OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poliè (química)

Un poliè és un hidrocarbur alifàtic o cíclic insaturat que contenen dos o més enllaços dobles carboni-carboni.
Els poliens amb dos dobles enllaços consecutius, s'anomenen al·lens. Per exemple el propadiè o al·lè, de fórmula ${\ce {CH2=C=CH2}}$. Els que tenen tres o més dobles enllaços consecutius es denominen cumulens, com ara el butatriè ${\ce {CH2=C=C=CH2}}$o el pentatretraè ${\ce {CH2=C=C=C=CH2}}$. Si contenen dos dobles enllaços no consecutius, reben el nom de diens o diolefines, per exemple l'1,3-butadiè ${\ce {CH2=CH-CH=CH2}}$.

## Referències

* ↑ «Diccionari de química | TERMCAT». [Consulta: 16 novembre 2022].
# Primal Scream

Primal Scream (temporalment abreviat a PRML SCRM quan l'eixida del disc XTRMNTR) és un grup de rock alternatiu format a Glasgow, Escòcia, liderat pel que va ser bateria dels The Jesus and Mary Chain, Bobby Gillespie. Actualment la banda està formada pel següents membres : Andrew Innes i Robert 'Throb' Young són els guitarristes; Martin Duffy és teclista; Gary 'Mani' Mounfield és el baixista; Darrin Mooney toca la bateria; i Bobby Gillespie és el cantant i guitarrista. Un altre guitarrista durant les gires és el productor Kevin Shields, que va ser membre del grup My Bloody Valentine.
La banda va tenir contracte fins a l'any 2000 amb Alan McGee's Creation; actualment tenen contracte amb Sony/Columbia.

## Discografia
### Discos

* Sonic Flower Groove (1987)
* Primal Scream (1989)
* Screamadelica (1991) - #8
* Give Out But Don't Give Up (1994)
* Vanishing Point (1997)
* XTRMNTR (2000)
* Evil Heat (2002)
* Riot City Blues (2006)
* Beautiful Future (2008)
* More Light (2013)

### Remixes/Recopilacions

* Echo Dek (1997) Remezclas
* Dirty Hits (2003) Grandes Éxitos
* Shoot Speed - More Dirty Hits (2004) Grandes Éxitos/Rarezas
* Live in Japan (2004) Directo

### Senzills

* 1985 All Fall Down
* 1986 Crystal Crescent / Velocity Girl
* 1987 Gentle Tuesday
* 1987 Imperial
* 1989 Ivy Ivy Ivy
* 1990 Loaded 16
* 1990 Come Together 26
* 1991 Higher Than the Sun 40
* 1991 Don't Fight It, Feel It 41
* 1992 Dixie-Narco EP/Movin' On Up 11
* 1994 Rocks/Funky Jam 7
* 1994 Jailbird 29
* 1994 (I'm Gonna) Cry Myself Blind 49
* 1996 The Big Man and the Scream Team Meet the Barmy Army Uptown (with Irvine Welsh and On-U Sound) 17
* 1997 Kowalski 8
* 1997 Star 16
* 1997 Burning Wheel 17
* 1998 If They Move, Kill 'Em (Limited) 85
* 1999 Swastika Eyes 22
* 2000 Kill All Hippies 24
* 2000 Accelerator 34
* 2002 Miss Lucifer 25
* 2002 Autobahn 66 44
* 2003 Some Velvet Morning (with Kate Moss) 44
* 2006 Country Girl 5
* 2006 Dolls (Sweet Rock n Roll) 40
* 2006 Nitty Gritty (23/10/06)
# Producció de cafè al Salvador

La producció de cafè al Salvador ha impulsat l'economia salvadorenca i ha modelat la seva història des de fa més d'un segle. Dins el ràpid creixement que es produí durant el segle xix, la producció de cafè ha representat tradicionalment més del 50% dels ingressos en l'exportació del país, assolint un pic el 1980 amb uns ingressos de més de 615 milions de dòlars. Amb l'agitació política i econòmica que resultà a conseqüència de la guerra civil de la dècada del 1980, la indústria del cafè ha tingut problemes per recuperar-se per complet, i el 1985 només va obtenir al voltant de 403 milions de dòlars. Els rendiments de cafè verd, una especialitat d'El Salvador va disminuir en termes absoluts de les 175.000 tones del 1979, a les 141.000 tones del 1986, una caiguda del 19 per cent atribuïda directament als nivells de disminució de la inversió provocada per la guerra. Des del 2000, la indústria ha estat molt afectada per la creixent competència d'altres països en el mercat mundial, i la baixada en els preus del gra de cafè han fet que els beneficis es desplomessin. A partir de 2002 el comerç del cafè només representa el 3,5% del PIB d'El Salvador i més del 90% del cafè del país es cultiva en plantacions de cafè d'ombra; al voltant del 80% dels boscos d'El Salvador estan associats amb plantacions de cafè d'ombra.

## Referències

* ↑ Russell, George. «El Salvador Coffee Caper». Time, 14-01-1985. Arxivat de l'original el 2010-10-29. [Consulta: 22 gener 2009].
* ↑ Haggarty, Richard A. «El Salvador: A Country Study:Coffee». Library of Congress, Washington D.C.. [Consulta: 22 gener 2009].
* ↑ «Coffee Makes a Comeback in El Salvador». USAID. Arxivat de l'original el 2009-09-03. [Consulta: 22 desembre 2009].
* ↑ «Coffee and Biodiversity Conservation in El Salvador». Natural History Museum, Data incorrecta. [Consulta: 22 gener 2009].
# Bursellia

Bursellia és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamilia Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Å. Holm l'any 1962.
Es pot trobar a l'Àfrica subsahariana.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Bursellia cameroonensis Bosmans & Jocqué, 1983
* Bursellia comata Holm, 1962
* Bursellia gibbicervix (Denis, 1962)
* Bursellia glabra Holm, 1962 (Espècie tipus)
* Bursellia holmi Bosmans, 1977
* Bursellia paghi Jocqué & Scharff, 1986
* Bursellia setifera (Denis, 1962)
* Bursellia unicornis Bosmans, 1988

## Referències

* ↑ Holm, Å. «The spider fauna of the East African mountains. Part I: Fam. Erigonidae.». Zoologiska Bidrag från Uppsala, vol. 35, 1962, pàg. 19–204.
* ↑ «Gen. Bursellia Holm, 1962». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
# Pou del Torrentell

El Pou del Torrentell és una obra de Cantallops (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou situat als afores del poble, a la carretera que porta a Sant Climent Sescebes. És un pont de planta circular amb paredat de pedra, amb les pedres sense treballar. L'accés a l'interior es fa a través d'una obertura que es troba a la paret, ja que la part superior està coberta amb una cúpula actualment arrebossada.

## Referències

* ↑ «Pou del Torrentell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Premis Ondas 1982

Els Premis Ondas 1982 van ser la vint-i-novena edició dels Premis Ondas, atorgats el 1982, amb un jurat presidit per Eugenio Fontán, director de la SER. En aquesta edició es diferencien les categories: Premis Nacionals de ràdio, nacionals de televisió, internacionals de ràdio i televisió, hispanoamericans i especials.

## Nacionals de ràdio

* Alejo Jesús García Ortega, director del programa Directo, directo de RNE
* España y los españoles, dirigit per Juan José Plans de RNE
* Desayuno de trabajo, dirigit per José Joaquín Iriarte de la Cadena SER
* Cita a las cinco, dirigit per Basilio Rogado de la cadena SER
* Defensa del consumidor, dirigit per Simón Luis Martín Tejedor de RCE
* Poesía 70, dirigit per Juan de Loxa, Radio Popular de Granada de Cadena COPE
* José Cañaveras de la Cadena SER
* La radio al sol, dirigit per Josep Cuní i Jordi Hurtado de Ràdio Barcelona, Cadena SER

## Nacionals de televisió

* Los gozos y las sombras de TVE
* Grup operatiu del Mundial 82 de TVE
* Encuentro en España de TVE
* Enrique Nicanor Robinson de TVE

## Internacionals de ràdio

* Stravinski, o homem e a obra, Rádio e Televisão de Portugal
* Atelier de creation radiophonique, France Culture
* So many everests, Raidió Teilifís Éireann
* Ich habe eine puppe, ARD/SFB

## Internacionals de televisió

* T'es bien trop petit, mon ami, FR3
* Une vallee contre un empire: L'Afganistan, Antenne 2
* Quark, RAI
* Lady Magic, RAI

## Hispanoamericans

* Morte e vida severina, TV Globo del Brasil
* Carmina canta a Colombia, Cadena Caracol TV de Colòmbia
* Servicios informativos, Venevisión de Veneçuela
* Toda una vida, Televisa de México

## Referències

* ↑ 'Los gozos y las sombras' y 'Directo, directo', entre los Ondas de RTV, El País, 11 de novembre de 1982
* ↑ Juan de Loxa, El País, 3 de setembre de 1982

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas Arxivat 2018-08-30 a Wayback Machine.
# Bøgvadita

La bøgvadita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de Richard Bøgvad (1897-1952), ex-cap de geologia de la companyia d'Oresund A/S, la qual explota el dipòsit de criolita d'Ivittuut (Groenlàndia).

## Característiques

La bøgvadita és un halur de fórmula química Na₂SrBa₂Al₄F$_{20}$. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional com a espècie vàlida l'any 1987. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls d'aproximadament 0,15 mil·límetres, amb cares arrodonides i corroïdes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bøgvadita pertany a «03.CF - Halurs complexos, tecto-aluminofluorurs» juntament amb la ralstonita i el mineral sense nom UM1941-01-F:AlCaHMgNa.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de criolita d'Ivittuut, al fiord Arsuk (Sermersooq, Groenlàndia), i és l'únic indret on se n'ha trobat. Sol trobar-se associada a altres minerals com: ralstonita, quars, caolinita, jarlita, barita i altres minerals del grup de la mica.

## Referències

* ↑ «Bøgvadite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 març 2016].
# Camamilla americana

La camamilla americana (Tagetes minuta) és una espècie d'herbàcia i anual dins la família de les asteràcies. És nativa del Perú i la Yunga i altres valls altes de Bolívia. Al Perú rep el nom quítxua de «huacatay».

## Etimologia

* Tagetes: mot llatí el qual probablement esdevé del nom del déu etrusc Tages, senyor de l'inframon i net de Júpiter.
* minuta: mot llatí que significa menut, insignificant.

## Descripció

Herba glabra, erecta i aromàtica que pot assolir els 2 m d'alçada. Les fulles són majoritàriament oposades, pinnades i de 10 cm de longitud. Els folíols són de 3 a 9, estrets i el·líptics-lanceolats, de 2 a 8 cm de longitud, finament dentats i puntejats amb glàndules d'oli essencial. La inflorescència està composta per capítols subsèssils, estrets i agrupats en corimbes terminals densos. Cada capítol té de 4 a 8 flors. Dos o tres d'estes són ligulades i d'un groc pàl·lid. L'involucre és cilíndric i tubular, amb glàndules allargades disposades en fileres, contenint aquenis estrets, molt adherents, pubescents, negrosos, amb escates lineals, apicals i desiguals. La floració es dona durant l'estiu i la tardor.

## Usos

A la gastronomia peruana es fa servir com condiment en la preparació dels ajís com salsicucho (un guisat) i altres plats. És un ingredient indispensable per preparar ocopa, una salsa a base de coralet, ceba, alls i cacauet típica de la regió d'Arequipa. A més junt amb el chincho és una de les herbes aromàtiques indispensables per fer la pachamanca i un ingredient pel pollastre a la brasa.
Tagetes minuta també es fa servir com a plaguicida (nematicida) en decocció i com a repel·lent de nematode sembrat entre les hortalisses en agricultura orgànica. Se li atribueixen algunes propietats medicinals com la de digestiu, carminatiu i antiavortiu. La decocció de flors i fulles fresques s'empra per alleujar els refredats i bronquitis, mentre que la infusió de les fulles ajuda amb els dolors gàstrics. De les seues fulles s'extrau un oli essencial utilitzat en perfumeria.

## Galeria

* Fulla
* Titja
* Inflorescència
* En camp
* Individu cultivat

## Referències

* 1 2 «Tagetes minuta L.» (en anglès). GBIF. [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 6. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 65. ISBN 84-85194-90-X.
* ↑ «Tagetes erecta» (en anglès). National Parks Board. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès). Dictionary of Botanical Epithets. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ «Tagetes minuta | Sistema Nacional de Vigilancia y Monitoreo de plagas». [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ Una Fiesta del Sabor, S. 268
* ↑ Una Fiesta del Sabor, S. 314.

## Bibliografia

* Guardia, Sara Beatriz: Una Fiesta del Sabor. El Perú y sus comidas.. Edición Bonus, Lima 2002, ISBN 9972-9603-0-7.
# Preston (Nova Escòcia)

Preston és una localitat situada al centre de Nova Escòcia, Canadà, al municipi de Halifax. El 2006 tenia 2.360 habitants entre East Preston i North Preston. Preston és coneguda per ser la població canadenca que té un percentatge més alt d'afrocanadencs, Per això és considerat una comunitat afroamericana.
A l'oest és fronterer amb la població de Cherry Brook (Nova Escòcia), a la Carretera 111 i a l'est és fronterer amb Lake Echo i Porter's Lake. Al nord hi ha North Preston i al sud fa frontera amb Lawrencetown. No hi ha cap poble que es digui estrictament "Preston". Aquest terme és utilitzat per a referir-se a les comunitats que ajunta el Districte Electoral de Preston: East Preston, North Preston i Cherry Brook.
Es creu que el nom està basat en la ciutat anglesa de Preston (Lancashire) o en Thomas Preston, un oficial de l'exèrcit britànic involucrat en la Massacre de Boston a principis de la Revolució Americana. Va ser una de les zones que la Corona britànica va concedir als lleialistes negres de les Tretze Colònies, a qui els havia promès la llibertat i a qui va reassentar a Nova Escòcia. Així, reflectint la seva història, Preston és el poble del país que té un percentatge més important d'afrocanadencs: el 69,5%.
El clergue mulat nova-escocès Richard Preston va prendre el seu cognom després que es va reunir en aquest poble amb la seva mare, que havia estat reassentada a Preston amb 2000 refugiats negres que van guanyar la llibertat durant la Guerra del 1812. Richard havia comprat la seva llibertat a Virgínia essent adult i va anar a Nova Escòcia per a trobar la seva mare. Posteriorment, va esdevenir un líder polític i religiós baptista.
Wayne Adams, el primer afrocanadenc membre de l'Assemblea de Nova Escòcia, és d'East Preston. El boxejador Kirk Johnson és de North Preston.

## Residents notables

* Wayne Adams (1943-), polític, primer afrocanadenc membre de l'Assemblea de Nova Escòcia.
* Gary Beals (1982-), cantant de R&B contemporani
* Custio Cayton (1987-), boxejador.
* Kirk Johnson (1972 -), boxejador.
* Mary Jane Katzmann (1828-1890), historiadora, poeta i editora.
* Dwayne Provo (1970-), polític i atleta.

## Referències

* 1 2 «Community Counts Home Page». Arxivat de l'original el 2008-06-10. [Consulta: 2 octubre 2014].
* ↑ «Racism's long history in quiet East Coast towns» (en anglès). The globe and mail, 21-05-2010. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ «"Preston", Place-Names and Places of Nova Scotia Nova Scotia Archives and Records Management, p. 67». Arxivat de l'original el 2012-10-08. [Consulta: 2 octubre 2014].
* ↑ "Richard Preston" Biography, Dictionary of Canadian Biography Online
* ↑ «"New MLA makes history"». Arxivat de l'original el 2003-03-10. [Consulta: 27 març 2021].. The Chronicle Herald, March 26, 1998. Retrieved October 26, 2013 via Internet Archive.
* ↑ "Mary Jane Katzmann Arxivat 2012-03-30 a Wayback Machine.," FamilySearch, CommunityTrees.org, Web, May 5, 2011.
# Cal Cardeta

Cal Cardeta és una casa enderrocada de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) que estava protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, de planta baixa i tres pisos. Estructura tradicional de gruixudes parets de càrrega, de materials diversos (tàpia, maçoneria i maons) degut a la gran quantitat de modificacions al llarg de la història. Els forjats són unidireccionals de bigues i biguetes de fusta. La coberta és inclinada, de dues vessants, formada per teules aràbigues. No hi ha ordre en la disposició i en el tipus d'obertures degut a una constant modificació de l'edifici al llarg de la història. Hi ha uns possibles eixos verticals d'alineació dels forats, però aquests es desplacen d'una manera una mica erràtica. Les obertures presenten unes proporcions força verticals. Hi ha també una disminució genèrica de les mides i del tractament en les obertures amb l'alçada.
L'acabat de la façana és arrebossat. L'edifici queda rematat per un petit ràfec en forma de cornisa i un caneló ceràmic.
Cal destacar de la façana les dues portes de pedra de grans dovelles que hi ha en la planta baixa, d'arc de mig punt la de l'esquerre i d'arc rebaixat la de la dreta, les dues balconades amb brancals i llindes també de pedra de la planta pis, les llosanes dels balcons, i les reixes de ferro forjat força treballat. Cal també fer esment de les dues arcades de pedra que hi ha a l'interior (un arc de mig punt i un arc rebaixat), així com la finestra gòtica de la façana del darrere.

## Història

La casa s'anomenava Cal Cardeta. Antigament era un forn de pa, segons esmenten els propietaris. L'edifici en qüestió se situa al bell mig del nucli antic de la vila, en el carrer de Barcelona, un dels més tradicionals, i amb més importància històrica, de la vila de Caldes. El carrer ha portat, almenys en part, els noms de carrer dels Jueus, carrer Major, carrer de l'Església, i potser també carrer del Mercat. La denominació actual del carrer està documentada a mitjans del segle xv, per ser pas obligatori cap a la Ciutat Comtal. La seva forma és deguda al call jueu, molt important a la vila, ja en el segle xiii. La imatge d'aquest carrer ha estat molt malmesa al llarg dels temps, trobant-se una arquitectura molt heterogènia, per una banda de cases molt velles i molt deteriorades, i per l'altra de cases bastant noves que trenquen totalment la seva imatge tradicional.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Cardeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Inma Femenía

Inma Femenía (Pego, 1985) és una artista visual valenciana.
El 2017 exposà l'obra Free Fall al vestíbul de l'IVAM, i el 2020 feu una exposició individual a Bombas Gens.

## Referències

* 1 2 Castelló, Julia «Inma Femenía en els límits d'allò perceptible». Revista Lletraferit, Hivern 2020, pàg. 37-42. ISSN: 1136-8179.
* 1 2 «Inma Femenía: «Creo firmemente en la honestidad y el modo en que esto genera conexiones»». Diari ABC, 06-04-2020. [Consulta: 19 abril 2021].
# Yushkinita

La yushkinita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la val·leriïta. Rep el seu nom del mineralogista rus Nikolai Pavlovich Yushkin (1936).

## Característiques

La yushkinita és un sulfur de fórmula química (Mg,Al)V$^{4+}$S₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma d'agregats escamosos de fines escates, de fins a 8 mil·límetres, i en petites venes, de fins a 12 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la yushkinita pertany a «02.FD - Sulfurs d'arsènic amb O, OH, H₂O» juntament amb els següents minerals: quermesita, viaeneïta, erdita, coyoteïta, haapalaïta, val·leriïta, tochilinita, wilhelmramsayita, vyalsovita i bazhenovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1983 al canyó Yushkinite, a la Serralada Pai-Khoi, península de Yugorskii (Nenètsia, Rússia), l'únic indret on ha estat trobada. Es troba en filons de quars-carbonat en roques carbonatades, on sol trobar-se associada a altres minerals com l'esfalerita càdmica, la sulvanita i la fluorita.

## Referències

* ↑ «Yushkinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 agost 2016].
* 1 2 «Yushkinite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 agost 2016].
# Museu Cernuschi

El museu Cernuschi, originalment i en francès Musée Cernuschi, és un museu especialitzat en art xinès al número 7 de l'avenue Vélasque de París. L'origen d'aquest museu d'art és la donació que va fer l'any 1896 el banquer Henri Cernuschi a la ciutat de París tant del seu palau (tocant al parc Monceau) com de la seva col·lecció que va anar acumulant en la seva volta al món. Destaca el conjunt d'art xinès: terrissa neolítica, bronzes arcaics, estàtues budistes i petites estàtues funeràries així com pintures del segle xx. Una de les joies de la col·lecció és la pintura sobre seda Cavalls i palafreners, obra mestra de la pintura Tang. L'autor d'una obra del 1887, reeditada diverses vegades, sobre art xinès, Maurice Paleólegue, fa diverses referències a peces xineses pertanyents a la "col·lecció Cernuschi".

## Bibliografia

* Marie-Thérèse Bobot, The Chinese Collections of the Cernuschi Museum: General Guide, Paris-Musées, 1993. ISBN 2-87900-154-4.
* Waldemar George, "Art in Paris: The Cernuschi Museum", The Burlington Magazine for Connoisseurs, Vol. 50, No. 290 (May, 1927), pp. 283–284.
* Vadime Elisseeff, Bronzes Archaïques Chinois Au Musée Cernuschi (Archaic Chinese Bronzes), L'Asiathèque, 1977.

## Enllaços externs

* Museu Cernuschi - Lloc web oficial
# Passerèl·lids

Els passerèl·lids (Passerellidae) són una família d'ocells granívors pròpia del continent americà. Està formada per un grup d’ocells que fins fa poc eren inclosos als emberízids (Emberizidae), dels quals han estat separats arran treballs com ara els de Barker et al. (2013 i 2015).

## Morfologia

* Mida petita o mitjana.
* Bec dur, dret, cònic i ample de base

## Llistat de gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional i a partir de la versió 11.2 del 10 de juliol de 2021, aquesta família està formada per 30 gèneres amb 138 espècies.
* Spizella, amb sis espècies.
* Amphispiza, amb una espècie: sit gorjanegre (Amphispiza bilineata).
* Amphispizopsis, amb una espècie: sit de cinc ratlles (Amphispizopsis quinquestriata).
* Chondestes, amb una espècie: sit arlequí (Chondestes grammacus).
* Calamospiza, amb una espècie: sit blanc-i-negre (Calamospiza melanocorys).
* Rhynchospiza, amb tres espècies.
* Peucaea, amb vuit espècies.
* Arremonops, amb quatre espècies.
* Ammodramus, amb tres espècies.
* Oreothraupis, amb una espècie: toquí elegant (Oreothraupis arremonops).
* Chlorospingus, amb vuit espècies.
* Arremon, amb vint espècies.
* Pipilo, amb cinc espècies.
* Atlapetes, amb trenta-tres espècies.
* Pezopetes, amb una espècie: toquí de peus grans (Pezopetes capitalis).
* Torreornis, amb una espècie: sit de Zapata (Torreornis inexpectata.
* Melozone, amb vuit espècies.
* Aimophila, amb tres espècies.
* Junco, amb cinc espècies.
* Zonotrichia, amb cinc espècies.
* Passerella, amb quatre espècies.
* Spizelloides, amb una espècie: sit vulpí arbori (Spizelloides arborea).
* Ammospiza, amb quatre espècies.
* Artemisiospiza, amb dues espècies.
* Pooecetes, amb una espècie: sit vespertí (Pooecetes gramineus).
* Oriturus, amb una espècie: sit ratllat (Oriturus superciliosus)
* Passerculus, amb una espècies: sit pardalenc de praderia (Passerculus sandwichensis).
* Centronyx, amb dues espècies.
* Xenospiza, amb una espècie: sit de Sierra Madre (Xenospiza baileyi).
* Melospiza, amb tres espècies.

## Referències

* ↑ FK Barker, KJ Burns, J Klicka, SM Lanyon et IJ Lovette. 2013. Going to extremes: Contrasting rates of diversification in a recent radiation of New World passerine birds. Systematic Biology 62: 298–320.
* ↑ FK Barker, KJ Burns, J Klicka, SM Lanyon et IJ Lovette. 2015. New insights into New World biogeography: An integrated view from the phylogeny of blackbirds, cardinals, sparrows, tanagers, warblers, and allies. Auk 132: 333–348.
* ↑ «Taxonomic Updates v11.2» (en anglès). IOC World Bird List, 10-07-2021. [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «New World sparrows, bush tanagers – IOC World Bird List v13.1» (en anglès). World Bird List Version 6.1. International Ornithologists' Union. [Consulta: 23 març 2023].