OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hannah Szenes

Hannah Szenes - חנה סנש (hebreu), Szenes Hanna (hongarès) (Budapest, 17 de juliol de 1921 –Budapest, 7 de novembre de 1944) va ser una poeta jueva i paracaigudista, que va participar en la resistència antinazi durant la Segona Guerra Mundial. Es considera una heroïna nacional a Israel.
Va néixer a Hongria i va emigrar a Mandat Britànic de Palestina a la tardor de 1939. Va estudiar en una escola agrícola i vivia en un quibuts. Tenia por per la seva mare, que va deixar a Budapest i així va decidir tornar a Hongria. Es va allistar en algunes missions especials com a paracaigudista i va ser entrenada per l'exèrcit britànic. Més tard el març de 1944, es va llançar en paracaigudes sobre Iugoslàvia. L'objectiu de la seva missió era ajudar els pilots aliats, els jueus europeus i la resistència anti-nazi.
Després de diversos mesos passats amb els partisans iugoslaus, va travessar la frontera amb Hongria. Va ser capturada gairebé immediatament i va ser empresonada i torturada per la seva transmissió de ràdio. L'octubre de 1944, va ser jutjada per alta traïció i executada un mes després. Després de la guerra, les seves restes van ser portades des de Budapest a Israel, on va ser enterrada a Mont Herzl, Jerusalem. El seu diari i poemes es van publicar després de la guerra.

## Referències

* ↑ Matheson, Lister M. (2011). Icons of the Middle Ages: Rulers, Writers, Rebels, and Saints. Santa Barbara: Greenwood. pp. 447. ISBN 978-0-313-34080-2
* ↑ Baumel-Schwartz, Judith Tydor (2010). The World War II Parachutists and the Making of Israeli Collective Memory. Madison: University of Wisconsin Press. pp. ix. ISBN 978-0299234843

## Enllaços externs

* The Hannah Senesh Legacy Foundation (anglès)
* Zionism & Israel – Hannah Senesh: Biography (anglès)
# Lambert Adriaan van Tetterode

Lambert Adriaan van Tetterode (Amsterdam, 25 de juny de 1858 - 6 de març de 1931) fou un músic i compositor holandès en el camp de les obres de piano, cant i coral.

## Formació

Van Tetterode va estudiar música a la seva ciutat natal d'Amsterdam. Les seves lliçons van incloure Leonard J. van Loenen (piano) i Gustaaf Adolf Heinze (harmonies).

## Trajectòria

Van Tetterode va treballar en una oficina comercial a Amsterdam fins que va decidir el 1883 dedicar-se completament a la música. Van Tetterode es va concentrar principalment en la composició de cançons, però també va escriure obres per a cor i piano. També va editar cançons populars antigues holandeses, que van aparèixer a "Coers Liederboek", entre d'altres.
Entre les nombroses cançons i obres de piano destaquen les obres més famoses Pastorale, Melancolía y esperanza, El niño de Amsterdam i El nido de Bird. Un gran nombre de cançons van aparèixer a la col·lecció Can you still sing, sing along (1906), composta per Jan Veldkamp i Klaas de Boer. El 5 de juny de 1911, l'Orquestra Reial del Concertgebouw va tocar la seva Suite per a orquestra de corda.

## Reconeixements

Pel seu treball, Van Tetterode ha estat guardonat en diverses ocasions per l'holandès "Toonkunstenaars Vereniging", del qual també va ser president durant 25 anys. El 1928 va ser homenatjat amb motiu del seu 70è aniversari amb un concert a l'edifici del Municipi Lliure d'Amsterdam. Es va compilar un programa que es va compondre exclusivament amb l'obra de Van Tetterode, sota la direcció del pianista Anton Tierie i amb la soprano Jo Vincent.
En el funeral de Van Tetterode el dimarts 10 de març de 1931 al Nieuwe Oosterbegraemetery d'Amsterdam, hi eren presents representants de la "Royal Dutch Show Artists Association", de la "Royal Association of the Dutch Song" (PJ Meertens) i de l'associació Buma i de diversos músics.

## Fonts

* The Sumatra Post, 4 d'abril de 1931
* Nou Courant de Rotterdam (NRC), 25 de juny de 1928
# Klip

Klip és una pel·lícula sèrbia dirigida per Maja Milos. Es va estrenar el 12 d'abril de 2012. L'actriu Isidora Simijonovic encarna Jasna, una pobre noia belgradenca que practica regularment comportaments perillosos i hedonistes. La pel·lícula va estar marcada per la polèmica donat el contingut sexual explícit i pel fet que Simijonovic tenia només catorze anys durant el rodatge. Arran d'aquest fet, la pel·lícula va ser prohibida a Rússia. La pel·lícula s'enquadra en el gènere drama.

## Argument

A Belgrad, actualment. Jasna és una alumna d'institut desenfrenada, que beu molt i que surt de discoteca tots els vespres amb les seves amigues. La seva mare, cansada pel comportament de la seva filla i un marit moribund, està a punt d'un atac de nervis. Però Jasna se'n burla, massa ocupada a seduir Djole, un noi del liceu popular però violent, i entra així en una espiral descontrolada que grava compulsivament amb el seu telèfon mòbil.
Segons Maja Milos, la directora i guionista, la pel·lícula pretén "posar sobre la taula la problemàtica adolescent a l'Europa de l'Est" i "generar un debat que faci comprendre millora els joves d'avui per poder ajudar-los".

## Repartiment

* Isidora Simijonovic en el paper de Jasna
* Vukasin Jasnic en el paper de Djordje Djole Tosic
* Sanja Mikitisin en el paper de Jasnina majka
* Jovo Maksic en el paper de Jasnin otac
* Monja Savic en el paper de Marija
* Katarina Pesic en el paper de Ivana
* Sonja Janicic en el paper de Sanja
* Jovana Stojiljkovic en el paper de Tanja
* Vladimir Gvojic en el paper de Crni
* Nikola Dragutinovic en el paper de Sone

## Premis

* KNF Award al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam (2012, guanyadora)
* Tiger Award al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam (2012, guanyadora)

## Referències

* ↑ CATSOULIS, JEANNETTE «Lost Generation: A Serbian Version». New York Times, 14-03-2013 [Consulta: 1r juny 2014].
* ↑ «Klip». The New York Times.
* 1 2 «En Girls on fire! presentaremos una vez al mes películas de los últimos tres años filmadas por jóvenes directoras.». La Casa Encendida. Arxivat de l'original el 6 de juny 2014. [Consulta: 6 juny 2014].
* 1 2 Gray, Carmen. «License to Shock?: Maja Milos' Clip». FIPRESCI. Arxivat de l'original el 27 de desembre 2013. [Consulta: 27 desembre 2013].
# Korea Foundation

La Fundació Corea (en coreà : 한국국제교류재단, Hanja : 韓國國際交流財團), també coneguda pel seu nom en anglès Korea Foundation, és una organització de diplomàcia pública sense ànim de lucre creada el 1991 per promoure una millor comprensió de Corea i enfortir les amistats amb la comunitat internacional. La fundació porta a terme diversos projectes d'intercanvi entre Corea del Sud i països estrangers per conrear l'entesa mútua.

## Història

Enmig del ràpid creixement econòmic de la República de Corea des de finals dels anys setanta fins als vuitanta, així com la concomitant democratització del país i la convulsió a la comunitat internacional després de la Guerra Freda, es va fer inevitable una revisió de l'estratègia de política exterior de Corea. Després d'organitzar els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 va néixer la idea d'una organització d'intercanvi internacional que serviria com a punt únic de contacte i donar suport a projectes d'intercanvi en diversos àmbits. El setembre de 1989, el parlament coreà va iniciar un debat oficial sobre l'establiment de la Korea Foundation, que finalment va portar a l'adopció de la Korea Foundation Act el 14 de desembre de 1991.

## Referències

* ↑ «Korea Foundation Act».
* ↑ «Korea, Central Asia further strength partnership».
* ↑ «Joint Statement of the 2014 ASEAN-ROK Commemorative Summit».
* ↑ «ASEAN-Republic of Korea Dialogue Relations».
# Kuzu paça

Kuzu paça és un plat de la cuina turca fet amb la peülla d'anyell o d'ovella. També es pot utilitzar la peülla de la cabra. Kuzu paça ve amb un brou que conté farina, mantega, llimó i ous. Es pot menjar en els restaurants especialitzats anomenats "işkembeci".
És diferent al paça çorbası, sopa de les potes dels animals majors com la vaca. Kuzu paça també té una versió amb iogurt, i esta variant s'anomena "yoğurtlu paça"

## Vegeu també

* İşkembe çorbası

## Referències

* ↑ M. Ömür Akkor. Osmanlı Mutfağı. Işık Yayıncılık Ticaret, 18 setembre 2014, p. 12–. ISBN 978-605-158-054-8.
* ↑ Calvin W. Schwabe. Unmentionable Cuisine. University of Virginia Press, 1 gener 1979, p. 20–. ISBN 978-0-8139-1162-5.
# Kuzu kaburga

Kuzu kaburga (en turc kuzu és xai i kaburga és costella) són les parts amb menys carn (i generalment més greix) de les costelles de xai rostides, fregides o fetes a la graella, a la cuina turca. Les costelles al seu torn, es diuen "pirzola". D'altra banda, la totalitat de les costelles s'utilitzen per fer un altre plat, anomenat "kaburga dolması", costelles farcides amb arròs a la turca, "pilav". (p. 13)

## Vegeu també

* Çoban kavurma
* Kuzu haşlama
* Kuzu fırın
* Kuzu pirzola

## Referències

* ↑ «Tavada Kuzu Kaburga Tarifi | Kevserin Mutfağı - Yemek Tarifleri» (en turc), 07-03-2013. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ Müjgân Üçer; H. Suna Eretkin Akkaya Arapgir. Esform Ofset, 2008. ISBN 978-975-95385-4-5.
# Korendijk

Korendijk és un antic municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 10.917 habitants repartits sobre una superfície de 100,48 km² (dels quals 22,59 km² corresponen a aigua). Limita al nord-oest amb Bernisse, al nord amb Spijkenisse, al nord-est amb Oud-Beijerland, a l'est amb Cromstrijen, al sud-oest Middelharnis i al sud amb Oostflakkee i Moerdijk. L'1 de gener de 2019 va fusionar amb Oud-Beijerland, Strijen, Cromstrijen i Binnenmaas i formar el municipi nou Hoeksche Waard. La nova entitat amb uns 85.000 habitants (2018) és un dels municipis més grossos dels afores de Rotterdam.

## Referències

* 1 2 «Hoeksche Waard vanaf 2019 definitief één gemeente» (en neerlandès). Algemeen Dagblad, 10-07-2018 [Consulta: 12 març 2022].

## Enllaços externs

* Korendijk - Lloc web oficial
# Korenovsk

Korenovsk - Кореновск (rus) és una ciutat al krai de Krasnodar. Es troba a la vora del Beissujok Esquerre, afluent del riu Beissug. És a 57 km al nord-est de Krasnodar. Pertanyen a aquesta ciutat els khútors de Malióvanni, Svobodni i Iujni, i el possiólok de Mirni.

## Història

Korenovsk fou fundada el 1794 com un assentament dels cosacs de la mar Negra (amb uns 572 colons). El seu nom deriva del de Korenivka, a la província de Jitómir d'Ucraïna. Des de mitjan segle xix esdevingué una stanitsa amb el nom de Korenóvskaia. El 1833 s'hi construí l'església de fusta de Sant Sava.
L'arribada del ferrocarril el 1888 a l'estació de Statxnino de la vila va supondre una empenta al desenvolupament econòmic. La població, que el 1867 era de 3.825 habitants, el 1897 passà a 10.104, i el 1909 a 18.079 habitants. S'hi obrí un molí de vapor, una fàbrica d'oli i una pastisseria.
Després de la revolució bolxevic s'hi construí una planta d'energia hidroelèctrica, una fàbrica de sucre, un hospital i una escola. Fou ocupada durant sis mesos durant la Segona Guerra Mundial (1942-1943) per la Wehrmacht de l'Alemanya nazi. El 21 de juliol del 1961 la vila rebé l'estatus de ciutat i el seu nom actual.
# Kràsnaia Zvezdà

«Kràsnaia Zvezdà» té aquests significats:
* Kràsnaia Zvezdà (Kovalévskoie), khútor del krai de Krasnodar, a Rússia
* Kràsnaia Zvezdà (Briukhovétskaia), khútor del krai de Krasnodar, a Rússia
* Kràsnaia Zvezdà (Privolni), khútor del krai de Krasnodar, a Rússia
* Kràsnaia zvezdà (diari), un diari militar soviètic i posteriorment rus
# Kràsnaia Zvezdà (Kovalévskoie)

* Per a altres significats, vegeu «Kràsnaia Zvezdà».
Kràsnaia Zvezdà - Красная Звезда (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Kuban, davant de Leskhoz. És a 11 km al nord de Novokubansk i a 164 km a l'est de Krasnodar. Pertany al poble de Kovalévskoie.

## Enllaços externs

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'http://maps.yandex.ru/ aquest enllaç].
* Aquest article és en part una traducció del seu corresponent en rus de Viquipèdia, Красная Звезда (Новокубанский район)
# Kupletskita

La kupletskita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la kupletskita. Rep el nom en honor de Boris Mikhailovich Kupletski (Борис Михайлович Куплетский) (10 de gener de 1894 - 14 de gener de 1964), geòleg i petrògraf de l'Institut de Ciències Geològiques de l'Acadèmia de les Ciències de l'URSS, i d'Elza Maksimilianovna Bonxtedt-Kupletskaia (Эльза Максимилиановна Бонштедт-Куплетская) (18 d'octubre de 1897 - 10 de juliol de 1974) mineralogista i professora de l'Institut de Geologia de Dipòsits de Minerals, Petrografia, Mineralogia i Geoquímica (IGEM) de l'Acadèmia de les Ciències de l'URSS.

## Característiques

La kupletskita és un silicat de fórmula química (K,Na)₃(Mn,Fe)₇Ti₂Si₈O$_{26}$(OH)₄F. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kupletskita pertany a «09.DC - Inosilicats amb ramificacions de 2 cadenes senzilles periòdiques; Si₂O₆ + 2SiO₃ Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: astrofil·lita, hidroastrofil·lita, magnesioastrofil·lita, niobofil·lita, zircofil·lita, kupletskita-(Cs), niobokupletskita, nalivkinita i sveinbergeïta.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va ser descrita a partir d'exemplars de dos indrets situats al massís de Lovozero (Rússia): el mont Kuivtxorr i la pegmatita no 47 del mont Lepkhe-Nel'm, prop del llac Seidozero. També ha estat descrita posteriorment en altres indrets propers a Rússia, així com en altres països de tots els continents, a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Kupletskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2019].
# Kupletskita-(Cs)

La kupletskita-(Cs) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la kupletskita. Rep el nom en al·lusió a la seva composició, sent l'anàleg dominant de cesi de la kupletskita. Va rebre aquest nom per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018.

## Característiques

La kupletskita-(Cs) és un silicat de fórmula química (Cs,K,Na)₃(Mn,Fe$^{2+}$)₇(Ti,Nb)₂Si₈O$_{24}$(O,OH,F)₇. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kupletskita-(Cs) pertany a «09.DC - Inosilicats amb ramificacions de 2 cadenes senzilles periòdiques; Si₂O₆ + 2SiO₃ Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: astrofil·lita, hidroastrofil·lita, kupletskita, magnesioastrofil·lita, niobofil·lita, zircofil·lita, niobokupletskita, nalivkinita i sveinbergeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la glacera Darai-Pioz, situada a les muntanyes Alai, dins la serralada Tien Shan (Regió sota subordinació republicana, Tadjikistan). També ha estat descrita a la reserva natural d'Ilmen, a l'óblast de Txeliàbinsk (Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kupletskite-(Cs)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ Bayliss, P. «Cesium kupletskite renamed kupletskite-(Cs)». Mineralogical Magazine, 71, 3, 01-06-2007, pàg. 365–367. DOI: https://doi.org/10.1180/minmag.2007.071.3.365 [Consulta: 6 agost 2024].
# Nissan Maxima

El Nissan Maxima és un automòbil del segment E fabricat per l'empresa d'automòbils del Japó Nissan que pertany a una línia alta de sedans esportius d'executiu. El Maxima va debutar el 1976 com una versió de luxe del Bluebird i es va escindir formant la seva pròpia línia el 1980, fabricant-se de forma contínua des de llavors. La majoria dels Maxima anteriors al 2004 es van construir a Oppama, Japó, fins que l'actual model nord-americà es va començar a construir a Smyrna, Tennessee, EUA.
# SUATEA

El Sindicatu Unitariu y Autónomu de Trabayadores de la Enseñanza d'Asturies (SUATEA) és un sindicat asturianista que agrupa a treballadors de l'educació pública no universitària de la comunitat autònoma d'Astúries. Es defineix com una formació asturiana i assembleària, i compte amb sengles seus a Oviedo i Gijón. SUATEA col·labora de forma habitual amb el també sindicat asturià Corriente Sindical de Izquierda en aquelles qüestions que transcendeixen el col·lectiu laboral al que es dirigeix.
# Rasbora semilineata

Rasbora semilineata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, M. & L. F. de Beaufort. 1916. The fishes of the Indo-Australian Archipelago. III. Ostariophysi: II Cyprinoidea, Apodes, Synbranchi. E. J. Brill, Leiden. Fish. Indo-Aust. Arch. v. 3: i-xv + 1-455.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dolmen del Trompo

El Dolmen del Trompo és una construcció feta amb grans pedres a l'època neolítica. És un megàlit del tipus de cambra simple, de mida força gran. Aquests tipus de sepulcres pertanyen a l'edat de bronze, entre el 2000 i el 1500 aC.
Es troba en el vessant nord-est de la muntanya del Trompo, dins del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat en el vessant nord-oriental de la muntanya del Trompo, a l'extrem occidental del Bosc Mitger.

## Enllaços externs

* El Dolmen del Trompo en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# The Mother

The Mother és el nom de les següents obres:
# Dècada del 1550 aC

Resum dels esdeveniments de la dècada del 1550 aC:

## Esdeveniments

* La ciutat de Micenes, situada al nord-est del Peloponès, arriba a dominar la resta d'Acaia, donant el seu nom a la civilització micènica.
* 1557 aC, els egipcis assalten i prenen Sharuhen
* 1556 aC, Ahmosis I es corona com a rei de l'Alt i Baix Egipte i es casa amb la seva germana Nefertari.
* 1555 aC Revolta feudal a l'Alt Egipte. Només Nekheb roman fidel a Ahmosis I.
* 1553 aC, després de dos anys de lluita, Ahmosis I sufoca la revolta de l'Alt Egipte
* 1552 aC, Ahmosis I inicia una política centralitzadora, abolint tots els estats feudals de l'Alt Egipte menys Nekheb.
* 1550 aC, les illes de la mar Egea paguen tribut a Ahmosis I que agafa el títol de rei d'Egipte u de Haunebu (Egeu)
* 1550 aC, Ammunas assassina al seu pare Zidantas I i es proclama rei dels hitites
* Vers 1550 aC Kirta, mític primer rei de Mitanni, unificant a les tribus hurrites i les ciutats estat com Urkesh i altres. Va tenir com successor al seu fill Shuttarna I.
# Torre de Salipota

Torre de Salipota és una torre de defensa en desús del municipi de Súria (Bages) declarada bé cultural d'interès nacional. És una torre rodona de guaita, medieval a l'altra banda del Cardener.

## Descripció

Construcció defensiva sorgida al llarg dels s.IX o X en les zones frontereres amb els moros. Enclavada a la riba esquerra del riu Cardener. Construïda amb pedra, carreus i argamassa per a ser ben consistent presenta un aspecte exterior bastant malmès en la part inferior, principalment en la porta on hi manca tota una renglera de carreus, la més exterior. El sistema constructiu està basat en la disposició dels carreus en cercle fent capes successives per donar amplada al mur. La planta és circular i tot l'exterior és llis i sense obertures a excepció d'una finestra en la part superior i que mira al riu. En la part més alta de la torre hi havia els merlets avui en dia no en queden ni els vestigis.
A mitjans del segle xix aquesta torre formava part de la línia de telegrafia òptica militar Barcelona-Manresa-Solsona.
En l'interior veiem l'existència de dos pisos amb una semi-volta amb òcul al mig que feia de separació entre el pis inferior i el superior. El gruix dels murs és d'uns 90 cms.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Torre de Salipota». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «rCS5. Torre de Salipota. Suria (Torres Telegrafia Òptica Militar)». Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics de Telecomunicació a Catalunya.
# Torre de Sant Cristau

El Castell de Sant Cristau, o de Mont Esquiu, o Torre de Sant Cristau, és un castell medieval en ruïnes, situat en el límit dels termes comunals de Montesquiu d'Albera, a la comarca del Rosselló, i de l'Albera, a la del Vallespir, tots dos de la Catalunya del Nord.
Està situat en el cim del Puig de Sant Cristau, a l'extrem sud-est del terme comunal on es troba, al límit amb el de l'Albera.

## Història

En un conveni del 1075 entre els comtes Guislabert II de Rosselló i Ponç I d'Empúries - Peralada, que eren cosins, sobre les jurisdiccions respectives, s'esmenta el castrum Sancti Christofori, esment que es repeteix el 1085 en un altre document similar. Al segle xiv el castell s'havia reduït a una simple torre de guaita, i es comença a esmentar com a Torre de Sant Cristau, o Torre de Sant Cristau d'Albera.

## L'edificació

A l'extrem nord del petit pla on es dreçaven la capella de Sant Cristau d'Albera i el castell de Sant Cristau, es conserven les restes de la torre del castell. Era una torre cilíndrica de 6,5 m de diàmetre exterior, i uns murs d'un gruix entre 1,2 i 1,4 m. El soterrani era dedicat a cisterna, cosa que fa que soterrat es conservi un bon tros de la torre i, en canvi, no a l'exterior. Ja devia formar part del castell del segle xi, del qual amb prou feines en queda res.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Montesquiu d'Albera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Montesquiu d'Albera: Castell de Sant Cristau (o Torre de Sant Cristau)». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «El castell de Sant Cristau en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-04. [Consulta: 19 juny 2016].