OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Rigau i Sala

Joan Rigau i Sala (Santa Coloma de Farners, 9 d'abril 1905 - Madrid, 5 desembre de 1977) fou un mestre i músic conegut a la comarca. El seu pare era músic i taper. Dirigia l'orquestra "La Farnense", de molta anomenada en aquells temps. El fill, des de petit demostrà tenor molta disposició per a la música. Als vuit anys ingressà a l'Escolania de Montserrat on romangué fins al 1921.Tenia 19 anys quan quedà orfe de pare.

## La música de Joan Rigau i Sala

La música va servir per ajudar-lo a tirar endavant la família i per cursar els estudis de magisteri a la Normal de Girona. Acabà la carrera l'any 1927. El 25 de setembre de 1933 prengué possessió de l'escola unitària de nens número 2 de Vidreres, una vila de tradició progressista, que s'avenia molt bé amb el seu esperit obert, liberal i amant del nostre país. Home senzill i bondadós, estava sempre disposat a fer un favor a tothom.

## Matrimoni

A Vidreres conegué la senyora Teresa Vinyals i Aragay, que exercia com a mestra de l'escola de nenes des de 1930. L'any 1934, després d'uns mesos de l'arribada del senyor Rigau a Vidreres, els dos mestres es casaren. Les escoles funcionaven en locals no gaire adients als baixos de la Casa de la Vila. El senyor Rigau i la senyora Vinyals van crear l'Himne dels petits escolars a Vidreres. Aquest es va convertir en una cançó de referència pel poble de Vidreres. L'estada a Vidreres durà fins al 1954, què per facilitar els estudis dels seus dos fills, Jordi i Anna-Maria, el matrimoni es traslladà a Barcelona. Els vidrerencs volgueren testimoniar el seu afecte fent un homenatge públic al matrimoni. El mes de setembre de 1981 l'Ajuntament de Vidreres prengué l'acord de donar el nom de Joan Rigau i Sala a la Biblioteca Municipal del poble.

## Referències

* ↑ «Dos mestres liberals per un poble liberal». Presència, 04-09-1976, pàg. 11. Arxivat de l'original el 2015-02-19 [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «Ensenyament: Mestres d'aquell temps». El Punt, 16-04-1982, pàg. 14. Arxivat de l'original el 2015-02-19 [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «El sr. Rigau és mort». Presència, 17-12-1977, pàg. 9. Arxivat de l'original el 2015-02-19 [Consulta: 18 febrer 2015].
# Gonzalo Aguirre Ramírez

Gonzalo Aguirre Ramírez (Montevideo, 25 de gener de 1940 - 27 d'abril de 2021) fou un polític uruguaià, que va ser vicepresident del seu país, amb la presidència de Luis Alberto Lacalle, entre 1990 i 1995. Era membre del Partit Nacional.
Graduat d'advocat a la Universitat de la República, amb particular formació en Dret constitucional. Durant la dictadura militar es va exercir com a "Secretari del Triumvirat", que va exercir la direcció del Partit Nacional en aquell període de prohibició de l'activitat política.
El 1983, junt amb el polític del Partit Colorado, Enrique Tarigo Vázquez, van redactar l'article Por un Uruguay sin exclusiones, per al multitudinari acte que es va celebrar al costat de l'Obelisc en senyal d'oposició a la dictadura militar.
El 1994 es va postular a la presidència pel seu partit però no va resultar elegit. Aquell mateix any va donar suport al candidat Juan Andrés Ramírez, que va ocupar la banca de senador després de la victòria de Julio María Sanguinetti Coirolo.
El 2008 va donar suport a la precandidatura presidencial de Luis Alberto Lacalle per a les eleccions de 2009.

## Vegeu també

* Eleccions generals de l'Uruguai de 1984.
* Eleccions generals de l'Uruguai de 1989.
* Fernando Oliú
# Pterois brevipectoralis

Pterois brevipectoralis és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 70-80 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic occidental: 10° 02′ S, 61° 37′ E.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 «Pterois brevipectoralis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Merindad

Merindad era una divisió geogràfico-administrativa que es van donar a la fi del segle xii al regne de Castella i al regne de Navarra, que per aquesta època incloïa tots els territoris càntabres, conservant els seus topònims i la seva identitat. El merino era el representant del rei en aquesta merindad. En l'actualitat en la Comunitat Foral de Navarra se segueix mantenint la merindad com a divisió històrica, però administrativament van ser substituïda pels partits judicials.
A Biscaia s'ha convertit en mancomunitats comarcals en les quals es manté el record del seu passat com a merindad, un exemple d'això és el Duranguesat. Al nord de Burgos, una vintena de municipis formen, en l'actualitat, la comarca de Las Merindades. Algun dels seus municipis manté aquest nom: Merindad de Valdivielso, Merindad de Sotoscueva, Merindad de Valdeporres, Merindad de Montija i Merindad de Costa-Urria. La més important fora de Navarra, que en l'actualitat es coneix amb aquest nom, però que no representa una veritable divisió administrativa actual, encara que si ho fou en el passat, és la Merindad de Campoo (Capitals: Reinosa i Aguilar de Campoo), que agrupa comarques i caps de partit de les províncies de Palència, Burgos i Cantàbria, i que és coneguda per concentrar grans tresors de l'Art Romànic de Castella i Lleó i de Cantàbria. La funció de les merindades era la de ser un òrgan administratiu intermedi entre el poder central i les viles i senyories.

## Vegeu també

* Merindades de Navarra
# Oleksàndrivka (Kherson)

* Per a altres significats, vegeu «Oleksàndrivka».
Oleksàndrivka (en ucraïnès: Олександрівка) és un poble que es troba a la part oriental de la província de Kherson. Segons el cens del 2001, la població era de 2.596 persones.
Fou fundat en 1754 pels cosacs.

## Referències

* ↑ С. Орлова, И. Д. Ратнер. Из истории заселения Херсонщины. Херсон. 1993 — с.124
# Johann Philipp Becker

Johann Philipp Becker (Frankenthal, Palatinat, 20 de març de 1809 - Ginebra, 7 de desembre de 1886) fou un socialista alemany.
Fou un dels fundadors de l'Associació Internacional de Treballadors. Exiliat a Suïssa, dirigí la Federació de Ginebra afiliada a la Internacional. Des de la dècada del 1860 va mantenir una estreta amistat amb Karl Marx, i Friedrich Engels.

## Referències

* ↑ Schrupp, Antje. Nicht Marxistin und auch nicht Anarchistin: Frauen in der Ersten Internationale. Königstein/Taunus: Helmer, 1999. ISBN 978-3-89741-022-0.
* ↑ «Becker, Johann Philipp». A: Neue Deutsche Biographie (en alemany). Band 1: Aachen - Behaim. Duncker & Humblot, 1953. ISBN 978-3-428-00270-2.

## Enllaços externs

* Nachruf von Friedrich Engels (Der Sozialdemokrat 51/1886) (alemany)
* Johann Philipp Becker Papers (IISG-Archiv) (anglès)
* Eintrag im Revolutionsprojekt der Universitat de Düsseldorf Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. (alemany)
# Vladímir Dejúrov

Vladímir Nikolàievitx Dejúrov (rus: Влади́мир Никола́евич Дежу́ров; nascut el 30 de juliol de 1962) és un excosmonauta que resideix a la Ciutat de les Estrelles, Moscou. Va realitzar dos passeigs espacials, a les estacions espacials Mir i Estació Espacial Internacional. Durant la seva carrera, Dejúrov també va conduir nou passeigs espacials abans de la seva jubilació el 12 de juliol de 2004.

## Referències

* ↑ «Biographies of USSR/Russian Cosmonauts: Vladimir Nikolayevich Dezhurov». SPACEFACTS.de, 06-07-2009. [Consulta: 12 juny 2010].
# Jan-Aül

Jan-Aül (en rus: Жан-Аул) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2013 tenia 941 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Grup d'ambre amb dues figures

Grup d'àmbre amb dues figures, també conegut com l'Ambre Morgan és una talla d'una fíbula d'ambre, obra etrusca datada del segle v aC, d'artista desconegut. Es troba en la col·lecció del Museu Metropolità d'Art de Nova York i fa 8,4 x 14 x 3,1 cm.

## Descripció

L'obra representa una parella descansant en un sofà, amb la dona en primer pla i l'home darrere seu. Possiblement un ànec, reposa a les espatlles de la parella, i als seus peus es troba un petit servidor. Es creu que aquesta peça és un fíbula a causa dels forats en la part inferior que mostren alguns indicis que un passador de ferro podia haver estat allà. L'objecte és gran, permetent el fi treball de detall en la peça. En particular, els plecs de la roba tant en l'home com en la dona, el cabell, i el gest de la dona que sosté una ampolla de perfum o un altre oli a la seva mà dreta i amb dos dits de la mà esquerra sembla oferir al seu company. Aquest gest és visible en altres peces d'art etrusc, incloent el Sarcòfag dels esposos al Museu Nacional Etrusc de Vil·la Giulia ubicat a Roma. La representació de les parelles juntes i aparentment banquets també és comuna, i poden veure's en el fresc de la necròpoli Monterozzi de Tarquínia, com la Tomba dels lleopards i en la Tomba del Triclinium. La societat etrusca va permetre a les dones participar en banquets i la vida pública en un grau molt superior que a Grècia o Roma.
Es desconeix si la parella tallada en l'ambre és divina o simplement dos éssers humans. Andrew Richter va suggerir, el 1940, que podrien ser Turan i Atunis -versió etrusca d'Afrodita i Adonis-, ja que aquest motiu de Turan i Atunis era popular en l'art etrusc.

## Història

Tallada en ambre, aquesta fíbula està datada aproximadament del 500 aC. L'artista és anònim, i hi ha un cert debat en si la peça va ser feta pels etruscs o és d'influència de l'art etrusc. L'àmbre era un material molt popular tant en l'art grec com en l'etrusc. Els etruscs ho van usar amb freqüència sobretot en l'art funerari.
La fíbula va ser donada al Museu Metropolità d'Art de Nova York el 1917 per J. Pierpoint Morgan. Se suposa que es va trobar a Falconara Marittima, a prop d'Ancona, en la costa adriàtica d'Itàlia. El Museu Metropolità, en el seu informe anual de l'art, des del moment de l'adquisició es limita a descriure la peça com un «Grup d'ambre de dues figures recolzades» i com a part d'una donació més gran realitzada per Morgan.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carved amber bow of a fibula (safety pin)». Metropolitan Museum of Art.
* ↑ DePuma, Richard; Lightfoot, Christopher. Etruscan Art in The Metropolitan Museum. Nova York: MetPublications, 2013, p. 269-271 [Consulta: 27 maig 2017].
* ↑ «Ancient Carved Ambers in the J. Paul Getty Museum: The Properties of Amber». Arxivat de l'original el 2017-05-23. [Consulta: 27 maig 2017].
* ↑ «Ancient Carved Ambers in the J. Paul Getty Museum: Ancient Literary Sources on the Origins of Amber». Arxivat de l'original el 2017-08-31. [Consulta: 27 maig 2017].
* ↑ Trustees of the Metropolitan Museum of Art. Annual Report of the Trustees of the Metropolitan Museum of Art. 47, 1916, p. 33 [Consulta: 27 maig 2017].
# Premi Gran Angular

El premi Gran Angular és un guardó de literatura juvenil convocat anualment per l'editorial Cruïlla des del 1990. El 2021 la dotació era d'11.000 euros

## Guardonats

* 1990 - L'Estret del Temps, Pere Pons i Clar
* 1991 - Què farem, què direm?, Pep Coll
* 1992 - El pes de la càrrega, Francesc Sales i Coderch
* 1993 - Doble joc, Antoni Dalmases i Pardo
* 1994 - Els arbres passaven ran de finestra, Enric Larreula i Vidal
* 1995 - Les joies de la princesa berber, Montserrat Beltran i Roca
* 1996 - El temps feliç, Daniel Palomeras i Casadejús
* 1997 - Jordi d'Urtx, Octavi Egea i Climent
* 1998 - Els gegants adormits, Jaume Cela i Jordi Magallón i Javierre
* 1999 - Els silencis de Derrís, Bartomeu Cruells Fruitós
* 2000 - Hot Dogs, Care Santos Torres
* 2001 - Un haiku per a l'Alícia, Francesc Miralles i Contijoch
* 2002/03 - Desert
* 2004 - Els colors de la memòria, Bernat i Daniel Romaní Cornet
* 2005 - Jo, el desconegut, Antoni Dalmases i Pardo
* 2006 - Quan tot comença, Pere Pons
* 2007 - El secret del bandoler, Llorenç Capdevila
* 2008 - Canelons freds, Anna Manso
* 2009/10 - Desert
* 2011 - La Gran O, Santi Baró
* 2012 - El racó de Penèlope, Pasqual Alapont Ramon
* 2013 - La balada del funicular miner, Pau Joan Hernàndez
* 2014 - Fario, Santi Baró
* 2015 - L'herància del vell pirata, Llorenç Capdevila
* 2016 - Allò de l'avi, Anna Manso
* 2017 - La ciutat secreta del Toubkal, Francesc Puigpelat
* 2018 - La segona vida del Marc, David Nel·lo
* 2019 - Prop de les bombes, Emili Bayo
* 2020 - La música del diable, Silvestre Vilaplana
* 2021 - Els últims dies del Falcó, Gabriel Barlada

## Referències

* 1 2 «Gabriel Bardala guanya el Premi Gran Angular de literatura juvenil i el El Vaixell de Vapor queda desert». CCMA, 05-10-2021 [Consulta: 23 octubre 2021].
* ↑ «El Vaixell de Vapor i Gran Angular». Editorial Cruïlla. [Consulta: 13 novembre 2013].
* ↑ «Jordi Losantos guanya el premi de literatura Vaixell de Vapor, i Santi Baró, el Gran Angular 2011». 324.cat, 02-06-2011. [Consulta: 29 setembre 2012].
* ↑ «El Racó de Penèlope». la cruilla. Arxivat de l'original el 2021-11-04. [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «L'escriptor Santi Baró guanya el XXIV premi Gran Angular, amb 'Fario'». Ara.cat, 26-09-2014 [Consulta: 13 octubre 2014].
* ↑ «Francesc Puigpelat guanya el premi Gran Angular amb La ciutat secreta del Toubkal». L'illa dels llibres, 06-10-2017 [Consulta: 25 juny 2022].
* ↑ «Gemma Lienas, guanya el premi El Vaixell de Vapor, i David Nel·lo, el Gran Angular». lavanguardia.com, 05-10-2018 [Consulta: 7 setembre 2019].
* ↑ «Teresa Guiluz y Emili Bayo, ganadores de los premios El Vaixell de Vapor y Gran Angular». Europapress, 03-10-2019 [Consulta: 25 juny 2022].
* ↑ «Silvestre Vilaplana gana el Gran Angular llevando a los jóvenes el mito de Fausto». El periodico, 09-10-2020 [Consulta: 25 juny 2022].

## Enllaços externs

* Secció del premi Gran Angular al web de l'Editorial Cruïlla
# Merindad de Río Ubierna

Merindad de Río Ubierna és un municipi de la província de Burgos, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Localitats que el componen

| Codi INE | Nom | Superfície (Has) | Habitants 1970 | Habitants 1975 |
| 09097 | Celadilla-Sotobrín | 6.093 | 157 | 122 |
| 09099 | Cernégula | 2.398 | 79 | 50 |
| 09147 | Gredilla la Polera | 3.125 | 157 | 119 |
| 09161 | Hontomín | 2.294 | 174 | 157 |
| 09205 | Masa | 4.345 | 130 | 57 |
| 09222 | La Molina de Ubierna | 2.294 | 118 | 112 |
| 09291 | Quintanarruz | 2.146 | 60 | 33 |
| 09299 | Quintanilla-Sobresierra | 3.799 | 175 | 114 |
| 09370 | Sotopalacios | 594 | 275 | 211 |
| 09397 | Ubierna | 2.491 | 220 | 189 |
| 09453 | Villanueva de Río Ubierna | 819 | 186 | 135 |
| 09468 | Villaverde Peñahorada | 1.424 | 138 | 87 |
| | Total | 31.822 | 1.869 | 1.386 |

## DemografIa

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1117 | 1253 | 1330 | 1389 | 1369 | 1362 |
# SOFAR

«SOFAR» té aquests significats:
* Bomba Sofar (SOFAR bomb) (SOund Fixing And Ranging bomb), un sistema de posicionament que usa sons explosius en el canal de so profund de l'oceà.
* Canal SOFAR (SOund Fixing And Ranging channel), una capa horitzontal d'aigua en l'oceà centrada en la fondària en la qual la velocitat del so és mínima.
# Oleksàndrivka

«Oleksàndrivka» té aquests significats:
* Oleksàndrivka (Kherson), poble de l'óblast de Kherson, a Ucraïna
* Oleksàndrivka (Bilohirsk), poble de la República Autònoma de Crimea
* Oleksàndrivka (Simferòpol), poble de la República Autònoma de Crimea
* Oleksàndrivka (Krasnogvardiske), poble de la República Autònoma de Crimea
# Jean Brismée

Jean Brismée és un director de cinema belga, autor de pel·lícules documentals i fantàstiques, nascut el 20 d'agost de 1926 a Pipaix (Leuze-en-Hainaut). És un dels creadors de l'Institut national supérieur des arts du spectacle et des techniques de diffusion (INSAS). El 1971 va dirigir La Plus Longue Nuit du diable, l'única pel·lícula d'explotació belga que va tenir una estrena internacional molt àmplia a les xarxes autènticament d'explotació. L'any 2010 aquesta pel·lícula encara es troba en aquestes xarxes.
L'any 1995, les edicions Mardaga van publicar Cinéma: cent ans de cinéma en Belgique de Jean Brismée.

## Filmografia

* 1955: le théorème de Pythagore (animació/corealització: Fernand Clausse)
* 1956: Forges (animació/corealització : André Delvaux) (Prix du Film Industriel al Festival National d'Anvers 1956)
* 1957: L'oeil révélateur: les animaux bâtisseurs (animació/corealització: Jacques Delcorde) (TV)
* 1958: Enfants d'aujourd'hui et de demain
* 1958: Cinéma, bonjour (TV)
* 1959: passion des hommes/Onze drang naar bevrijding
* 1959: La Planète fauve (TV) (corealització : André Delvaux)
* 1960: Agnès Varda, photographe (TV)
* 1961: Le soleil noir d'Agnès Varda I (TV)
* 1961: Le soleil noir d'Agnès Varda II (TV)
* 1961: Jean Rouch (animació/corealització: André Delvaux)
* 1964: Monsieur Plateau (Premi especial del jurat de curtmetratges per unanimitat al 18è Festival Internacional de Cinema de Canes)
* 1965: Andreas Vésalius
* 1966: Médecine 1967
* 1966: From east flanders with love
* 1966: La greffe rénale
* 1971: La Plus Longue Nuit du diable o Au service du diable o La nuit des pétrifiés
* 1972: Modmath (animació/corealització: Etienne de Bruyne)
* 1975: Le Maugré (TV)
* 1976: Nutons et sotais (TV)
* 1977: L'affaire Coecke et Goethals (TV)
* 1977: Sur les traces de Louis Hennepin (TV)
* 1978: Jean-Charles Houzeau de Lehaie ou la passion de la liberté (TV)
* 1979: Charles-Joseph de Ligne, prince cosmopolite (TV)
* 1979: Raoul Warocqué ou la fin d'une dynastie (TV)
* 1979: Ernest Solvay ou la création d'un empire (TV)
* 1979: L'affaire du château de Bitremont (TV)
* 1980: Jean-Nicolas Perlot, chercheur d'or (TV)
* 1983 : Le Meilleur des mondes (série TV):
** Le Hasard et la nécessité
** La Termitière du XXIe siècle
** Robots et bactéries au travail
** Les Terres vierges du temps libre
** Le Cocktail d'énergies
** La Société planétaire
* 1987 : Images et réalité (série TV):
** Neurophysiologie de la vision
** Mémoire et souvenirs
** Images de la nuit
** Une fenêtre ouverte sur un monde nouveau
** L'Impérialisme de l'image

## Referències

* ↑ Jean Brismée a cinergie.be
* ↑ Entretien avec Jean Brismée à propos de « La Plus Longue Nuit du Diable », cinergie.be
* ↑ Jean Brismée a notrecinema.com
* ↑ «Le Palmarès 1965». [Consulta: 12 abril 2017].
# Joan Bauzà

Joan Bauzà és el nom dels següents personatges:
* Joan Bauzà Bauzà: (Vilafranca de Bonany, 1944) un sacerdot mallorquí.
* Joan Bauzà i Rullan: (Marsella, França, 6 juny 1916 - 20 de juliol de 2004, Palma, Mallorca) fou un naturalista i paleontòleg mallorquí.
* Joan Bauzá i Mas: (Palma, Mallorca 1844-1915) pintor.
# Grup d'empreses

Un grup d'empreses (Corporate group en anglès) o concentració industrial és una societat financera que posseeix participacions en el capital de diverses i variades empreses i que en controla l'activitat.
El principal dels beneficis econòmics d'aquest tipus d'estructura empresarial és el de l'eficiència fiscal: la càrrega tributària sobre el compte de resultats consolidada pot ser menor que la suma de les càrregues sobre cadascuna de les empreses del grup considerades individualment. Aquest efecte pot ser encara més important quan la seu del grup d'empreses es troba en un país amb una legislació fiscal més laxa o amb uns tipus impositius més reduïts que aquell o aquells on operen les companyies del grup. Els grups d'empreses poden considerar-se com una forma d'integració empresarial, amb tots els beneficis que aquesta representa, però sorgeixen també quan un grup de capitalistes va adquirint propietats i signatures diverses, buscant simplement la rendibilitat de cadascuna i no la integració de les seves activitats. Les lleis anti-monopoli poden restringir aquesta pràctica.
Existeixen grups d'empreses que es creen a través dels bancs i altres entitats financeres, grups d'empreses que parteixen del patrimoni d'una família i també d'altres conformats per empreses estatals.

## Vegeu també

* Zaibatsu
* Càrtel
* Trust
# Claude Lévi

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Lévi».
Claude Lévi (1922) fou un zoòleg francès especialitzat en esponges.
Lévi va iniciar la seva carrera quan el seu cosí, el zoòleg i genetista francès Georges Teissier, el va reclamar com ajudant. En aquell moment Teissier era director de l'Estació Biològica de Roscoff. Posteriorment, Lévi fou nomenat professor a la Facultat de Ciències de la Universitat d'Estrasburg. Ràpidament, es va convertir en una autoritat internacional en sistemàtica i expert en el fílum dels porífers. Ha estudiat principalment el desenvolupament, la metamorfosi, la morfogènesi normal i experimental i la taxonomia d'esponges tropicals i batials. També va treballar al Museu Nacional d'Història Natural de París on va arribar a ser director del Laboratori de Biologia dels invertebrats marins. Va ser, a més, director adjunt del Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS) i president de la Societat Zoològica de França. Lévi va ser professor d'altres reconeguts espongiòlegs, com ara, Radovan Borojevic o Jean Vacelet, a qui va dirigir la tesi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 In Wyse, J. P., & In Spencer, J. M. E. (2011). Annals of bryozoology 3: Aspects of the history of research on bryozoans.
* 1 2 «Claude Lévi - Wikispecies» (en anglès). [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ «Georges Teissier | Dictionnaire prosopographique de l'EPHE». [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ Ellsworth C. Dougherty. The Lower Metazoa, Comparative Biology and Phylogeny. University of California Press, 1963, p. 8–. GGKEY:8HZ5D3TUAZG.
* 1 2 Claude Lévi. Sponges of the New Caledonian Lagoon. IRD Editions, 1998. ISBN 978-2-7099-1354-6.
* ↑ «Radovan Borojevic» (en portuguès brasiler). [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ Vacelet, Jean. «Renseignements personnel Jean VACELET : DIMAR» (HTML) (en anglés), 06-02-2009. Arxivat de l'original el 2020-09-26. [Consulta: 20 març 2021].
# Oleksandra Kuvxínova

Oleksandra Kuvxínova (Kíiv, 1997 ↔ 1998 - Horenka, 14 de març de 2022), coneguda com Saixa, va ser una periodista ucraïnesa que va morir durant la invasió russa d'Ucraïna del 2022.
Interessada en la cultura des de molt jove, escrivia poesia, pintava, feia fotos i volia ser productora de cinema. Es va involucrar en la fundació d'un festival de música de jazz. Va treballar com a DJ i també com assistent personal a Limelite fent vídeos musicals. Va fundar una entitat per ajudar els afectats per la guerra, que organitzava voluntaris per fer ajuda humanitària.
Va morir el 15 de març del 2022 a Hórenka, als afores de Kíiv, un mes després de començar a treballar com a productora per Fox News. En el mateix atac va morir un càmera de Fox News, Pierre Zakrzewski i va resultar ferit el seu company Benjamin Hall. Sasha va morir amb 24 anys.

## Referències

* ↑ Wulfsohn, Joseph. «Ukrainian journalist Oleksandra 'Sasha' Kuvshinova assisting Fox News in Ukraine killed in attack» (en anglès americà), 15-03-2022. [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ Benson, Samuel. «Fox News cameraman and Ukrainian journalist killed in Ukraine» (en anglès). [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ CNN, Rebecca Wright and Olha Konovalova. «'She loved every day of her life.' Family and friends pay tribute to Sasha Kuvshynova, Ukrainian journalist killed in Kyiv». [Consulta: 22 març 2022].
* ↑ «Fox News cameraman Pierre Zakrzewski and Ukrainian journalist killed in Kyiv» (en anglès). BBC News, 15-03-2022.
* ↑ «Fox News Cameraman, Ukrainian Journalist Killed in Ukraine» (en anglès). [Consulta: 15 març 2022].