OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isala Van Diest

Anne Catherine Albertine Isala Van Diest (Lovaina, Bèlgica 7 maig 1842–Ixelles, Bèlgica 6 febrer 1916), més coneguda com a Isala Van Diest, va ser la primera dona metge i la primera dona que es va llicenciar a la universitat a Bèlgica.

## Biografia
### Educació i carrera mèdica

Filla d'un cirurgià obstetrici amb una ment oberta, Isala Van Diest i les seves germanes van rebre la mateixa educació que el seu germà. La seva mare se la va enduu de viatge a Anglaterra, on van tenir contacte amb un entorn progressista.
Donat que els instituts de secundària no eren encara accesibles per a dones a Bèlgica, Isala va viatjatra Berna (Suïssa) per preparar-se per accedir a la universitat. Va retornar a Bèlgica al 1873 i va intentar registrarse a la Facultat Mèdica de la Universitat catòlica de Lovaina, però la negativa de la jerarquia religiosa Catòlica Romana li va impedir. Li van suggerir que en comptes de metge es podia dedicar a ser llevadora. Ella va rebutjar aquesta proposta i va retornar a Berna, perquè les universitats suïsses eren les primeres d'Europa a acceptar dones i allà va poder estudiar medicina.
Es va graduar en medicina al 1879, i va practicar la seva professió durant dos anys a Anglaterra, on les dones eren lliures de practicar la medicina des de 1866. Va estar vinculada al New Hospital for Women, i durant aquest període va conèixer moltes feministes britàniques.
Ella va retornar a Bèlgica un cop més, tot i que per tenir un reconeixement de les seves qualificacions mèdiques va ser forçada a completar uns cursos addicionals a la Universitat Lliure de Brussel·les, oberta a dones des de 1880. Finalment, al 1884 va obtenir un Decret Reial que li permetia exercir la medicina a Brussel·les.

### Campanyes i activitats polítiques

Tot i que la majoria dels seus pacients venien de les classes altes de la societat de Brussel·les, també va treballar a una residència per a prostitutes ancianes i va lluitar per millorar el seu tracte. Com a feminista, va fundar la lliga de Drets de les Dones belgues (Ligue belge du droit des femmes) amb Marie Popelin, la primera dona belga en llicenciar-se en Dret.
Al 1902, va començar a perdre la visió de manera progressiva perdent, va acabar amb les seves activitats professionals i es va mudar a Knokke, on va passar els seus anys finals.

## Commemoració

Isala Van Diest i Marie Popelin van ser representades a la moneda de 2 euros commemorativa, 5 milions de les quals van ser forjades al 2011 pel Banc Nacional de Bèlgica en ocasió del centenari del dia internacional de la dona. Va ser el primer cop que una dona que no formava part de la familía real va aparèixer a les monedes a Bèlgica.

## Referències

* ↑ «Feministische voorvechtsters in de 2e helft van de 19e eeuw en de 1e helft van de 20e eeuw». Arxivat de l'original el 2018-02-03. [Consulta: 13 febrer 2018].
* ↑ «Belgische euromunt met twee vrouwen».
* ↑ «Biographie de Isala Van Diest». Arxivat de l'original el 2014-05-26. [Consulta: 13 febrer 2018].
* ↑ «New 2-euro commemorative coin on display in the Museum». Arxivat de l'original el 2013-10-13. [Consulta: 13 febrer 2018].

## Vegeu també

* Feminisme
# La Baule-les-Pins

La Baule-les-Pins és un barri de la localitat costanera francesa d'Ar Baol-Skoubleg (Loira Atlàntic) construït el 1922. El president de la Generalitat de Catalunya Lluís Companys i Jover hi fou arrestat el 13 d'agost de 1940.
El 1990, s'hi rodà la pel·lícula La Baule-les-Pins, de Diane Kurys.

## Referències

* ↑ «La Baule-les-Pins» (en anglès). IMDB. [Consulta: 10 octubre 2015].
# La Sagrera (desambiguació)

«La Sagrera» té aquests significats:
# Jean-François Larios

Jean-François Larios, anomenat "Turbo" (Sidi Bel Abbes, Algèria el 27 d'agost de 1956) és un exfutbolista professional francès que jugava com a migcampista. Va ser elegit Futbolista francès de l'any el 1980, i fou disset vegades internacional, i va marcar cinc gols per a l'equip nacional francès.

## Referències

* ↑ (francès) French Federation profile
* ↑ John Terry not the only England captain to blot his copybook
# Lala Xahin

Lala Xahin Paixà o Lala Şahin Paşa (turc) fou un militar i tutor (lala) del sulta Murat I i primer beglerbegi de Rumèlia. Xahin hauria passat d'Anatòlia a Tràcia vers 1360 al costat del llavors príncep Murat, i va combatre a Bulgària on va conquerir diverses fortaleses i pobles; el 1388 va envair Bòsnia i va morir poc després.

## Referències

* E. A. Zachariadou, Marginalia on the history of Epirus and Albania (1380-1418), 1988
* Zachariadou, E.A. "S̲h̲āhīn, Lala". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 6 de juny de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/shahin-lala-SIM_6765>
# Jean François Billeter

Jean François Billeter (nom en xinès: 毕来德 / 畢來德 Bì Láidé), nascut el 1939 a Basilea, Suïssa, és un sinòleg suís i professor honorari de la Universitat de Ginebra, on va crear el departament de sinologia el 1987. Després de dirigir-lo durant dotze anys, va retirar-se el 1999 per poder dedicar més temps a escriure.

## Referències

* «Philosophe pour toi-même et pour les autres, la leçon de Jean François Billeter» (en francès). Le Temps, 24-05-2021.
# Jesús Balcázar

Jesús Balcázar, de nom complet Jaime Jesús Balcázar Granda (Barcelona, 27 de gener de 1934) és un director i guionista de cinema català.
Fill d'una família de pelleters palentins, entrà a la productora familiar Balcázar Producciones Cinematográficas, dirigida pels seus germans Alfonso i Francisco Marcos. El seu càrrec fou el d'adjunt a la direcció general, i durant vuit anys fou també el responsable dels estudis de doblatge. El 1964 s'estrenà com a director i guionista amb el film policíac El filo del miedo, l'únic que fou rodat fora del negoci familiar. Els estudis que els Balcázar tenien a Esplugues de Llobregat li serviren com a decorat per als seus westerns, com Oklahoma John, codirigit amb Roberto Bianchi Montero (1965). També conreà la comèdia, el thriller i l'erotisme, temàtica que està present en els seus tres darrers llargmetratges. Dirigí una dotzena de films i fou guionista d'una vintena, sempre al servei de la comercialitat. El 1982 abandonà tota activitat cinematogràfica.

## Filmografia

* El filo del miedo (1964)
* Oklahoma John (1965)
* Tierra de fuego (1965)
* Cuatro dólares de venganza (1966)
* El hombre del puño de oro (1967)
* Crónica de un atraco (1968)
* Españolear (1969)
* Eva. El misterio de la vida (1970)
* Inés de Villalonga, 1870 (1979)
* Playa azul (1981)
* Catherine Chérie (1982)

## Referències

* 1 2 3 Ripoll i Sòria, Xavier «Jaime Jesús Balcázar Granda». Diccionari del Cinema a Catalunya. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 22 juny 2019].
* 1 2 3 Crusells, Magí. «Balcázar, Jaime Jesús». A: Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z. Edicions Universitat Barcelona, 2009, p. 42–43. ISBN 978-84-475-3316-9 [Consulta: 22 juny 2019].
# Jesús Bermúdez Tórrez

Jesús Bermúdez Tórrez (Oruro, 24 de gener de 1902 - 3 de gener de 1945) fou un futbolista bolivià de la dècada de 1930.
Fou 8 cops internacional amb la selecció boliviana de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1930. Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Oruro Royal i San José. L'estadi de la ciutat d'Oruro duu el seu nom.

## Referències

* ↑ «Mundial de 1930 a linguasport.com». Arxivat de l'original el 2018-09-08. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ Jesús Bermúdez Tórrez Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Jesús Bermúdez Tórrez a National-Football-Teams.com (anglès)
# La muralla

La muralla és una pel·lícula dramàtica espanyola estrenada en 1958 i dirigida per Lluís Lúcia i Mingarro. Es tracta de l'adaptació de l'obra de teatre homònima de Joaquín Calvo Sotelo.

## Sinopsi

Un home ric que és a punt de morir a causa d'un atac de cor li confessa a un capellà que la seva riquesa és deguda a una estafa poc després d'acabar la guerra civil.

## Premis

Armando Calvo fou guardonat amb el Fotogramas de Plata al millor intèrpret de cinema espanyol.

## Referències

* ↑ La muralla a fotogramas.es
* ↑ La muralla a espanacultura.es
* ↑ Esdeveniments de 1959 a IMDB
# Leptopelis susanae

Leptopelis susanae és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Etiòpia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Largen, M. & Schiøtz, A. 2004. Leptopelis susanae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Lauren Komanski

Lauren Komanski, coneguda també com a Lauren Rauck-Komanski, (Winston-Salem, Carolina del Nord, 17 de juny de 1985) és una ciclista estatunidenca professional del 2015 al 2016.

## Palmarès

* 2015
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Les Canals (Lleida)

Les Canals és una partida de Lleida.
Partida eminentment agrícola, arbres fruiters sobretot, conté així mateix el Polígon Industrial El Segre, el primer i més gran de Lleida. Cal esmentar també que al nord-oest hom hi instal·là una planta d'extracció d'àrids.
Limita:
* Al nord amb el terme municipal d'Alcoletge.
* A l'est amb la partida de Moredilla.
* Al sud-est amb la partida de Terme de Grealó.
* Al sud amb la partida de Quatre Pilans.
* Al sud-oest amb el Polígon Industrial El Segre.
* A l'oest amb la partida de Grenyana.

## Enllaços externs

* Oficina municipal de l'Horta de Lleida Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* Mapa de les Partides de Lleida Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine.
* Institut Català de Cartografia
# Langenbruck (Basilea)

Langenbruck és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Waldenburg.

## Enllaços externs

* Langenbruck (Basilea) en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi
# Laurence Gayte

Laurence Gayte (13è districte de París, 25 de setembre de 1965) és una política i empresària francesa. Va ser candidata a les eleccions legislatives del 2017 al tercer districte de Pirineus-Orientals de França amb l'etiqueta La République en Marche. Anteriorment era membre de la Unió de Demòcrates i Independents.
Laurence Gayte es va graduar a l'Institut d'Estudis Polítics de Rennes i també es va llicenciar en Enginyeria Ambiental. Dirigeix, amb el seu marit, una companyia informàtica al municipi de Saint-Estève. Entre el 2010 i el 2014, va ocupar el càrrec de tinent d'alcalde d'urbanisme i medi ambient a Saint-Estève (Pirineus-Orientals). Abans d'unir-se a La République en marche! va ser membre de la Unió de Demòcrates i Independents.
Primerament obté una investidura del Partit Radical de Valois, part de la Unió de Demòcrates i Independents, per al quart districte dels Pirineus Orientals per manca d'acord amb els republicans al departament. El maig del 2017 és investida a darrera hora per La République en marche! per a les eleccions parlamentàries del tercer districte de Pyrénées-Orientales. La República en moviment! hauria considerat no presentar un candidat contra la socialista sortint Ségolène Neuville. Al final de la primera ronda de les eleccions, va guanyar el 22,7% dels vots i queda en primer lloc per davant del candidat del Front Nacional Sandrine Dogor. La diputada sortint, la socialista Ségolène Neuville és eliminada a la primera ronda. Laurence Gayte és elegida el 18 de juny amb el 59,31% dels vots emesos.

## Referències

* ↑ «Laurence Gayte - Son activité de députée à l'Assemblée nationale - NosDéputés.fr» (en francès). https://www.nosdeputes.fr.+[Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «AVEC EMMANUEL MACRON, UNE MAJORITÉ POUR RASSEMBLER, AGIR ET RÉUSSIR!» (en francès). https://programme-candidats.interieur.gouv.fr. Arxivat de l'original el 2021-11-22. [Consulta: 27 abril 2017].
* ↑ l'Intérieur, Ministère de. «Résultats des élections législatives 2017» (en francès). https://www.interieur.gouv.fr.+[Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20180217082354/http://www.ouillade.eu/wp-content/uploads/2017/06/CIRCO-3.pdf Elections LÉGISLATIVES 2ème tour 18 Juin 2017]» (en francès). http://www.ouillade.eu. Arxivat de l'original el 2018-02-17. [Consulta: 27 abril 2018].
# Llengües arhuaques

Les llengües arhuaques constitueixen un subgrup format per almenys cinc llengües txibtxa estretament emparentades entre si. En l'actualitat només tres d'elles encara són parlades als departaments de Magdalena i Cesar (Colòmbia).

## Classificació

Les llengües arhuaques constitueixen un grup compacte dins de les llengües txibtxa. Des del punt de vista de les similituds lèxiques es planteja el següent arbre filogenètic:
* Kogui
* ikun
* Damana
* Kankuí

## Descripció lingüística
### Fonologia

L'inventari consonàntic de les llengües arhuaques és el següent:
| | Labial | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| No-continuant sorda | p | t | t$^š$ | k | ʔ$^{[d]}$ |
| No-continuant sonora | b | d | d$^ž$$^{[k]}$ | g | |
| Continuant sorda | | s | š$^{[i]}$ | | h$^{[i]}$ |
| Continuant sonora | | z | ž | | |
| líquides | | l$^{[i]}$, ɾ$^{[k]}$, r$^{[i][k]}$ | | | |
| Nasal | m | n | | ŋ$^{[k][d]}$ | |
Els fonemes sense subíndexs són comuns a totes les llengües arhuaques supervivents, la resta de fonemes pot faltar en alguna de les llengües. Així el superíndex $^{[i]}$ indica que el fonema falta en ika, $^{[k]}$ que falta en kogui i $^{[d]}$ que falta en damana.

### Comparació lèxica

Els numerals en diferents varietats arhuaques són:
    GLOSA KoguiDamana (Malayo)IkuPROTO- ARHUAC '1'éizuaškwainʔgui*ekwa '2'móuʒuəmoamouga*móuga '3'máiguəmaigwamáikʌnɨ*máigwa '4'məkkáiwəmakegwamaʔkeiwa*maʔkáiwa '5'hačígwəʉjčgwaasewa*atigwa '6'teiʒúwətainwačingwa*teingwa '7'kúguəkugwakoga*kugwa '8'ábiguəambiɡwaabewa*abiwa '9'etáguəijkagwaikawa*ikawa '10'uguáugwauga*ugwa

## Referències

* ↑ «Chibchan numerals (Eugene Chan)». Arxivat de l'original el 2011-05-11. [Consulta: 26 gener 2014].

## Bibliografia

* Adelaar, Wilhem. «2. The Chibcha Sphere». A: The Languages of the Andes. Cambridge University Press, 2004, p. 65-74. ISBN 978-0-521-36275-7.
# Leila Araghian

Leila Araghian (en persa لیلا عراقیان), nascuda a Teheran el 1983, és una arquitecta iraniana. Va estudiar arquitectura a la universitat Shahid Beheshti de Teheran, i va fer un master a Alemanya (sobre estructures membranoses) i un altre a master al Canadà. L'any 2005, va fundar Diba Tensile Architecture amb Alireza Behzadi. Amb 26 anys, mentre encara estudiava, va guanyar un concurs públic per la construcció d'un gran pont a Teheran, juntament amb el seu soci Alireza. Aquest projecte arquitectònic, anomenat el pont de Tabiat (en persa پل طبیعت, pont de la natura) és una estructura de 270 metres de llarg i tres pisos que connecta el parcs de Taleghani i Ab-o-Atash passant per sobre l'avinguda de Shahid Modarres, una de les principals autovies de Teheran. El pont, inaugurat a finals de 2014, ha esdevingut molt popular a la capital iraniana, i avui en dia és conegut com "el tercer símbol de Teheran" (essent els altres dos la torre Azadi i la torre Milad) La nacionalitat de Leila i Alireza els ha impedit participar en algunes competicions (com el World Architecture Festival), tal com va denunciar ella mateixa «això és ridícul, sóc una arquitecta iraniana i això és una activitat cultural, no té absolutament res a veure amb la política». Tot i els impediments, el pont de Tabiat ha guanyat nombrosos premis locals i internacionals, entre els quals hi ha el premi Architizer A+ 2015, en la categoria l' "Elecció popular en la categoria de Ponts i autovies" o el premi Aga Khan d'arquitectura 2016. El 2015 Leila Araghian va ser entrevistada per Brandon Stanton, de Humans of New York.

## Referències

* 1 2 «Leila Araghian». Archnet.(anglès)
* ↑ «Diba Family». Diba Tensile Architecture. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 28 gener 2017].(anglès)
* 1 2 «Take it to the bridge: the Tehran architect striking the right chord in Iran and beyond». The Guardian, 20-04-2015.(anglès)
* ↑ «The award-winning bridge connecting Iranians». Aljazeera, 16-04-2015.(anglès)
* ↑ «Un puente peatonal se convierte en el nuevo icono de Teherán». La Vanguardia, 19-05-2015. [Consulta: 17 maig 2020].(castellà)
* ↑ «Awards and Certificates». Diba Tensile Architecture. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 28 gener 2017].(anglès)
* ↑ «Q+A: Leila Araghian on Winning an A+Award with Her Very First Project, the Tabiat Pedestrian Bridge». Architizer, 16-06-2015.(anglès)
* ↑ «Leila Araghian receives 2016 Aga Khan Award for Architecture». University of British Columbia, 03-10-2016. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 28 gener 2017].(anglès)
* ↑ «I was so scared when they were building it». Humans of New York. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 28 gener 2017].(anglès)
# Llengües kele

Les llengües kele (també llengües sheke) són una divisió de les llengües bantus codificada com grup B.20 en la classificació de Guthrie. D'acord amb Nurse i Philippson (2003), deixant d'una banda el seki (sheke) (B.21) en si mateix, semblen constituir una unitat filogenètica vàlida, i inclouen:
    Lengue, ndasa, sigu (Sighu), Kele (Dikele), ngom, mbangwe, Wumbvu, Kota, shake (Sake), Mahongwe, ?seki (Sheke)
Maho (2009) afegeix el B203 Sama, el B204 ndambomo i el B205 metombola.

## Comparació lèxica

Els numerals en les diferents llengües kele són:
| GLOSSA | Kélé | Kota | Bungom (Koya) | Mahongwe | Mbagwe | Ndasa | Ngom | Sake | Sighu | Wumbvu | PROTO- KELE |
| '1' | nwúntù | mɔ́kɔ̌ | ìótò | ɔ̀ɔ̃́ŋkɔ̀ | -ɔɔtɔ | -ootu | -wutu | yìwútù | mɔ̃́ɔ̃̌ | yɔ́ɔ́tù | *-wotu / *-mootu |
| '2' | bàbá | bàbá | bìbá | byɔ́lɛ́ | -ba | -ɔɔlɛ | -ba | bìbá | yɔ́lɛ̀ | byɔ́ɔ́lɛ̀ | *-balɛ |
| '3' | bàlál(è) | ìhã́tò | bìlálù | (mè)hã́ntò | -lali | -saatu | -lalu | bìgágɛ́ | sáátù | bìsáátù | *-ʦatu ~ *-tʰatu |
| '4' | bànáyì | náyì | bìnáyì | ìnáyì | -nayi | -nayi | -nai | bìnáyɛ̀ | nááyí | bìnáyì | *-nai |
| '5' | bàtán | ntã́yì | bìtánù | ǹ̩táyì | -taani | -taani | -tanu | bìtánɛ̀ | táánù | bìtáɲì | *-taːnu |
| '6' | 5 + 1 | ntóbà | 5 + 1 | ǹ̩tóbà | -syami | mu-tuba | 5 + 1 | túbɔ́ | mútúúbà | ùntúúbà | *n-toba |
| '7' | 5 + 2 | 4 + 3 | 5 + 2 | 4 + 3 | nʦaami | ʦaami | 5 + 2 | 5 + 2 | ʦáámbù | ùnʦààmì | *-ʦaːmbi |
| '8' | 5 + 3 | mwã́mbì | 5 + 3 | mwã́mbì | mpfuɔmɔ | mwambi | 5 + 3 | rìmwâmbì | pwɔ́ɔ́mbɔ́ | ùmpwɔ́ɔ́mɔ̀ | *mwambi |
| '9' | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | 5 + 4 | i-vwa | 5 + 4 | rìbvùwɔ́ | líbwá | 5 + 4 | *-bwa |
| '10' | ʤúm(ù) | ʤóhũ̀ | ʤòmù | ʤóhũ̀ | le-kumu | i-ku | ʤumu | ʤúmù | ʤúmì | ìkú | *-kumi ~ *-ʤumi |

## Referències

* ↑ «Bantu Numerals (E. Chan)». Arxivat de l'original el 2015-06-02. [Consulta: 8 febrer 2016].

## Bibliografia

* Nurse & Philippson (2003), The Bantu Languages.

## Enllaços externs

* (anglès) Llengües kele a Ethnologue
# Lepismium houlletianum

Lepismium houlletianum és una espècie botànica de plantes que pertany a la família de les cactàcies. És endèmica de Bolívia i el Brasil. És una espècie comuna en llocs localitzats.

## Descripció

Lepismium houlletianum creix epífita i arbustiva amb tiges caigudes, que es ramifiquen abundantment i assoleixen una grandària de fins a 2 metres o més de longitud. Els brots verds brillants són aplanats segments semblants a fulles. Fan de 10 a 50 cm de llarg i 1-5 cm d'ample. Les vores de dent de serra profundament entallades són de vegades vermellosos. Les arèoles són calbes. Les flors apareixen en grups gairebé en forma de campana, caigudes, de color blanc cremós de fins a 2 cm de llarg. Els fruits són esfèrics per a negre tenen un diàmetre de 5 a 6 mil·límetres.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és comuna en el sud-est i el sud del Brasil i nord-est de l'Argentina (Misiones). S'ha registrat des del centre i el sud-est de Minas Gerais, Brasil. Creix de 300 a 1900 msnm. Aquest cactus creix en un nombre d'àrees protegides, per exemple, el Parc Nacional do Caparaó i el Parc Estadual do Ibitipoca.

## Taxonomia

Lepismium houlletianum va ser descrita per (Lem.) Barthlott i publicat a Bradleya; Yearbook of the British Cactus and Succulent Society 5: 99. 1987.

### Etimologia

Lepismium: nom genèric que deriva del grec: "λεπίς" (lepis) = "recipient, escates, apagat" i es refereix a la forma en què en algunes espècies les flors es trenquen a través de l'epidermis.
houlletianum epítet nomenat en honor del botànic francès Jean-Baptiste Houllet.

### Varietats

* Lepismium houlletianum f. houlletianum
* Lepismium houlletianum f. regnellii

### Sinonímia

* Rhipsalis houlletiana
* Hariota houlletiana
* Acanthorhipsalis houlletiana
* Rhipsalis regnellii
* Rhipsalis houlletii

## Vegeu també

* Característiques de les cactàcies

## Referències

* ↑ «Lepismium houlletianum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 12 juny 2013].
* ↑ Lepismium houlletianum en PlantList

## Bibliografia

* Forzza, R. C. 2010. Llista de espécies Flora do Brasil http://floradobrasil.jbrj.gov.br/2010 Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.. Jardim Botânico do Rio de Janeiro, Rio de Janeiro.
* Véliz Pérez, M. I. 2008. Cactáceas Guatemala 1–129. Univ. de Sant Carlos de Guatemala, Guatemala.

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Lepismium&species=houlletianum
# Lepismium lorentzianum

Lepismium lorentzianum és una espècie vegetal del gènere Lepismium de la família de les cactàcies.

## Descripció

Lepismium lorentzianum creix de forma epífita amb tiges molt ramificades. Els segments de les tiges tenen un color verd fresc, aplanats o triangulars són ondulats en les seves vores i tenen una costella central que sobresurt. Fan de 10 a 30 centímetres de llarg i de 2 a 4 centímetres d'ample. Les arèoles que s'assenten en les osques no estan profundament enfonsades. Són glabrescents i no tenen ni pèls ni espines.
Les flors són petites, de color blanc groguenc, d'aparença individual, tenen forma de campana o d'embut. El seu pericarpel és llis i quadrat. Els fruits són una mica quadrats i són de color porpra.

## Distribució

Lepismium lorentzianum està molt estès als contraforts dels Andes al departament bolivià de Tarija i a les províncies argentines de Jujuy, Salta i Tucumán a altituds de 500 a 2000 metres.

## Taxonomia

Lepismium lorentzianum va ser descrita per Wilhelm A. Barthlott i publicat a Bradleya; Yearbook of the British Cactus and Succulent Society 5: 99. 1987.

### Etimologia

Lepismium : nom genèric que deriva del grec: "λεπίς" (lepis) = "recipient, escates, apagat" i es refereix a la forma en què en algunes espècies les flors es trenquen a través de l'epidermis.
lorentzianum: epítet

### Sinonímia

* 'Rhipsalis lorentziana (August Grisebach) (1879) (basiònim)

## Referències

* ↑ «Lepismium lorentzianum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. Arxivat de l'original el 2008-10-28. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ A. Griesebach: Symbolae ad Floram Argentinam. Zweite Bearbeitung argentinischer Pflanzen. In: Abhandlungen der Königlichen Gesellschaft der Wissenschaften zu Göttingen. Band 24, Göttingen 1879, S. 139–140, (online).

## Enllaços externs

* Foto
# Llac Fundeni

El llac Fundeni és un llac artificial del riu Colentina ubicat al sector 2 de Bucarest. Té una superfície de 35 ha (86 acres), longitud de 2,1 km, amplada de 200 a 800 m, profunditat d’1 a 5 metres i volum de 800.000 m3.

## Referències

* ↑ «În ADMINISTRARE» (en romanian). Administrația Lacuri, Parcuri și Agrement, 17-02-2009. Arxivat de l'original el 2009-02-21. [Consulta: 17 febrer 2009].
# Les parts dels animals

''De Partibus Animalium'',en grec Περὶ ζῴων μορίων; (“Sobre les parts en els animals”) és un llibre d'Aristòtil. Va ser escrit cap a l'any 350 aC.
El llibre és un estudi de l'anatomia i la fisiologia animal per tal de proporcionar una comprensió científica de les seves parts (òrgans, teixits, fluids, etc.).

## Traducció àrab

La traducció a l'arab de De Partibus Animalium comprèn els tractats 11-14 del Kitāb al-Hayawān (El Llibre dels Animals).

## Enllaços externs

* On the Parts of Animals, Traducció a l'angles per William Ogle
* De Partibus Animalium, Traducció a l'angles per William Ogle (Internet Archive)
* Text en grec: Hodoi elektronikai Arxivat 2023-01-24 a Wayback Machine. (amb la traducció en francès al costat), Greco interattivo Arxivat 2009-11-29 a Wayback Machine.