OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escoles (Darnius)

Escoles és una obra de Darnius (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a prop del centre històric del poble. És un edifici amb tres cossos,el central dels quals amb una orientació contrària els dels seus costats. Aquest cos central està més avançat que la resta i té planta baixa, pis i golfes amb teulat a dues vessants. Els dos cossos laterals són de planta baixa i disposen de grans finestrals. La coberta també és a dues aigües però amb orientació contrària al central. A l'extrem d'aquests dos cossos sobresurt un cos a cadascun que té la funció de porxo, amb unes obertures amb arcs allindats.

## Història

L'any 1928 es va iniciar l'expedient de sol·licitud de construcció d'un edifici destinat a noves escoles. L'edifici va incloure's dins el programa de construcció escolar aprovat pel govern del general Primo de Rivera.

## Referències

* 1 2 «Escoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Medalla James Craig Watson

La Medalla James Craig Watson (en anglès: James Craig Watson Medal) va ser establerta per un llegat de James Craig Watson, i es concedeix per l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units a qui ha realitzat extraordinàries contribucions en astronomia.

## Llista de premiats

| 1887 | Benjamin A. Gould |
| 1889 | Ed Schoenfeld |
| 1891 | G. F. J. A. Auwers |
| 1894 | Seth Carlo Chandler |
| 1899 | David Gill |
| 1913 | J. C. Kapteyn |
| 1916 | Armin O. Leuschner |
| 1924 | C. V. L. Charlier |
| 1929 | Willem De Sitter |
| 1936 | Ernest W. Brown |
| 1948 | Samuel A. Mitchell |
| 1951 | Herbert R. Morgan |
| 1955 | Chester B. Watts |
| 1957 | George Van Biesbroeck |
| 1960 | Yusuke Hagihara |
| 1961 | Otto Heckmann |
| 1964 | Willem J. Luyten |
| 1965 | Paul Herget |
| 1966 | Wallace J. Eckert |
| 1969 | Jurgen Moser |
| 1972 | André Deprit |
| 1975 | Gerald Maurice Clemence |
| 1979 | Charles T. Kowal |
| 1982 | Stanton J. Peale |
| 1985 | W. Kent Ford, Jr |
| 1986 | Robert B. Leighton |
| 1991 | Maarten Schmidt |
| 1994 | Yasuo Tanaka |
| 1998 | Carolyn S. Shoemaker i Eugene M. Shoemaker |
| 2001 | David Todd Wilkinson |
| 2004 | Vera C. Rubin |
| 2007 | Michael Skrutskie i Roc Cutri |
| 2010 | Margaret Geller |
| 2012 | Jeremiah P. Ostriker |
| 2014 | Robert P. Kirshner |
| 2016 | Timothy M. Brown |
| 2018 | Ewine van Dishoeck |

## Referències

* ↑ «James Craig Watson Medal». [Consulta: 26 maig 2021].

## Enllaços externs

* NAS James Craig Watson Medal
# Diada Nacional de Mònaco

La Diada Nacional de Mònaco (oficialment francès: 'La Fête du Prince', literalment, 'La festa del príncep') és la festa nacional del Principat de Mònaco i se celebra anualment el 19 de novembre.

## Data

Tradicionalment, la data de la diada nacional ve determinada pel príncep regnant. Fins al 2005, els monarques havien escollit el dia del sant del qual rebien el nom. Per exemple, el difunt príncep Rainier III va triar el 19 de novembre, el dia que se celebra Sant Rainier. Quan el príncep Albert II va pujar al tron va acabar amb aquesta tradició triant el mateix dia que el seu pare, en lloc del 15 de novembre, dia de Sant Albert. El 19 de novembre també és el dia de l'ascens oficial al tron d'Albert II.

## Celebracions

El dia nacional se sol celebrar amb focs artificials al port, la nit anterior, i una missa a la catedral de Sant Nicolau, l'endemà al matí.
La gent de Mònaco ho celebra exhibint la bandera monegasca.
És una oportunitat per veure la pompa i les circumstàncies del Principat. Cavallers de Malta, distingits ambaixadors, cònsols i funcionaris de l'Estat vesteixen uniformes carregats de medalles quan es congreguen a la catedral de Sant Nicolau després de la missa. És un dia que s'espera que la família reial aparegui en públic. El naixement dels fills d'Albert II s'ha celebrat de la mateixa manera que un dia nacional i el 7 de gener de 2015 es va declarar festiu (només una vegada).

## Referències

* ↑ «November: National Holiday» (en anglès). VisitMonaco.com. Arxivat de l'original el 2014-10-31. [Consulta: 24 novembre 2014].
# Blada de fulla petita

La blada de fulla petita, arbre de l'or, auró (País Valencià), blada, erable o rotaboc (Acer granatense, Boiss o Acer opalus subsp. granatense (Boiss.) Font Quer i Rothm.) és un endemisme del nord d'Àfrica (serralada rifenya del Marroc), illa de Mallorca i sud-est de la península Ibèrica. Té un estatus de conservació quasi amenaçada. És molt apreciat en ornamentació per la bellesa del seu fullatge i ombra espessa.
És un arbust poc elevat, de branques obertes. És un arbre caducifoli de corfa llisa i grisenca, les fulles són oposades i palmades, el pecíol és llarg i rogenc, les flors són groguenques, disposades en corimbes penjats, els fruits els formen dos anous unides. A l'hemisferi nord, florix al març i abril coincidint amb l'eixida de les fulles. El fruit que madura a la tardor, té ales rectes que divergixen en angle agut.
Habita sobre sòls calcaris i llocs amb prou humitat i frescor, sent freqüent la seua localització prop de cursos d'aigua i en penya-segats rocosos amb un poc d'ombria. Necessita sòls humits per al seu òptim desenrotllament. Pot viure fins a cent anys. Aquest auró no sol formar masses denses i es troba en llocs d'ombria i humitat de rouredes. Se situa sovint junt amb el cirerer silvestre, i en les vores de cursos d'aigua, junt amb el fleix. Preferix llocs poc solejats, en barrancs amb sòls frescos i profunds junt amb roures, aranyoners, fals plàtan, coralets, teixos, etc., en el pis supramediterrani entre els 1.200 i els 2.000 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ «Blada de fulla petita». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Pla de CONSERVACIÓ DE LA FLORA VASCULAR AMENAÇADA DEL PUIG MAJOR. Govern de les Illes Balears, Novembre 2007, p. 3.
# Pierre Hamon

Pierre Hamon (Morlaix, 13 de maig de 1956) és un músic, compositor i instrumentista (gravadors de nombroses flautes de bec), el repertori del qual va des de la música medieval fins a la música contemporània.
El curs de Pierre Hamon no és acadèmic. Primer es va autodidactar, després es va perfeccionar amb Walter Van Hauwe a Amsterdam i toca als conjunts de música medieval Guillaume de Machaut de París i Gilles Binchois. Després d'haver participat des de la dècada de 1980, com a flautista en gravacions, al desenvolupament a França de la música antiga i particularment de la música medieval (membre del grup "Gilles Binchois", codirector d'Ala francesca, iniciador de projectes i enregistraments dedicats a obra de Guillaume de Machaut ...), Pierre Hamon col·labora de manera privilegiada i constant amb Jordi Savall des de 19952. Per aprofundir en el seu enfocament cap a la música antiga, s'interessa per les músiques tradicionals d'Europa, doncs altres cultures. El 1998 es va convertir en deixeble de Pandit Hariprasad Chaurasia1, gran mestre de la música hindustana i la flauta bansurî, després va investigar els gestos i els sons fonamentals de la humanitat, portant-lo al món de les flautes i civilitzacions precolombines i Tradicions natives americanes. El 1994 va ser convidat com a professor per a la creació de la primera classe de gravació a França al Conservatori Nacional de Música i des de llavors ha estat professor al CNSMD Lyon, on entre els seus alumnes ha tingut la figuerenca Sara Parés Masdevall. És convidat regularment a masterclasses per les principals institucions de música primerenca, com ara la Scola Cantorum Basiliensis. És el compositor i director de la música original del dibuix animat "Pachamama" de Juan Antin, produït pels estudis Folivari (2018).

## Referències

* « Cycle Orientalismes : Paris-Istanbul » [archive], Cité de la musique, p. 15.
* Renaud Machart, «Jordi Savall et Pierre Hamon » [archive], sur France Musique, 15 juillet 2013 — posdcast 60 min.
* Centre de musique médiévale de Paris.
* (en) Pachamama [archive] sur l'Internet Movie Database.
# Cabussó gros

El cabussó gros (Podiceps major) és una espècie d'ocell de la família dels Podicipèdids (Podicipedidae) que habita llacs, rius i estuaris de la costa del Perú, Xile, Argentina. Paraguai, Uruguai i zona limítrofa del sud del Brasil.
# Pericoma busckana

Pericoma busckana és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a les Petites Antilles: l'illa de Martinica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1974. Redescription of the neotropical Psychodidae (Diptera, Nematocera) described by Knab, Dyar and Coquillet. Journal of Entomology Series B, Taxonomy, 42: 141-152.
# Pericoma calcilega

Pericoma calcilega és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: la Gran Bretanya, França, Alemanya, Àustria, Txèquia i Hongria.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Society for the study of flies (Diptera) (anglès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ Jan Jezek i Josef Hájek, 2007. Psychodidae (Diptera) of the Orlické hory Protected Landscape Area and neighbouring areas with descriptions of two new species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 47, pp. 237-285. ISSN 0374-1036.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Bibliografia

* Křoupalová, V., Bojková, J., Schenková, J., Pařil, P. i Horsák, M., 2011. Small-Scale Distribution of Aquatic Macroinvertebrates in Two Spring Fens with Different Groundwater Chemistry. International Review of Hydrobiology, 96: 235–256.
# Phreaking

El phreaking o pirateig informàtic consisteix en l'experimentació o la manipulació d'un sistema telefònic. La paraula phreaking prové de la combinació de paraules en anglès phone (telèfon) y freak (monstre). Els phreakers son les persones que es dediquen a utilitzar aquesta tècnica, normalment per fer actes il·legals. Son experts en l'àmbit de les telecomunicacions, sobretot en telèfons mòbils. El phreaking va sorgir als Estats Units a finals de la dècada del 1950, però no va ser fins a les dècades dels 60 i 70 que va aconseguir una gran popularitat.
En els anys 60 les trucades telefòniques no eren de franc (les trucades il·limitades encara no existien) així que tota trucada que es fes s'havia de pagar, tant nacional com internacional. Un dels primers assoliments del phreaking va ser aconseguir fer trucades gratuïtes utilitzant simplement un to de freqüència de 2600 Hz. Aquesta tècnica funcionava mitjançant el fet que les teleoperadores van introduir el marcatge per tons, i aquests tons incloïen alguns que utilitzaven les companyes a nivell intern. Els phreakers es van adonar mitjançant l'experimentació que utilitzant un to de freqüència de 2600 Hz durant una trucada es deixava una línia d'operadora oberta que es podia explotar per trucar de franc a qualsevol lloc. Al principi per aconseguir arribar a la freqüència de 2600 Hz s'utilitzaven uns xiulets que es regalaven a les capses dels cereals Capn' Crunch, però mes endavant es van dissenyar les blue boxes que eren un dispositius que es connectaven a la xarxa telefònica i retransmetien la freqüència de 2600 Hz. D'aquestes “boxes” existeixen uns 75 tipus en total, i cadascuna es feia servir per no pagar trucades de maneres distintes.
Actualment els phreakers segueixen fabricant tot tipus d'equips electrònics per interceptar sistemes telefònics per crear les seves pròpies xarxes telefòniques a càrrec de les víctimes interceptades. Exploten incidències de seguretat o errors en els sistemes informàtics per aconseguir els seus objectius i superar nous reptes que els posen les teleoperadores. Avui dia els phreakers utilitzen moltes tècniques hackers i se'ls considera un subgrup de hackers especialitzats en la telefonia.
# Planitia

En astrogeologia, planitia (plural planitiae, abr. PL) és una paraula llatina que significa «plana» que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per indicar terres baixes exemptes d'un relleu destacat (en contraposició amb l'expressió planum, que designa generalment a un altiplà). Des d'un punt de vista estrictament geològic, moltes regions d'aquest tipus s'originen com una gran conca d'impacte.

## Referències

* ↑ Definicions de les característiques superficials del lloc de la UAI.
# Pigarg de Madagascar

El pigarg de Madagascar (Haliaeetus vociferoides) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la costa occidental de Madagascar. El seu estat de conservació es considera en perill crític d'extinció.

## Referències

* ↑ «Pigarg de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 281. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Fish-eagle. Haliaeetus vociferoides» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Bruci Sura

Bruci Sura (en llatí Bruttius Sura) va ser un militar romà del segle i aC.
Era el llegat de Gai Senti, propretor de Macedònia l'any 88 aC, que el va enviar contra Metròfanes, el general de Mitridates VI Eupator al que va derrotar en una batalla naval i el va fer fugir. Llavors va ocupar l'illa d'Escíatos, on els pòntics havien dipositat el seu botí. Després va avançar cap a Beòcia on era el general Arquelau amb el que va lluitar durant tres dies amb resultat incert. Plutarc li assigna una victòria brillant, però Appià diu que les lluites van acabar en complet equilibri. Quan va arribar Sul·la i va agafar el comandament, va retornar a Macedònia.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/955?rgn=full+text;view=image;q1=SuraSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 947-948. ]
# Bruel

El bruel eurasiàtic, bruel, passaforadí, reiet o reietó cellablanc a les Balears i safranet, reiet, reiet coronat o reiet safraner al País Valencià (Regulus ignicapilla) és una espècie d'ocell de la família dels regúlids(Regulidae). És centreeuropeu i mediterrani, i abunda als Pirineus. També n'hi ha a l'Àfrica del Nord i a Madeira. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És molt semblant al reietó pel color i els costums, i un dels ocells més petits de tot Europa. Fa uns 9 cm de llargada total. Es diferencia del reietó per les dues ratlles, l'una blanca i l'altra negra, que té a la cara. Té el dors verd i el ventre blanc groguenc.
És comú als grans boscos i també en vegetació baixa, matolls a prop dels rius, etc. A l'hivern encara s'escampa més, fins i tot ocupa els jardins. És arborícola i parcialment migratori (les poblacions septentrionals i orientals acostumen a hivernar al sud de la seua àrea de distribució). És bastant confiat i s'alimenta anant amunt i avall per les branques picant petits artròpodes i emetent un reclam molt agut. A l'estat espanyol té protecció legal.
N'hi ha en molts llocs de la península Ibèrica. Fa un niu amb molsa i teranyines a les branques dels arbres i segueix una fenologia reproductiva pràcticament idèntica a la del reietó, potser amb la diferència que els 5-12 ous, els pon al maig-juliol.
* Reietó cellablanc fotografiat a Lilla (França)
* Bruel fotografiat a la República Txeca

## Referències

* ↑ «Bruel». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
* ↑ DIEC
* ↑ Acadèmia Valenciana de la Llengua «safranet». Diccionari normatiu valencià.
* ↑ Diversos autors «Regulus ignicapillus». Tresor del valencià meridional, pàg. 65.
* ↑ «Dapple-throats, sugarbirds, fairy-bluebirds, kinglets, Elachura, hyliotas, wrens, gnatcatchers» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 714. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Common Firecrest. Regulus ignicapilla» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Modificación de la Ley 22/2003, de 4 de julio, de Protección de los Animales, y de la Ley 3/1988, del 4 de marzo, de Protección de los Animales» (en castellà). BOE, 22-08-2006, pàg. 30886 [Consulta: 15 març 2013].
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya,plana 95. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona,1987. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* «Bruel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fotografies i enregistraments sonors d'aquest ocell (anglès)
* Descripció i hàbitat del reietó cellablanc (francès)
* Informació sobre la població d'aquest ocell al Principat de Catalunya
# Pionac

Piònac (en francès Pionnat) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 744 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Carrefour des Quatre Provinces.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 847 | 741 | 726 | 682 | 744 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Pruchon | PCF |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Pione Sisto

Pione Sisto Ifolo Emirmija (Kampala, 4 de febrer de 1995) és un futbolista professional danès que juga com a migcampista al Midtjylland danès, i a la selecció de Dinamarca.
Ha jugat anteriorment amb el Celta de Vigo. Va fer la seva primera aparició oficial amb l'equip el 23 d'agost del 2016, en el partit corresponent a la primera jornada de la Liga Santander.

## Enllaços externs

* Pione Sisto a BDFutbol
* Pione Sisto a National-Football-Teams.com (anglès)
* Pione Sisto, Fitxa a Soccerway
# Piomingo

Piomingo (1750-c.1837) va ser un cabdill chickasaw. El 1786 va fixar els límits territorials en el Tractat de Hopewell. Va ajudar els nord-americans amb un altre cap, Tishomingo, durant la revolució i derrotar Little Turtle a Fallen Timbers el 1793. El 1795 els va demanar ajut contra els creek. Així va celebrar amb George Washington la Conferència de Nashville (1792) pel qual se li reconeixia els límits de terres.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia Arxivat 2006-08-26 a Wayback Machine.
# Piva

El Piva —Пива en ciríl·lic Montenegrí és un riu que travessa Montenegro i de Bòsnia i Hercegovina, que conjuntament amb el riu Tara forma el riu Drina, a la frontera amb Bòsnia i Hercegovina. El Piva pertany a la conca hidrogràfica del mar Negre, la seva conca de drenatge és de 1.270 km² i no és navegable.
El Piva sorgeix de la deu Sinjac (Ciríl·lic: Сињац) a la muntanya Golija, prop del monestir de Piva (també anomenat Vrelo Pive; ciríl·lic: Врело Пиве; Pou de Piva). Abans que es formés el llac artificial Piva, l'aigua del pou es precipitava al riu Komarnica (Ciríl·lic: Комарница) creant així el riu Piva durant els següents 34 km. No obstant això, Komarnica és part d'un sistema fluvial de 86 km de llarg (El teušina-Bukovica-Bijela-Komarnica), mesurat des de la font del riu El teušina (Ciríl·lic: Тушина), el Piva, amb el malnom de "el riu amb cinc noms" té 120 km de llarg.
El teušina s'origina a la muntanya Sinjajevina a la regió de Uskoci de Montenegro central a uns pocs quilòmetres de la font d'un altre riu important montenegrí, el Morača. El riu flueix cap a l'oest, entre les muntanyes Sinjajevina i Lola, a prop als pobles de Krnja Jela, Bare, Boan i El teušina. Rep des del nord el riu Bukovica (Ciríl·lic: Буковица), i continua més enllà sota aquest nom. Després el riu passa el centre regional de Šavnik i els pobles de Gradac i Pridvorica a la regió de Drobnjaci, el corrent rep des del nord al Komarnica i pren el seu nom.
El Komarnica segueix entre les muntanyes de Vojnik i Treskavac, en una zona pràcticament deshabitada (poble de Duži) i entra a l'Altiplà de Piva, on gira cap al nord (gairebé tot el curs del Komarnica està inundat per l'embassament del llac Piva), rep des de la dreta al pou de Piva i entra en el profund canó de Piva.
El canó està tallat entre les muntanyes de Bioč, Volujak, Maglić i Pivska planina, els seus 33 km de llarg i la profunditat de fins a 1.200 m fan que el riu sigui usat a l'estació de Mratinje (342 MW) per generar electricitat. La presa té 220 m d'alt, una de les més altes a Europa i crea el llac Piva, el tercer més gran a Sèrbia i Montenegro (12,5 km², altitud 675 m, 188 m de profund), que inunda l'antiga localització del monestir de Piva del segle xvi, de manera que el monestir va ser traslladat al nou emplaçament.
Després de la presa, el Piva segueix recte cap al nord i es troba amb el Tara a Šćepan Polje, a la frontera amb Bòsnia i Hercegovina per crear el Drina.

## Bibliografia

* Dolenta Prosvetina Enciklopedija, Third edition (1985); Prosveta; ISBN 86-07-00001-2
* Jovan Đ. Marković (1990): Enciklopedijski geografski leksikon Jugoslavije; Svjetlost-Sarajevo; ISBN 86-01-02651-6
# Pivot

La posició de pivot (en anglès center), també denominada posició de 5, és una de les cinc posicions d'un equip a una pista de bàsquet. Els pivots són els jugadors més alts de l'equip i els més forts físicament. Normalment, el pivot juga en posicions properes a l'anella, i utilitza l'alçada i la seva potència per rebotejar i per intimidar en defensa.
El lloc de pivot és potser el que més ha evolucionat al llarg de la història. Si bé en origen eren gent alta i corpulenta, però amb clares deficiències tècniques que pal·liaven parcialment amb la seva gran envergadura, com per exemple Fernando Romay a Europa o Manute Bol a l'NBA, en l'actualitat es tendeix més a l'esportista complet, amb bon domini de pilota, i que de vegades pugui jugar més allunyat de la cistella, com els casos de Shaquille O'Neal, amb una gran envergadura però amb un bon domini de la pilota, o Pau Gasol, que sense ser un 5 nat, la seva alçada (2,15 metres) li permet jugar en posicions properes al cèrcol.
Pívots escollits a la llista dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA:
* Kareem Abdul-Jabbar (Los Angeles Lakers).
* Wilt Chamberlain (Los Angeles Lakers).
* Patrick Ewing (New York Knicks).
* Jerry Lucas (Cincinnati Royals).
* Moses Malone (Houston Rockets).
* George Mikan (Minneapolis Lakers).
* Hakeem Olajuwon (Houston Rockets).
* Shaquille O'Neal (Los Angeles Lakers).
* Robert Parish (Boston Celtics).
* Willis Reed (New York Knicks).
* David Robinson (San Antonio Spurs).
* Bill Russell (Boston Celtics).
* Wes Unseld (Washington Bullets).
* Bill Walton (San Diego Clippers).
*Entre parèntesis, l'equip on cada jugador desenvolupà la major part de la seva carrera.
Viccionari