OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tour d'Oman 2010

El Tour d'Oman 2010, primera edició del Tour d'Oman, es disputà entre el 14 al 19 de febrer de 2010. Organitzada per l'ASO, forma part l'UCI Asia Tour, amb una categoria 2.1.
El suís Fabian Cancellara (Team Saxo Bank) fou el vencedor final de la cursa per davant Edvald Boasson Hagen i Cameron Meyer.

## Equips

Setze equips, integrats per 8 ciclistes cadascun, componen el gran grup d'aquesta prova:
* 10 equips ProTour: Ag2r-La Mondiale, Garmin-Transitions, Liquigas-Doimo, Omega Pharma-Lotto, Quick Step, Team HTC-Columbia, Team Katusha, Team Milram, Team Saxo Bank, Team Sky
* 5 equips continentals professionals: BMC Racing Team, Cervélo TestTeam, Saur-Sojasun, Topsport Vlaanderen-Mercator, Vacansoleil
* 1 equip sots 23: Trek-Livestrong

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | ´Líder de la general |
| 1a etapa | 14 de febrer | Al Jissah – Masqat | 61,0 | Jimmy Casper | Jimmy Casper |
| 2a etapa | 15 de febrer | Nizwa – Sama'il | 148,5 | Daniele Bennati | Edvald Boasson Hagen |
| 3a etapa | 16 de febrer | Saifat Ash Shiekh – Qurayyat | 124 | Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen |
| 4a etapa | 17 de febrer | Ibri – Nakhal | 187 | Leigh Howard | Daniele Bennati |
| 5a etapa | 18 de febrer | Wattayat – Sultan Qaboos Stadium | 148 | Tom Boonen | Daniele Bennati |
| 6a etapa | 19 de febrer | Al Jissah – Masqat | 18,6 (CRI) | Edvald Boasson Hagen | Fabian Cancellara |

## Classificació general

| | Cyclist | Team | Time |
| 1 | Fabian Cancellara | Team Saxo Bank | 16h 02' 52" |
| 2 | Edvald Boasson Hagen | Team Sky | + 28" |
| 3 | Cameron Meyer | Garmin-Transitions | + 28" |
| 4 | Marco Pinotti | Team HTC-Columbia | + 31" |
| 5 | Daniele Bennati | Liquigas-Doimo | + 47" |
| 6 | Niki Terpstra | Team Milram | + 54" |
| 7 | Marcus Burghardt | BMC Racing Team | + 1' 02" |
| 8 | Martin Velits | Team HTC-Columbia | + 1' 07" |
| 9 | Jurgen van de Walle | Quick Step | + 1' 12" |
| 10 | Daniel Oss | Liquigas-Doimo | + 1' 13" |

## Evolució de les classificacions

| Etapa Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació dels joves | Classificació per equips |
| 1a etapa Jimmy Casper | Jimmy Casper | Jimmy Casper | Edvald Boasson Hagen | Topsport Vlaanderen-Mercator |
| 2a etapa Daniele Bennati | Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen | Team Saxo Bank |
| 3a etapa Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen | Garmin-Transitions |
| 4a etapa Leigh Howard | Daniele Bennati | Tyler Farrar | Gatis Smukulis | Garmin-Transitions |
| 5a etapa Tom Boonen | Daniele Bennati | Tyler Farrar | Gatis Smukulis | Team Saxo Bank |
| 6a etapa Edvald Boasson Hagen | Fabian Cancellara | Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen | Team HTC-Columbia |
| Classificació final | Fabian Cancellara | Edvald Boasson Hagen | Edvald Boasson Hagen | Team HTC-Columbia |

## Enllaços externs

* Web oficial (francès) (anglès)
# Peter Murrell

Peter Murrell (nascut el desembre del 1964 a Edimburg, Escòcia) és un dirigent polític escocès qui és el president general del Partit Nacionalista Escocès d'ençà el 1999 tot substituint Michael Russell. Murrell va estudiar a l'escola Craigmount High School i a la Universitat de Glasgow. Es va casar amb Nicola Sturgeon el juliol del 2010 a Glasgow, actual primera ministra d'Escòcia.

## Detenció

El 5 d'abril de 2023, Murrell va ser arrestat per la policia en relació amb una investigació sobre les finances del Partit Nacional Escocès. S'ha informat que la policia d'Escòcia està buscant diverses adreces, inclosa la seu de l'SNP a Edimburg i la casa que comparteix amb Nicola Sturgeon a Broomhouse, a l'est de Glasgow..

## Referències

* ↑ Camp, Edwige «The Scottish National Party (SNP) : A Party of Government in the early 21st Century» (en anglès). Revue LISA/LISA e-journal. Littératures, Histoire des Idées, Images, Sociétés du Monde Anglophone – Literature, History of Ideas, Images and Societies of the English-speaking World, vol. XII-n°8, 20-12-2014. DOI: 10.4000/lisa.7008. ISSN: 1762-6153.
* ↑ «Peter Murrell» (en anglès). Linkedin, 01-02-2020. [Consulta: https://uk.linkedin.com/in/petermurrell].
* ↑ «Peter Murrell Wikipedia, Biography, Age, SNP 'Nicola Sturgeon Husband'» (en anglès). https://www.marathi.tv,+12-10-2019.+[Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ PeoplePill. «Peter Murrell: Chief Executive Officer of the Scottish National Party - Biography, Life, Family, Career, Facts, Information» (en anglès). https://peoplepill.com,+01-02-2020.+[Consulta: 1r febrer 2020].
# Memòria de bombolla

La memòria de bombolla (Bubble memory)és un tipus de memòria d'ordinador d'emmagatzematge no volàtil que utilitza una pel·lícula de material magnètic de petit gruix que conté petites zones magnetitzades conegudes com a bombolles, que emmagatzemen un bit de dades cada una. A diferència del que passa amb la memòria de només lectura (ROM), es pot escriure a la memòria de bombolles. També a diferència de la memòria d'accés aleatori (RAM), les dades emmagatzemades en les bombolles de memòria romandran allà fins que es modifiquin, fins i tot quan s'apaga l'equip. Per tant, la memòria de bombolla s'ha utilitzat en entorns en què un equip ha de tenir la capacitat de recuperar-se d'una manca d'energia elèctrica, amb una pèrdua mínima de dades. L'ús i la demanda de memòries de bombolla ha desaparegut amb l'adveniment de la memòria flash, que és més barata i de més fàcil producció.
la memòria de bombolla va sorgir a principis de 1970, com una tecnologia prometedora, però fou un fracàs comercial a causa de la ràpida caiguda dels preus de discs durs (HD) a principis de 1980.

## Altres tipus de memòries digitals

* Memòria de condensador. (Atanasov)
* Línies de retard acústiques
* Memòria racetrack
* Memòria CCD
* Memòria hologràfica
* Selectró
* Tub Williams

## Enllaços externs

* (anglès) Great Microprocessors of the Past and Present. Appendix F: Memory Types Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine. – Web site by John Bayko
* (anglès) The Arcade Flyer Archive – Konami Bubble System Flyer
* (anglès) Bubbles: the better memory Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Bolxoi Urala

Bolxoi Urala (en rus: Большой Урала) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 170 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Parc Regional de Cap Cope i Puntes de Calnegre

El Parc Regional de Cap Cope i Puntes de Calnegre és un espai protegit que es troba entre els municipis municipis de Llorca i Águilas en la Regió de Múrcia.
Va ser declarat parc regional per la legislació de la Comunitat Autònoma de Múrcia (Llei d'Ordenació i Protecció del Territori de la Regió de Múrcia de 1992).
Es troba inclòs dins de la ZEPA Serra de l'Almenara, Moreres i Cap Cope. i està declarat també com LIC (Lloc d'Importància Comunitària).
Una de les seues característiques és que una sèrie de penya-segats i cales conformen la seua costa proporcionant un paisatge singular al llarg de 17 km. La diversitat biològica que presenta és molt gran, essent considerat com lloc d'importància comunitària i de protecció d'aus, ZEPA.
Hi ha onze habitats vegetals amb protecció prioritària. Entre la fauna destaca la Tortuga mora, però també es poden trobar exemplars de Gripau corredor o d'Eslizó ibèric. Existeixen nombrosos elements del patrimoni natural botànic. També s'han trobat vestigis de civilitzacions argàriques en el Neolític.
La requalificació de part de l'espai protegit per a permetre la urbanització d'un gran projecte urbanístic amb la construcció de diverses urbanitzacions, camps de golf i una marina interior artificial han fet que el projecte haja estat contestat àmpliament per diversos sectors socials. L'associació Ecologistes en Acció denuncia que Bona part de les seues més de 2.000 hectàrees van ser descatalogades com espai protegit amb la Llei Regional del Sòl. La superfície descatalogada i prèviament integrant del Parc Regional inclou 700 hectàrees d'Hàbitats d'Interès Comunitari. L'A.I.R. projectada en aquesta zona és totalment incompatible amb la conservació d'aquest hàbitat prioritari, a més d'afectar greument l'hàbitat de la Tortuga mora i inclou actuacions tan forassenyades i desfasades com una marina interior.

## Vegeu també

* Espais naturals de la Regió de Múrcia

## Referències

* ↑ «Parques regionals de la Regió de Múrcia». Arxivat de l'original el 2009-03-23. [Consulta: 27 març 2009].
* ↑ «Ficha de la ZEPA Sierra de las moreras, Almenara y Cabo Cope». Arxivat de l'original el 2009-03-24. [Consulta: 27 març 2009].
* ↑ Alcaraz Ariza, M.A., La marina de Cope: ¿Los últimos días de un paraiso botánico? Revista Eubacteria Universidad de Murcia. Consultat 9-04-2008
* ↑ Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., consultada el 16 de març de 2009

## Enllaços externs

* Dades de l'espai natural Arxivat 2009-03-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Ermita de Sant Pere Màrtir d'Albocàsser

L'ermita de Sant Pere Màrtir és una ermita i caseria al municipi d'Albocàsser. Se situa en l'antic Camí de Benassal, al municipi d'Albocàsser, a la comarca de l'Alt Maestrat. Va ser construït molt probablement en la segona meitat del segle xv. L'atri va ser afegit posteriorment. Durant el diumenge més proper al 29 d'abril se celebra una romeria. És llistat com a Bé immoble de Rellevància Local.

## Referències

* ↑ «Sant Pere d’Albocàsser». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ermita de Sant Pere Màrtir». Ajuntament d'Albocàsser. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Ermita de San Pedro Mártir». Béns de rellevància local - Patrimoni Cultural. Generalitat Valenciana. [Consulta: 22 gener 2024].
# Patton

«Patton» té aquests significats:
* Patton (Califòrnia) població al comtat californià de San Bernardino
* Patton (Pennsilvània), població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània
* Patton (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca dirigida per Franklin Schaffner estrenada el 1970 i doblada al català
* George Patton (1885 – 1945), general de l'exèrcit dels Estats Units
# Valseca

Valseca és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 329 | 319 | 277 | 301 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Miguel Ángel Palacios Hinojosa | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Miguel Ángel Palacios Hinojosa | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Sèpies

* Per a altres significats, vegeu «sèpia (color)».
* Per a altres significats, vegeu «Sèpies (Tessàlia)».
Sípia o sèpia és el nom comú que es dona a diverses espècies de mol·luscs cefalòpodes de l'ordre Sepiida.
Pot arribar a fer 30 o 40 cm de longitud. Viuen al fons de mars poc profunds, generalment entre plantes aquàtiques i algues. Les sèpies tenen una conquilla interna, ulls grans en forma de W, 8 braços i 2 tentacles.
Mengen petits mol·luscs, crancs, peixos i altres sèpies. Els seus depredadors inclouen els dofins, taurons, peixos, foques i altres sèpies. Viuen entre 1 i 2 anys.

## Gastronomia

La sèpia es troba entre les espècies comestibles, pescades sobretot a la zona mediterrània. És un element essencial en la preparació de la paella a certes zones de Catalunya i de vegades es pot afegir al suquet de peix i a la sarsuela. Menja petits crustacis i llagostes i altres animals microscòpics.
També es prepara com a element central d'alguns plats, entre els quals cal destacar la Sípia amb patates, la Sèpia amb pèsols i la Sípia a la planxa.

## Joieria

La conquilla de la sípia, dits popularment escut de sípia, barqueta o formatge de moro, s'utilitzen com a motlle per a l'elaboració de peces de joieria. Aquest material és esponjós i fràgil, i és resistent a les altes temperatures del metall fos. A més, l'os deixa uns bonics relleus impresos al metall que donen unes característiques molt especials a la joia.

## Vegeu també

* Sèpia comuna
* Paella
* Suquet de peix

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana - Sípia». [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ «Sèpia amb pèsols». Consell Comarcal del Baix Empordà. Arxivat de l'original el 2015-10-01. [Consulta: 15 setembre 2030].

## Enllaços externs

* Copulació de les sèpies a l'Aquarium de Barcelona (castellà)
* Fosa amb os de sípia
Viccionari
# Patti Saifabad

Patti Saifadad fou un estat tributari protegit, del tipus talukdari, a l'Oudh al districte de Pratapgarh. Fou fundat per Nahar Singh fill de Harbans Rai d'Adharganj, que va cedir aquest estat al seu fill Dingar Singh, i Patti Saifabad al segon fill. Al segle XVIII la nissaga es va extingir quan Zabar Singh i Amar Singh van morir successivament sense fills i va pujar al tron el fill adoptiu Ranjit Singh (de 5 anys) el 1861.

## Referències

* ↑ «Genealogia». Arxivat de l'original el 2009-06-01. [Consulta: 6 gener 2010].
# Pandanus candelabrum

Pandanus candelabrum és una espècie de planta tropical que està distribuïda a Àfrica occidental.
Stephen E. Haggerty, geòleg del departament de Ciències de la Terra i el Medi ambient de la Universitat Internacional de Florida a Miami (Estats Units), afirma, en el número de juliol de 2015 la revista Economic Geology, que aquesta espècie de planta és indicadora del lloc on es troben formacions de kimberlita les quals són possibles mines de diamants.

## Referències

* ↑ www.lavanguardia.com
# El·lenbergerita

L'el·lenbergerita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom en honor de François Ellenberger (1915-2000), Professor de Geologia Estructural a la Universitat de la Sorbona, París, pel seu treball als Alps occidentals.

## Característiques

L'el·lenbergerita és un silicat de fórmula química Mg₆(Mg,Ti,Zr,◻)₂(Al,Mg)₆Si₈O$_{28}$(OH)$_{10}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1984. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5. És una espècie estretament relacionada amb la fosfoel·lenbergerita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'el·lenbergerita pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, örebroïta, welinita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Case Parigi, al municipi de Martiniana Po, ubicat a la Vall del Po, a la província de Cuneo, al Piemont, Itàlia. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ellenbergerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Valeri Publícola

Valeri Publícola és el nom dels següents personatges:
Diversos personatges de l'antiga Roma són anomenats així:
* Publius Valerius Volusi F. Publicola, primer cònsol romà de la Republica el 509 aC i cònsol també el 508 aC, 507 aC i el 504 aC.
* Publi Valeri Publícola II, cònsol el 475 aC i el 460 aC.
* Publi Valeri Publícola Potit, magistrat romà, cònsol el 449 aC.
* Lucius Valerius Volusi F. Publicola, tribú amb potestat consular cinc vegades: el 394 aC, el 389 aC, el 387 aC, el 383 aC i el 380 aC.
* Publi Valeri Potit Publícola, tribú consular sis vegades (386 aC, 384 aC, 380 aC, 377 aC, 370 aC i 367 aC)
* Marcus Valerius Publicola, cònsol el 355 aC i el 353 aC.
* Publi Valerius Publicola, magistrat romà, cònsol el 352 aC.
* Publi Valeri Publícola (mestre de la cavalleria), mestre de la cavalleria del dictador romà Marc Papiri Cras el 332 aC.
# Peça (còdex)

La peça (o pècia) era cadascun dels quaderns en què es dividia un còdex per tal de facilitar-ne la còpia. Aquest sistema de producció es va desenvolupar a les universidats italianes des del principi del segle xiii. Inicialment el trobem a la Universitat de Bolonya. A la segona meitat d'aquest segle xiii ja era un sistema regulat a la Universitat de París. Més tard, es va estendre a moltes altres universitats del continent europeu. A la ciutat de Lleida, on d'ençà de l'any 1300 hi havia l'Estudi General o universitat, al segle xiv, per exemple, ja trobem nombrosos esments de peces on es copiaven fragments de llibres de dret canònic o de dret civil.
Els particulars, els estudiants, podien llogar aquestes peces, per tal de copiar-les. Normalment eren formades per uns quaderns de quatre folis, fet que facilitava una còpia ràpida i l'intercanvi de cada peça o pècia. D'aquesta manera es podien repartir les diverses peces d'un llibre a diferents copistes, fet que permetia de copiar un llibre sencer, unint les diferents peces, en molt menys temps que si ho hagués hagut de fer una persona única.
La col·lecció original de peces d'un llibre, base de les còpies futures, rebia el nom d'exemplar. El procés que havia de permetre confeccionar un exemplar estava ben establert: els professors dels estudis generals decidien els textos que volien incloure en cada matèria. Un cop aprovats, calia compilar l'obra, editar-la i fer-ne les correccions. Aquest text final ("l'exemplar"), era deixat en dipòsit a l'estacioner, que en copiava les diferents peces, que calia corregir acuradament. Finalment, els delegats de la universitat les comprovaven, aprovaven i n'establien el preu del lloguer.

## Referències

* ↑ Rouse, Richard H., and Mary A. Rouse. Manuscripts and Their Makers : Commercial Book Producers in Medieval Paris, 1200–1500. 2 vols, Illiterati Et Uxorati. Turnhout, Belgium: Harvey Miller, 2000. p. 85.
* ↑ Ullman, B. L., "La Pecia dans les manuscrits universitaires du XIII e et du XIV e siecle." Rev. de La Pecia, por Jean Destrez. Classical Philology, Vol. 33, No. 2. Abr. 1938: pp. 238-240.
* ↑ Rouse, Mary A., and Richard H. Rouse. Authentic Witnesses : Approaches to Medieval Texts and Manuscripts, Publications in Medieval Studies; 17 Notre Dame, Ind.: University of Notre Dame Press, 1991. p.303.
Viccionari
# Passió (música)

Una passió en música és una composició vocal que utilitza com a text el fragment dels Evangelis que narra la Passió de Jesús.
Des de l'edat mitjana, dins de les funcions litúrgiques corresponents als dies de Setmana Santa -sobretot Diumenge de Rams i Divendres Sant- es llegia aquest text amb cant gregorià. A mitjan segle xv, alguns passatges d'aquest text van començar a ser tractats polifònicament i a principis del segle xvi ja era completament polifònica i va seguir molt més de prop els estils i els gèneres de la resta de la música religiosa del moment. Així, del segle xvi data la primera passió composta amb la tècnica i l'estil del motet. D'aquell mateix segle daten les primeres obres del gènere provinents de l'església luterana i són obra de Johann Walter: els textos corresponents als personatges individuals hi són monòdics, i les aparicions del poble o de les multituds són polifòniques.
Les passions d'Orlando di Lasso al segle xvi i de Heinrich Schütz al xvii són considerats punts culminants de l'anomenada passió responsorial en la qual alternen aquests tractaments monòdic i polifònic amb una visió dramàtica.
Seguint els dictats de la moda, a finals del segle xvii les parts monòdiques van començar a aparèixer acompanyades del quasi inevitable baix continu, moda que havia imposat l'òpera italiana. De mica en mica, als textos bíblics s'hi anaven afegint altres textos que -a solo o bé polifònicament glossaven o comentaven els esdeveniments de la narració central. Així, durant tot el Barroc (i els períodes posteriors, tot i que ja no va gaudir de la mateixa dedicació per part dels compositors), la passió va seguir els cànons formals de l'oratori, tot i que va mantenir algunes peculiaritats, provinents del seu origen anterior i específic: un gènere d'origen medieval s'acomodà a un gènere nascut en el Barroc.
Les Passions s'acostumen a denominar en funció de quin dels quatre evangelis es pren com a base per al text. Així, es pot tractar d'un Passió segons Sant Joan, Passió segons Sant Mateu, etc.
Tot i que les Passions més conegudes són les de Johann Sebastian Bach, i en especial la Passió segons Sant Mateu, són destacables, també, la Brockes-Passion (Händel) de Haendel, o les més de 40 que va deixar Telemann. Entre els compositors més actuals destaca la Passió segons Sant Lluc de Penderecki.
A Catalunya, es conserven Passions polifòniques de Francesc Escorsell (tres, corresponents als anys 1878, 1889 i 1890, a tres i a quatre veus), de Caietà Mensa, (a quatre veus, de finals del segle xviii o principis del xix, de Josep Pujol (del 1885), i una d'autor anònim del 1852), totes elles a l'Arxiu de Manuscrits Musicals de la Seu de Manresa, la qual cosa testimonia un cert grau d'ús d'aquest tipus de música a la Seu de Manresa durant aquell període.

## Referències

* ↑ Houlden, J. L.. Jesus: The Complete Guide (en anglès). Continuum, 2005, p. 608. ISBN 082648011X.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de la Música. Enciclopèdia Catalana, 1999-2021.

## Enllaços externs

* Johann Sebastian Bach Passió segons sant Mateu Arxivat 2013-01-14 a Wayback Machine. BWV 244
Viccionari
# Ernest Casajuana Escofet

Ernest Casajuana Escofet (Vilanova i la Geltrú, 8 d'octubre de 1890 - Reus 1 de desembre de 1961) va ser un poeta i comerciant català, germà del dibuixant Ferran Casajuana.
Fill de Ramon Casajuana i Valls (c. 1860?–1925) i de Magdalena Escofet i Rosies (1863-1927), es traslladà molt jove a Reus amb la seva família, va viatjar per Europa a partir de 1912 i tornà a residir a la seva ciutat d'acollida cap al 1919, on els seus pares havien obert una botiga de camiseria de confecció al carrer de Llovera i on va seguir treballant amb els seus germans fins a la seva mort. A Marsella va publicar poemes a la revista Le pays latin, i retornat a Catalunya, participà en diversos jocs florals on va guanyar premis ordinaris i extraordinaris, però mai signava els poemes amb el seu nom veritable i tampoc es presentava a recollir els guardons. La seva poesia, sempre en català, era elegant i sentimental. Publicà a Reus, a la Revista del Centre de Lectura, Hores d'amor i de color el 1925. El 1935 va publicar, en tiratge reduït, el llibre de versos Elegies. En la postguerra, amb el seu germà Joan, van organitzar una tertúlia a la seva botiga, on hi anaven alguns intel·lectuals reusencs, com ara el doctor Vilaseca, Pere Barrufet, Lluís Grau Barberà, i altres. També formà part del grup capitanejat per Joaquim Santasusagna anomenat el "Maquis de la poesia", que realitzaven trobades d'escriptors i poetes a l'aire lliure o en masos dels afores de Reus. El 1949, uns amics de la seva ciutat natal, li van publicar un volum de poemes que duia per nom Evocacions. A partir de 1952 col·laborà amb poemes al Setmanari Reus, on destaca "Sant Bernat de Menthon, patró dels excursionistes", títol d'un altre llibre seu de poemes. A partir de 1956 va participar en l'Antologia de la poesia reusenca.
Pòstumament, Cossetània li va publicar la novel·la Nurineus: recitat del poble espanyol de Vilaclosa (ISBN 9788415456322), a cura d'Albert Ventura i Mariona Bertomeu; i el Centre de Lectura de Reus, un estudi d'Albert Ventura amb el títol Ernest Casajuana: poesia i teatre (ISBN 9788487873942)

## Referències

* ↑ Toda, Agnès. ""Les Antologies de poesia reusenca". A: La literatura de postguerra a Reus: cultura i ètica. Reus: Centre de Lectura, 2003, p. 155-156. ISBN 8487873529
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 177.