OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scorpaenopsis longispina

Scorpaenopsis longispina és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.
Fa 9,2 cm de llargària màxima i té 24 vèrtebres.
És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 6-27 m de fondària. Es troba a l'Índic occidental: des de Maurici fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), incloent-hi, probablement també, Reunió i Madagascar. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Randall, J. E. & W. N. Eschmeyer, 2001. Revision of the Indo-Pacific scorpionfish genus Scorpaenopsis, with descriptions of eight new species. Indo-Pac. Fishes Núm. 34: 1-79, I-XII.
* 1 2 3 Capuli, Estelita Emily. «Scorpaenopsis longispina Randall & Eschmeyer, 2001» (en anglès). FishBase.
# Smeargle

Smeargle és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal.

## Acollida crítica

Screen Rant considera Smeargle «un dels Pokémon més poderosos de la saga», tot elogiant la seva extrema versatilitat i la seva capacitat de fer servir gairebé qualsevol atac.

## Referències

* ↑ «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Baird, S. «Why Smeargle Is One Of The Most Powerful Pokémon In The Series» (en anglès). Screen Rant, 1 juny 2021. [Consulta: 11 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Smeargle a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# Smederevska Palanka

Smederevska Palanka (serbocroata cirílic: Смедеревска Паланка) és un municipi i vila de Sèrbia que pertany al districte de Podunavlje del centre del país.
El 2011 tenia 50 284 habitants, dels quals 23 601 vivien a la vila i la resta a les 17 pedanies del municipi. La majoria de la població es compon ètnicament de serbis (47 972 habitants).
Se sitúa a mig camí entre Smederevo i Kragujevac.

## Pedanies

Conjuntament amb Smederevska Palanka, pertanyen al municipi les següents pedanies (població el 2011):
* Azanja (3946)
* Bačinac (688)
* Baničina (941)
* Bašin (442)
* Cerovac (1054)
* Glibovac (2096)
* Golobok (1988)
* Grčac (1094)
* Kusadak (4865)
* Mala Plana (803)
* Mramorac (553)
* Pridvorice (787)
* Ratari (1766)
* Selevac (3381)
* Stojačak (364)
* Vlaški Do (971)
* Vodice (881)

## Referències

* ↑ «2011 Census of Population, Households and Dwellings in the Republic of Serbia: Comparative Overview of the Number of Population in 1948, 1953, 1961, 1971, 1981, 1991, 2002 and 2011, Data by settlements». Statistical Office of Republic Of Serbia, Belgrade, 2014. [Consulta: 27 juny 2014].
* ↑ «Попис становништва, домаћинстава и станова 2011. у Републици Србији». Republički zavod za statistiku. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ Mapa de Smederevska Palanka
* ↑ «2011 Census of Population, Households and Dwellings in the Republic of Serbia: First Results» (PDF). [Consulta: 28 desembre 2017].
# Segona dinastia d'Ur

La segona dinastia d'Ur (Ur II) correspon a una llista de tres reis esmentats a la llista reial sumèria. Haurien exercit el seu regnat després de la segona dinastia d'Uruk, i haurien tingut el centre polític a la ciutat d'Ur. A aquesta dinastia se li atribueix un període de 170 anys, però la duració dels regnats és llegendària (en un cas fins i tot impossible) i no s'ha de tenir en compte. Després l'hegemonia sobre Sumer va passar a Adab.
Els reis van ser:
* Nani d'Urim: 120 anys
* Mesh-Ki-Ang-Nanna d'Urim: 48 anys
* ? d'Urim: 2 anys.

## Referències

* ↑ «The Sumerian King list». The ETCSL project. Faculty of Oriental Studies, University of Oxford. [Consulta: 19 setembre 2021].
# Segona dama o cavaller dels Estats Units

El títol de Segona dama dels Estats Units (Second Lady of the United States, SLOTUS) o de Segon cavaller dels Estats Units (Second Gentleman of the United States, SGOTUS) és el títol informal que ostenta el cònjuge del vicepresident dels Estats Units.
Com a contrast del títol ja popularitzat de Primera dama dels Estats Units, el títol de Segona dama va ser utilitzat per primer cop per Jennie Tuttle Hobart, esposa de Garret Hobart, vicepresident del país entre 1897 i 1899. El títol més tard va caure en desús, però es va recuperar a la dècada de 1980. Durant la dècada de 1990 i la dècada del 2000, el títol es va tornar a abandonar a favor de "dona del vicepresident", però va ser recuperat més tard durant la presidència de Barack Obama. L'administració de Donald Trump va continuar fent-ne ús, tot i que Trump va afirmar, al cap de sis mesos de la seva presidència, que mai no havia sentit a parlar del terme.
La versió masculina del títol es va utilitzar per primer cop l'any 2021 per referir-se a Doug Emhoff, marit de la primera vicepresidenta del país Kamala Harris. Emhoff ostenta el títol actualment.

## Segones dames vives

Hi ha cinc ex-segones dames vives: Marilyn Quayle, esposa de Dan Quayle, Tipper Gore, ara separada d'Al Gore, Lynne Cheney, esposa de Dick Cheney, l'actual primera dama Jill Biden, esposa de Joe Biden, i Karen Pence, esposa de Mike Pence.

## Referències

* ↑ Purcell, Edward. Vice Presidents: A Biographical Dictionary. InfoBase, 2010, p. 237. ISBN 978-1438130712.
* ↑ Safire, William. Safire's Political Dictionary. Oxford University Press, 2008, p. 249. ISBN 978-0195343342.
* ↑ «Mrs. Karen Pence». whitehouse.gov, 24 December 2014. Arxivat de l'original el 6 de gener 2018. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ Hartmann. Trump Reveals That He's Never Heard the Term 'Second Lady'en.
* ↑ Johnson, Ted; Johnson, Ted. «Twitter Will Offer @SecondGentleman Account For Doug Emhoff; Outlines Plans For Transfer To Joe Biden’s Administration» (en anglès americà), 15-01-2021. [Consulta: 21 gener 2021].
# Simon Hughes

Sir Simon Henry Ward Hughes (nascut el 17 de maig de 1951) és un polític britànic. Hughes va ser líder suplent dels liberals demòcrates 2010-2014, i des del 2013 fins al 2015 va ser Ministre d'Estat en el Ministeri de Justícia. Va ser membre del Parlament (MP) per la circumscripció de Bermondsey i Old Southwark (i els seus predecessors) a partir de 1983-2015.

## Enllaços externs

* Simon Hughes MP Arxivat 2017-03-18 a Wayback Machine. official constituency website
* Perfil Arxivat 2008-09-28 a Wayback Machine. als Liberal Democrats
* Profile: Simon Hughes BBC News, 3 de febrer de 2006
# Somera

«Somera» té aquests significats:
Somera :
* Femella de l'ase
* Insecte ortòpter Ephippiger provincialis i Ephippiger ephippiger
# Somera (Torallola)

Somera és una partida rural constituïda per camps de conreu de secà del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Torallola.
Està situada a llevant de Torallola, al sud-est de la Plana, a llevant de l'Espinosa i al nord-est de les Saülls, al nord-oest dels Casals de Terraquet i dels Casals de Gramalló. Pel seu límit nord-oriental discorre un tram del Camí vell de la Pobla de Segur. És a l'esquerra del barranc de Saülls just quan aquest torç cap al sud-est venint de ponent.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
Viccionari
# Somni de l'ànima

El somni de l'ànima, també anomenat mortalisme, és un ensenyament del protestantisme radical. Segons la teoria, els morts no van al cel, sinó que dormen a la pols, fins al Dia del Judici, i la resurrecció dels morts. Entre els representants notables d'aquesta doctrina, s'inclouen William Tyndale, John Milton, Thomas Hobbes i Isaac Newton.

## Referències

* ↑ BURNS (Norman T.) : Christian Mortalism from Tyndale to Milton, Cambridge (Ma), Harvard University Press, 1972.
# Somni de Cap de Creus

Somni de Cap de Creus és un extens poema de Carles Fages de Climent (Figueres, 1902-1968), publicat postumament el 2003. Va ser la darrera obra de l'autor, en la qual treballà més de 12 anys. Té 4.000 versos.
Integrat per divuit cants, obertura, coda i epíleg, recrea el trànsit des del paganisme difús de l'Empordà grecollatí al cristianisme que basteix esglésies damunt els fonaments dels antics temples pagans. Inclou la conegudissima oració al Crist de la Tramuntana.
La llegenda diu que va ser Salvador Dalí qui va suggerir al seu amic Fages la idea d'aquest vast poema on els deus de l'Olimp prenen possessió del paisatge mineral del Cap de Creus, poblat de formes fantàstiques i oníriques, producte de l'erosió del mar i el vent.

## Referències

* ↑ Serra d'or. Abadia de Montserrat, 2002, p. 566.
* ↑ Pla, Josep. Obra completa: Escrits empordanesos. Ediciones Destino, 1980, p. 399. ISBN 978-84-233-1090-6.
* ↑ Revista de Girona: publicación trimestral de la Excma Diputación Provincial. La Diputación Provincial, 2003.
* ↑ Broch, Àlex. Sobre poesia catalana. Proa, 2007, p. 370. ISBN 978-84-8437-081-9.
* ↑ Dalí, Salvador. Dalí i els llibres. Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 1982, p. 97. ISBN 978-84-85984-04-6.

## Bibliografia

* Jordi Pla, "El Somni de cap de Creus", Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 22 (1989), 301-312.

## Enllaços externs

* Compartim l'univers Fages de Climent, blog oficial sobre Carles Fages de Climent
# Som Connexió

Som Connexió és una cooperativa de telecomunicacions sense ànim de lucre, nascuda l'any 2014 a Catalunya, que té per objectiu avançar cap a una sobirania d'infraestructures i serveis de telecomunicacions, basant-se en principis ètics, socials i col·laboratius. La cooperativa és la suma de dos col·lectius independents: Eticom, creada en el laboratori-incubadora de projectes Gats del Prat, i Som Connexió, una plataforma originària de Rubí. Va ser fundada a partir d'uns 300 socis, que incloïen membres de la cooperativa d'energia verda Som Energia, amb l'ànim de replicar el model d'aquesta cooperativa en el camp de les telecomunicacions, i postular-se com una alternativa a les grans operadores. Des de l'any 2015 ofereix serveis de telefonia mòbil (a través de l'arrendament de la xarxa d'Orange Espanya), telefonia fixa i internet a tot l'Estat Espanyol convertint-se així en la primera cooperativa de l'estat espanyol en oferir telefonia mòbil. Actualment, la seva seu es troba al Prat de Llobregat, i a finals de 2018, la cooperativa tenia 15 treballadors, 4.606 socis, 306 entitats sòcies o patrones i 14 voluntaris, assolint una facturació anual de 1.129.852 €. Els socis de Som Connexió fan una aportació inicial de capital social de 100 € i tenen dret a decidir a les assemblees que la cooperativa celebra periòdicament. La cooperativa participa habitualment en iniciatives en favor de la sobirania tecnològica com el Mobile Social Congress, el TecnoFESC o ereuse.org. El 2018 Som Connexió va ser guardonada amb un dels premis Reconeixements Coopcat, atorgats per la Confederació de Cooperatives de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Una cooperativa catalana oferirà telefonia i internet». Diari Ara, 16-03-2014.
* 1 2 3 «Eticom-Som Connexió comença a donar servei». Via Empresa, 05-06-2015.
* ↑ «Parlem posposa al setembre el servei fix». Diari Ara, 05-06-2015.
* 1 2 «Eticom Som Connexió suma més de 1.800 socis, després de 15 mesos de trajectòria». Xarxanet.org, 20-10-2016.
* ↑ «Balanç Social 2019 XES». Xarxa d'Economia Solidària, 2019.
* ↑ «CoopCat lliura els seus premis a 14 cooperatives del territori». Xarxanet.org, 19-12-2018. [Consulta: 7 juny 2020].

## Enllaços externs

* Som Connexió - Lloc web oficial
# Parapterois heterura

Parapterois heterura és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 23 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 40-300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de KwaZulu-Natal (Sud-àfrica) fins al sud del Japó.

## Costums

Acostuma a emprar les seues grans aletes per arraconar a la seua presa en el moment de caçar.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 «Parapterois heterura» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Haemulon carbonarium

Haemulon carbonarium és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Florida, les Bahames i Yucatán (Mèxic) fins al Brasil, incloent-hi el Golf de Mèxic i el Carib.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cervigón, F., 1993. Los peces marinos de Venezuela. Volume 2. Fundación Científica Los Roques, Caracas,Venezuela. 497 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poey, F. 1858-1861. Memorias sobra la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Tomo 2. La Habana. [Sections have subtitles.]. Mem. Hist. Nat. Cuba v. 2: 1-96 (1858), 97-336 (1860), 337-442, (1861), Pls. 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Resolució 132 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 132 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 7 de setembre de 1959, decidí nomenar un subcomitè format per Argentina, Itàlia, Japó i Tunísia, i li va encarregar d'examinar les declaracions fetes abans del Consell pel que fa a Laos, rebre els més declaracions i documents, i fer consultes i informar al Consell tan aviat com sigui possible. Va ser l'única resolució adoptada pel Consell de Seguretat el 1959.
Prèviament Laos havia acusat les tropes del Vietnam del Nord de travessar la frontera comuna i efectuar atacs militars contra Laos. El president del Consell de Seguretat va convocar una reunió urgentment. La Resolució 132 fou adoptada per 10 vots a favor. La Unió Soviètica va votar en contra.
El Subcomitè va concloure que els que travessaren la frontera eren una espècie de guerrilla i no es va poder establir clarament que les tropes del Vietnam del Nord en fossin responsables.
(1943 - 1326)

## Referències

* 1 2 Wellens, Karen; T.M.C. Asser Instituut. Resolutions and statements of the United Nations Security Council (1946-1989): a thematic guide. BRILL, 1990, p. 258. ISBN 978-0-7923-0796-9.

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf) (en anglès). Nacions Unides.
# Cossuti

Cossuti o potser Cossuci (en llatí Cossutius) va ser un arquitecte romà que va viure al segle ii aC. Formava part de la gens Cossútia, una gens romana de l'ordre eqüestre.
Va reconstruir, per encàrrec del rei selèucida Antíoc IV Epífanes de Síria (174 aC-164 aC) el temple de Zeus Olímpic a Atenes l'any 168 aC, en estil corinti. Més tard Sul·la va privar al temple dels pilars i va ser acabat en la seva forma definitiva per Hadrià.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/881?rgn=full+text;view=image;q1=CossutiaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 866. ]
# Vicus

* Aquest article tracta sobre la unitat administrativa a l'antiga Roma. Si cerqueu el nom romà de Vic, vegeu «Ausa».
Vicus (plural llatí vici) era el nom de les subdivisions que els romans havien fet del seu territori.
En els primers temps, sembla que els diversos pobles llatins vivien, en cantons (pagi), que estaven formats per un nombre indefinit de vici o masies, i tenien un lloc comú de refugi (arx o castellum) en temps de guerra. El terme pagus va quedar en desús, i va ser substituït per noms més concrets, però vicus va seguir designant un llogaret o un conjunt d'edificis semblants, adossat a una vila. Es pot traduir per "poble".
A les ciutats el mot vicus significava un carrer o un barri, segons Varró. En sentit estricte, sembla que denotava un bloc d'edificis delimitat per carrers (plateae) i carrerons (angiportus), però sens dubte la paraula s'utilitzava amb certa laxitud.
Segons la tradició, Servi Tul·li va dividir la ciutat de Roma en quatre tribus, cadascuna subdividida en vici, i les tribus les tribus del camp les va dividir en pagi. Quan August l'any 8 aC va dividir la ciutat en catorze regions, cada regió encara estava subdividida en vici, diu Suetoni. Una de les funcions d'aquesta divisió va ser la d'organitzar millor el culta dels lars en la festa de les Compitàlia. Els vici a les diferents regions tenien un nombre variable: el total sota August era, segons Plini el Vell, de 265. Sota Constantí n'hi havia d'haver almenys 307. Els vici eren administrats pels magistri vicorum dels que se n'elegien quatre per cada vicus, i majoritàriament eren lliberts. Hadrià va fixar el nombre de magistri vicorum en 48 per a cada regió, independentment del nombre de vici que tingués. Aquest és el nombre que trobem a la Notitia Dignitatum.
A més de la vigilància de les séquies i de les fonts i d'una vigilància policial general a les ordres dels edils, el deure principal del magistri vicorum consistia a vetllar pel culte dels Lares Compitales, al sacellum que s'aixeca habitualment a les cruïlles.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Vicus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 7 maig 2022].
Viccionari
# Vicus Tuscus

Vicus Tuscus ("carrer Etrusc" o "carrer Toscà") fou un carrer antic a la ciutat de Roma, que sortia del Fòrum Romà pel sud-oest entre la basílica Júlia i el temple de Càstor i Pòl·lux cap al Forum Boarium i el Circ Màxim a través del costat oest del Pujol Palatí i el Velabrum.

## Història

El nom de Vicus Tuscus es creu que es va originar per l'emigració etrusca a Roma. Diuen els autors antics que dos esdeveniments històrics distintius van portar al nom. Tàcit diu que el nom sorgeix dels etruscs que havien acudit en ajuda dels romans contra Titus Taci, un governant sabí que va envair Roma al voltant del 750 aC. després que els romans raptessin a dones sabines, i més tard es van assentar en el veïnat del Fòrum Romà. Titus Livi, per la seva banda, diu que el nom ve de les restes de l'exèrcit de Clúsium que es va assentar a la zona després de la Guerra entre Clúsium i Arícia l'any 508 aC.
Alguns diuen que l'assentament estava format per treballadors, la tasca dels quals a Roma va ser construir el temple de Júpiter Òptim Màxim.
Dionís indica que el Senat romà va proporcionar als etruscs un lloc per construir cases prop del Vicus Tuscus.

## Antecedents

Encara que originàriament una zona residencial de famílies pudents; per a l'època republicana, el Vicus Tuscus es va convertir en un centre del comerç romà on va haver-hi moltes tendes (horreum) a banda i banda, com a llibreries. Segons les Epístoles d'Horaci, els llibres es venien enfront d'estàtues del déu etrusc Vertumne i Janus Geminus al carrer Toscà i dins del Fòrum. Els comerciants més influents van ser experts tratants d'encens i perfum (turarii en llatí), la qual cosa va donar lloc al segon nom del carrer - Vicus Turarius. Properci va documentar que aquests comerciants van fer sacrificis a Vertumne, l'estàtua dels quals s'alçava en el Vicus Tuscus.

## Funció

El Vicus Tuscus es va usar sovint com un important camí de comunicació entre el Fòrum Romà i el Forum Boarium i el Circ Màxim. Quan els romans duien a terme un ritu de sacrifici als seus déus, dues vaques blanques es portaven a través del Vicus Tuscus i el Velabrum a través del forum Boarium, per arribar al temple de Juno Regina sobre l'Aventí.
Durant els Ludi Romani, el Vicus Tuscus va ser una ruta per a processons. Estàtues de déus sobre carros desfilaven des del pujol Capitolí fins aquí i després al Circ Màxim. Plaute ens explica també (Curculio, IV 482) que al voltant del 193 aC, aquest era el lloc de la prostitució masculina a Roma.

## Referències

* 1 2 3 4 Platner, Samuel B. "Vicus Tuscus."
* ↑ Tàcit, Cornelius.
* ↑ Dionís d'Halicarnas: The Roman antiquities of Dionysius Halicarnassensis.
* 1 2 Claridge, Amanda.
* ↑ Peck, Tracy.
* ↑ Hornblower, Simon y Antony Spawforth.
* ↑ Livio, Tito.
* ↑ "In tusco vico, ubi sunt homines qui ipsi sese vendidant".
# Ventrifossa misakia

Ventrifossa misakia és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja principalment eufausiacis, gambes i isòpodes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 400 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert C. H. & Hubbs C. L. 1920. Contributions to the biology of the Philippine Archipelago and adjacent regions. The macrouroid fishes of the Philippine Islands and the East Indies. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 100, v. 1 (pt 7). 369-588.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Ventrifossa misakia». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.