous va ser un setmanari satíric que sortí a Reus l'any 1890. Al número 6 canvià de dia de sortida: "fumará'ls diumenges".

## Història

De curta durada, els seus continguts diferien molt dels setmanaris humorístics de l'època: no feia al·lusions polítiques ni socials, sinó acudits i xarades i històries de caràcter eròtic, molt inusual en aquell moment. Tenia algunes seccions fixes: "Teatres" amb crítiques teatrals, "Boquillas", amb acudits, "Qüentos", amb petits relats eròtics, i espais per versos i correspondència. El periodista i historiador reusenc Gras i Elies diu: "Anunciaba fumar todos los jueves, mas a las pocas pipadas dió con su cuerpo en tierra" Va ser criticada pel conservador Diari de Reus

## Aspectes tècnics

S'imprimia a la Impremta de Sabater en format foli. La redacció era a la Plaça del Rei, 10, el local de la impremta. Tenia 16 pàgines. El seu director va ser Josep Salvat Isern. El primer número va sortir el 17 de gener de 1890 i es té notícia del número 10, del 30 de març de 1890. Es desconeixen els números que van sortir.

## Localització

Els exemplars coneguts són a la Biblioteca Central Xavier Amorós.

## Referències

* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 44-45. ISBN 8487873049.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El Periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 41.
* ↑ Diari de Reus, 20-I-1890, pàg. 3.
* ↑ «La Pipa». [Consulta: 3-IV-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Najlla Habibyar

Najlla Habibyar (Afganistan) és una empresària afganesa activista per l'empoderament de les dones i en la lluita contra el canvi climàtic.
Va fundar l'empresa Blue Treasure Inc i Ark Group per facilitar que les dones poguessin vendre productes a l'estranger sense intermediaris. També ha treballat pel Banc Mundial. Del 2012 al 2015 va treballar amb el govern afganès per incrementar les exportacions. Va treballar durant 13 anys per facilitar la formació de les nenes, i va fundar l'entitat Afghan Veracity Care for Unsheltered Families ajudar famílies afganeses. El 2021 la BBC la va incloure a la llista de les 100 dones més inspiradores. Va acabar marxant de l'Afganistan i es va refugiar primer als Estats Units i després a Abu Dhabi.

## Referències

* 1 2 3 «Quiénes son las 100 Mujeres elegidas por la BBC para 2021» (en castellà). BBC News Mundo.
* ↑ «Global Economies | EastWest Institute» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Afghanistan: Can pomegranates power the economy?» (en anglès). BBC News, 03-12-2014.
* ↑ «Afghan entrepreneurs among the most inspiring women of 2021» (en portuguès brasiler), 08-12-2021. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «A New Prison: Heroic Afghan Woman Escaped Taliban But Did Not Find Promised Land» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2022-02-25. [Consulta: 25 febrer 2022].
# Sever d'Agde

Sever d'Agde (Síria, s. V - Agde, Erau, ca. 500) fou un religiós d'Agde, abat del monestir de Sant Andreu. És venerat com a sant a l'Església catòlica. No se'n coneix gaire de la vida. Sembla que era un príncep de Síria i va arribar a Agde cap al 456. Va ésser abat del monestir de Sant Andreu i hi va morir cap al final del segle v. Va tenir com a deixeble Maixent d'Agde. Va fundar l'Església de Sant Sever d'Agde.

## Referències

* ↑ Fisquet, 1864, p. 545.
* ↑ Fisquet, 1864, p. 546.

## Bibliografia

Fisquet, H. La France pontificale (en francès). Repos, 1864.
# Llac Băneasa

El Llac Băneasa (en romanès: Lacul Băneasa) és un embassament del riu Colentina a Băneasa al sector 1 de Bucarest (Romania). El llac té una longitud de 3 quilòmetres, una amplada entre 50 metres i 400 metres, una superfície de 40 hectàrees (0,40 km²), una profunditat entre 1 metre i 3 metres, un volum de 630,000 metres cúbics i un cabal de 2,5 m/s.

## Referències

* ↑ «Las 6 rutas de senderismo más top cerca de Lake Băneasa» (en castellà). [Consulta: 29 juliol 2021].
# Wilhelmsburger Dove Elbe

El Wilhelmsburger Dove Elbe és un antic braç de l'Elba, tallat del riu per un dic als anys 1437-1438 i un riu d'Alemanya.
Neix a la frontera entre les antigues illes de Georgswerder i Stillhorn. Desemboca al Canal Ernst August que vessa a l'Elba via el Reiherstieg. Fins a l'excavació del pas a l'illa de Spadenland i la construcció del dic era la continuació del Dove Elbe.
Des de 1995 va recrear-se sota l'autopista E22 una connexió amb el Georgswerder Schleusengraben. Com que aquest està connectat amb l'Elba sota el dic principal, s'ha tornat a crear un corrent a l'aigua massa estanyat amb aigua salabrosa, però la mesura no ha estat prou bona per a millorar el biòtop i la diversitat de les espècies. Hi ha un projecte per a tornar a deixar la marea entrar a l'Schleusengraben.
De la resclosa amb el Dove-Elbe-Wettern fins al canal està navegable per a petites embarcacions esportives i amb canoes que poden llogar-se al canal Ernst August. Hi ha un petit port esportiu per a iots motoritzats al carrer Buscher Weg.

## Afluents

No té cap afluent major, però una sèrie de weterings hi desguassen. Els principals són:
* Hövelwettern
* Niedergeorgswerderwettern
* Bullertwettern
* D'esquerra a dreta: el canal Ernst August, el Dove Elbe i el pont al Hövelwettern
* El Hövelwettern sota el pont a l'esquerra vessa al Dove Elbe
* Port esportiu al Buscher Weg
* Pont per a vianants i ciclistes del carrer Hövelweg
* Resclosa de desguàs entre el Dove Elbe i el Dove-Elbe-Wettern
* Confluència amb el Bullertwettern (dreta)

## Enllaços i referències

* ↑ Abdämmung Wilhelmsburger Dove Elbe Arxivat 2011-05-10 a Wayback Machine., web de l'ajuntament d'Hamburg
* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg mit Ausflugstipps, Hamburg, PAS Verlags GmbH, s.d., pàgines 51, 61-62 ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ Kai Schmille, Die hamburgischen Naturschutzgebiet: Grüne Juwelen in der Großstadt, Bremen, Editorial Temmen, 2011, pàgina 216-219 ISBN 978-3-8378-2015-7 (traducció: Els parcs naturals d'Hamburg: joiells vers a la metròpolis.)
* ↑ Josef Nyáry, Urzeit-Flair an der Wilhelmsburger Dove Elbe, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 26 d'agost de 2006, (alemany)
# Innocent del Gavaldà

Innocent del Gavaldà fou comte de Gavaldà per compte de Khildebert II d'Austràsia als darrers anys del segle vi.
Home violent i ambiciós, va perseguir entre d'altres a sant Llupenci de Javoux (Lupentius) abat del monestir de Saint-Privat de Javoux (Gabalitanae urbis), prop de Javoux, aleshores capital del Gavaldà, al que va acusar de parlar malament de la reina Brunilda (a la que el comte volia afalagar) i d'haver tingut discursos massa lliures sobre els conflictes que en aquell temps afectaven a la cort de Metz (Austràsia). Innocent va anar a Metz on s'havia de seguir l'acusació, però l'abat es va justificar de manera convincent i fou absolt. El comte, frustrat, el va esperar a la seva tornada i el va fer presoner i el va portar a Pontion, una residència reial a la Xampanya, on fou torturat però després alliberat; després el comte va reflexionar i va considerar que havia comès un error i quan l'abat creuava el riu Aisne el va interceptar i el va matar d'un cop al cap; llavors li tallà el cap i el posà en un sac ple de pedres i que llançà al riu, i va lligar la resta del cos a una pedra que també va tirar al riu. Però el cos fou trobat poc després i llavors es va buscar el cap i es va trobar i fou enterrat amb tots els honors. Els suposats miracles sobre la seva tomba el van fer proclamar sant i la veneració del poble per les seves relíquies va aconsellar el seu trasllat a la catedral de Châlons-sur-Marne (on finalment foren cremades pels calvinistes al segle xvi).
Innocent no fou acusat del crim i va restar com a comte. Quan poc després va morir Teodosi, bisbe de Rodès, Innocent fou escollit successor, i consagrat bisbe, per influència de la reina Brunilda, mare de Khildebert. Va ser bisbe del 584 al 590 i va tenir com a successor a Deudat.

## Referències

* 1 2 3 Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# LAPACK

LAPACK (acrònim anglès de "Paquet d' àlgebra lineal") és una biblioteca de programari estàndard per a àlgebra lineal numèrica. Proporciona rutines per resoldre sistemes d'equacions lineals i mínims quadrats lineals, problemes de valors propis i descomposició de valors singulars. També inclou rutines per implementar les factoritzacions matricials associades com ara la descomposició LU, QR, Cholesky i Schur. LAPACK es va escriure originalment a FORTRAN 77, però es va traslladar a Fortran 90 a la versió 3.2 (2008). Les rutines manegen matrius reals i complexes tant amb precisió simple com doble. LAPACK es basa en una implementació BLAS subjacent per proporcionar blocs de construcció computacionals eficients i portàtils per a les seves rutines.: "El BLAS com a clau de la portabilitat"
LAPACK va ser dissenyat com el successor de les equacions lineals i les rutines lineals de mínims quadrats de LINPACK i les rutines de valors propis d'EISPACK. LINPACK, escrit als anys 70 i 80, va ser dissenyat per funcionar als ordinadors vectorials moderns amb memòria compartida. LAPACK, en canvi, va ser dissenyat per explotar eficaçment les memòria cau en arquitectures modernes basades en memòria cau i el paral·lelisme a nivell d'instruccions dels processadors superescalars moderns,: "Factors que afecten el rendiment" i, per tant, pot executar ordres de magnitud més ràpid que LINPACK en aquestes màquines, donada una implementació BLAS ben ajustada.: "El BLAS com a clau de la portabilitat" LAPACK també s'ha estès per executar-se en sistemes de memòria distribuïda en paquets posteriors com ScaLAPACK i PLAPACK.
Netlib LAPACK té una llicència d'estil BSD de tres clàusules, una llicència de programari lliure permissiva amb poques restriccions.

## Referències

* 1 2 Anderson, E. LAPACK Users' Guide. Third. Philadelphia, PA: Society for Industrial and Applied Mathematics, 1999. ISBN 0-89871-447-8.
* ↑ «LAPACK 3.2 Release Notes», 16-11-2008.
* 1 2 Anderson, E. LAPACK Users' Guide. Third. Philadelphia, PA: Society for Industrial and Applied Mathematics, 1999. ISBN 0-89871-447-8.
* ↑ «PLAPACK: Parallel Linear Algebra Package». www.cs.utexas.edu. University of Texas at Austin, 12-06-2007. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «LICENSE.txt». Netlib. [Consulta: 28 maig 2022].
# Nacho Biota

José Ignacio Biota Pérez, més conegut com a Nacho Biota (Navasa, Jaca, 19 de desembre de 1975), és un exjugador de bàsquet espanyol. Amb 2.02 d'alçada, el seu lloc natural a la pista era el d'escorta.

## Carrera esportiva

Biota va començar a jugar al Magia Huesca Junior l'any 1991, per passar a formar part del Viñas del Vero Barbastro de Segona divisió la següent temporada. La temporada 1992-93 va debutar a l'ACB de la mà de l'Argal Huesca, on va jugar dues temporades. El 1994 va jugar al Señorío de Zuasti Alsasua, de la lliga LEB, per retornar a l'ACB una temporada després, fitxat pel Grupo AGB Huesca. El 1996 fitxà per l'Unicaja, i la temporada 1997-98 passà a formar part del Joventut de Badalona, equip en el que va jugar tres anys i va ser subcampió de Copa. Del 2000 al 2004 jugaria al Breogán Lugo, la temporada 2004-05 ho faria al CB Girona i la 2006-07 al Club Baloncesto Peñas Huesca, de LEB 2, abandonant l'equip ja amb 30 anys i amb la competició ja iniciada, retirant-se com a jugador en actiu.

## Referències

* ↑ Nacho Biota jugador a l'ACB
* ↑ «Nacho Biota: La sorprendente aparición de un tirador en Huesca» (en castellà). Endesa Basket Lover, 19-07-2017 [Consulta: 29 juny 2018].
# Suburana

La tribu Suburana va ser una de les quatre tribus originals de l'antiga Roma establerta pel rei Ròmul. De vegades s'anomenava Succusana. Un districte de Roma, la Subura, portava aquest nom.

## Referències

* ↑ «tribus Suburana (Succusana): a Pleiades place resource» (en anglès). [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ Richardson, L. A new topographical dictionary of ancient Rome. Baltimore: John Hopkins Univ. Press, 1995, p. 373. ISBN 9780801843006.