OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mycobacterium manresensis

Mycobacterium manresensis és un micobacteri ambiental aïllat a l'aigua del riu Cardener en el seu pas per Manresa. Es tracta d'una nova espècie del Grup Mycobacterium fortuitum complex. S'ha utilitzat per generar tolerància a baixa dosi contra el Mycobacterium tuberculosis, que atura la progressió de la infecció tuberculosa a tuberculosi activa. Se n'ha generat una forma galènica, Nyaditum resae, per la seva transferència al mercat. Aquesta transferència s'ha portat a terme a través d'una "spin-off" de l'Institut Germans Trias i Pujol: Manremyc. Els estudis clínics de moment n'han demostrat la seva seguretat i immunogenicitat i actualment s'està portant un estudi d'eficàcia a Geòrgia. El producte ja ha estat llicenciat a diferents companyies: Reig Jofré, que portarà el seu desenvolupament a la Unió Europea; Tablets India, per l'Índia i el Nepal, i SRS life Science per diferents països de l'Àsia i l'Àfrica.

## Referències

* ↑ Rech, Gabriel «Draft Genome Sequences of Mycobacterium setense Type Strain DSM-45070 and the Nonpathogenic Strain Manresensis, Isolated from the Bank of the Cardener River in Manresa, Catalonia, Spain.». Genome Announc., 2015. DOI: 10.1128/genomeA.01485-14. PMID: PMC4319615 [Consulta: 22 abril 2017].
* ↑ Cardona, P «Oral Administration of Heat-Killed Mycobacterium manresensis Delays Progression toward Active Tuberculosis in C3HeB/FeJ Mice.». Front Microbiol., 2016. DOI: 10.3389/fmicb.2015.01482. PMID: 26779140 [Consulta: 22 abril 2017].
* ↑ «Manremyc». Manremyc. [Consulta: 22 abril 2017].
* ↑ Montané, E «Pilot, double-blind, randomized, placebo-controlled clinical trial of the supplement food Nyaditum resae® in adults with or without latent TB infection: Safety and immunogenicity.». PLoS One., 2016. DOI: 10.1371/journal.pone.0171294. PMID: 28182700 [Consulta: 22 abril 2017].
* ↑ Tukvadze, N «Development of the food supplement Nyaditum resae as a new tool to reduce the risk of tuberculosis development.». Int J Mycobacteriol, 2016. DOI: 10.1016/j.ijmyco.2016.09.073. PMID: 28043488 [Consulta: 22 abril 2017].
* ↑ Camps, Gemma «Setze països se sumen a l'Índia i Europa en la venda del probiòtic manresà antituberculosi». Regió7, 19-10-2016 [Consulta: 22 abril 2017].
# Arengada

L'arengada és una preparació culinària tradicional que consisteix en una sardina salada en salmorra. El nom deriva d'areng però sempre es fa amb una sardina. A Catalunya, les arengades fetes amb sardines de mida grossa i de menor qualitat gastronòmica es coneixien popularment com civils o guàrdies civils. Per altra banda, en valencià també reben el nom de sardina de bóta.
No s'ha de confondre, com passa sovint, el nom del peix areng amb arengada, ja que aquest segon nom es refereix només a la preparació culinària de la sardina en salmorra.
Tradicionalment les arengades es disposaven en els comerços on es venien sobre cèrcols de fusta (anomenats rodells). S'acostumava a embolicar-les amb paper i aixafar-les en el muntant d'una porta, per facilitar la seva neteja.
En ser un peix molt salat es pot posar en remull en aigua de 5 (perquè perdessin una mica de sal) fins a 24 hores (perquè quedi dessalada gairebé del tot).
Se'n consumien moltes en els anys de penúria després de la guerra civil espanyola i s'acostumaven a acompanyar amb trinxat de cols i bròquils, mongetes seques, amb escalivada, pa amb tomàquet, etc. També se'n pot fer una amanida fent la sardina a tires. I també a les coques de recapte.
Les arengades han donat lloc a moltes dites i frases fetes: Val més ser cap d'arengada que cua de rajada, No caguis arengades que són salades.

## Referències

* ↑ Veny i Clar, 2018, p. 48.
* ↑ «Les arengades». Esmorzars de forquilla. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ «Amanida d'arengada». gastroteca.cat. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ «Amanida d'arengada». La cuina d'en Camil. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ «Amanida d'arengada, escalivada i poma». TV3 - Cuines. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ «Coca de verdures amb arengada». Receptes.cat.

## Bibliografia

* Veny i Clar, Joan. Proposta per a un estàndard oral de la llengua catalana. Volum 3: Lèxic. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, Secció Filològica, 2018, p. 385. ISBN 978-84-9965-446-1 [Consulta: 29 febrer 2020].
Viccionari
# Montejo de la Sierra

Montejo de la Sierra és un municipi de la Comunitat de Madrid a la Sierra del Rincón i al nord de la província, limitant amb la de Guadalajara, prop de les muntanyes de Somosierra i dintre del Sistema Central.
# Montejurra

Montejurra (Jurramendi en basc) és una muntanya de 1.042 m d'altitud que es troba a Navarra, prop de la localitat d'Ayegui. Està rodejada per les valls de La Solana, San Esteban de La Solana i Comtat de Lerín, prop d'Estella. Des del seu cim s'obtenen excel·lents vistes de la Merindad d'Estella i de les serres adjacents d'Urbasa, Andía i Lóquiz.
Degut a les batalles que hi van tindre lloc a les guerres carlines, tant en 1835 com en 1873, i els multitudinaris actes de Montejurra en memòria dels requetès morts a la Guerra Civil espanyola, iniciats el 1939, la muntanya era coneguda pels carlins tradicionalistes com «la muntanya sagrada de la Tradició» Per aquest motiu entre els anys 1960 i 1971 el carlisme navarrès va editar una revista anomenada Montejurra. Recentment la muntanya també ha estat reivindicada per l'esquerra nacionalista basca com «un símbol històric de Navarra i de tota Euskal Herria».

## Referències

* ↑ Blinkhorn, Martin. The Decline of Carlism. University of Nevada Press, 2000, p. 133.
* ↑ Esparza Zabalegi, Jose Mari. Vasconavarros. Txalaparta, 2012, p. 514.

## Vegeu també

* Actes de Montejurra
* Partit Carlí (1970)
* Fets de Montejurra
* Operació Reconquista
* Terrorisme tardofranquista
* Batalla de Montejurra (1835)
* Batalla de Montejurra (1873)

## Enllaços externs

* Exposició "Montejurra. La montaña sagrada" (2016)
# Aníbal Varela

Aníbal Varela (Heredia, 31 de desembre de 1912 - Heredia, 23 de juny de 1983) és un exfutbolista costa-riqueny de la dècada de 1940.
Pel que fa a clubs, destacà a Club Sport Herediano durant 19 temporades. Fou campió nacional els anys 1932, 1933, 1935, 1937, 1947 i 1951. Fou 17 cops internacional amb la selecció de Costa Rica.
També fou entrenador a clubs com La Libertad de El Salvador, Club Sport Herediano, Club Sport Uruguay de Coronado, Club Sport Cartaginés, Orión FC, Asociación Deportiva Carmelita, Desamparados i Deportivo La Flor.

## Referències

* ↑ «El buzón de Rodrigo a nacion.com». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 14 maig 2019].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 24 d'octubre de 2014. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 16 d'agost de 2011. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 25 d'octubre de 2014. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 16 d'agost de 2011. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 25 d'octubre de 2014. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 25 d'octubre de 2014. [Consulta: 31 gener 2013].
# Aníbal Ruiz

Aníbal Ruiz Leites (30 de desembre de 1942 - 10 de març de 2017) fou un futbolista i posterior entrenador uruguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 2006 com a seleccionador.

## Referències

* ↑ Fallece el ex seleccionador salvadoreño Aníbal Ruiz Arxivat 2017-12-11 a Wayback Machine. El Gráfico
* ↑ Falleció Aníbal Ruiz, extécnico de la Selecta elsalvador.com
* ↑ «Muere Aníbal Ruíz por infarto en el 'Pirata' Fuente» (en castellà). ESPN Deportes. [Consulta: 11 març 2017].
# Arri (equipament cinematogràfic)

The Arri Group és una companyia proveïdora d'equipament cinematogràfic alemanya.

## Història

Arri es va fundar a Múnic, Alemanya, com Arnold & Richter Cinema Technik en 1917. Va ser batejada així pels cognoms dels seus creadors, August Arnold i Robert Richter, produïen equips, càmeres i il·luminació per a cinema professional. Hermann Simon va esmentar a Arri en el seu llibre Hidden Champions of the 21st Century com un exemple de «Campions ocults».
El 1924, Arnold i Richter van desenvolupar la seva primera càmera cinematogràfica, la petita i portàtil Kinarri 35. El 1937, Arri va introduir el primer obturador de mirall réflex a la seva càmera Arriflex 35, una invenció del seu enginyer per llarg temps Erich Kästner. Aquesta tecnologia utilitzava un mirall rotatori que li permetia a l'operador de càmera tenir una vista lliure de paral·laxi mentre un motor feia funcionar la càmera, al mateix temps que podia enfocar la imatge mirant a través d'un visor de manera similar a una càmera fotogràfica SLR. Aquesta tècnica encara és utilitzada en les càmeres cinematogràfiques. La primera pel·lícula de Hollywood a ser rodada amb una Arriflex va ser La senda tenebrosa, dirigida per Delmer Daves en 1947. A través dels anys es van fabricar més de 17 000 Arriflex 35.
La primera temporada de Twin Peaks (1990), va ser grabada en film de 35mm de Fuji i amb càmeres i objectius Arriflex.
A l'abril de 2016, Arri va adquirir de Sachtler/Vitec Videocom el sistema Artemis d'estabilització de càmeres desenvolupat per Curt O. Schaller.

## Referències

* ↑ Error en el títol o la url.«». Instituto Goethe.
* ↑ Error en el títol o la url.«». Calkovsky.com.
* ↑ Error en el títol o la url.«». schaller-media.de.
* ↑ Error en el títol o la url.«». Studio Daily.
# Antonio Martínez López

Antonio "Toni" Martínez López (nascut el 30 de juny de 1997) és un futbolista professional murcià que juga com a davanter al club de la Primeira Liga FC Porto. Ha representat Espanya a nivell internacional en categories juvenils fins a la sub-19.
Martínez va començar la seva carrera sènior al València Mestalla, abans d'unir-se al West Ham United FC el 2016. Va ser cedit a diversos clubs anglesos i espanyols, després va fitxar pel FC Famalicão el 2019. L'any següent es va incorporar al Porto.

## Referències

* ↑ «Antonio Martínez». Premier League. [Consulta: 17 gener 2018].

## Enllaços externs

* Toni Martínez al web del FC Porto
* Antonio Martínez López a BDFutbol
* Antonio Martínez López, Fitxa a Soccerway
# Arc de Triomf de Palmira

L'Arc de Triomf de Palmira fou un antic arc de l'Època romana, d'uns 2.000 anys d'antiguitat, situat a la part arqueològica de la ciutat de Palmira, a Síria.

## Història i arquitectura

Les inscripcions trobades indicaven que va ser construït el segle ii dC sota mandat de Septimi Sever, probablement per celebrar les victòries de l'emperador romà sobre els partians els darrers anys dels 190. L'arc i les pilastres estaven acuradament tallades, amb motius florals, glans, palmeres, i ornaments geomètrics típics sirians. El seu disseny presentava un trec característic: es van duplicar els dos arcs laterals —portes— que tenia a ambdues bandes i se'ls hi donà una orientació diferent a cada parell per tal de minimitzar l'angle de 30 graus que forma la gran columnata, el carrer principal que creuava la ciutat; tenia dues façanes laterals, amb cada parell dels arcs laterals alineats amb cadascuna de les dues seccions del carrer principal, formant una mena de «V», i així l'arc semblava perpendicular a banda i banda.
El 1980 va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO dins el conjunt «Lloc de Palmira» i el 20 de juny de 2013 es va incloure a tots els llocs sirians a la llista del Patrimoni de la Humanitat en perill per alertar sobre els riscos a què estaven exposats a causa de la Guerra civil siriana. L'octubre de l'any 2015 fou dinamitat i destruït per l'Estat Islàmic.

## Referències

* 1 2 3 Lawrenson, 2010, p. 99.
* ↑ «Estat Islàmic destrueix l'Arc del Triomf de Palmira». ccma.cat. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [Consulta: 9 octubre 2015].
* 1 2 MARTINE LAROCHE, JOUBERT. «VIDEO. Syrie : l'Etat islamique détruit l'Arc de triomphe de Palmyre». FRANCE 2. Francetv. [Consulta: 9 octubre 2015].
* 1 2 3 Darke, 2010, p. 271.
* 1 2 Piperno, Roberto. «Palmyra - The Colonnade». romeartlover.it. [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ Millin, Noel i Warens, 1799, p. 413.
* ↑ «Site of Palmyra». World Heritage List. UNESCO.
* ↑ «Syria’s Six World Heritage sites placed on List of World Heritage in Danger». Media Services, World Heritage 37th Session. UNESCO.
* ↑ «L'Estat Islàmic destrueix l'Arc de Triomf de Palmira». Ara. [Consulta: 9 octubre 2015].

## Bibliografia

* Darke, Diana. Syria. Bradt Travel Guides, 2010. ISBN 9781841623146.
* Lawrenson, Brian. Following Marco Polo's Silk Road. Follow Marco Polos Silk Rd 1, 2010. ISBN 9781439249420 [Consulta: 9 octubre 2015]. Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine.
* Millin, Aubin Louis; Noel, François; Warens, Israel. Magasin encyclopédique: ou Journal des sciences, des lettres et des arts. [s.n.], 1799.
# Antonio Sangüesa Serrano

Antonio Sangüesa Serrano (Palència, 1902 - Sabadell, 1 de juliol de 1986) fou un futbolista espanyol, que desenvolupà la seva carrera a Catalunya, de la dècada de 1930.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem dret. Passà la major part de la seva carrera al CE Sabadell, club on jugà entre 1924 i 1927, i novament entre 1930 i 1937. Fou conegut com la rateta de la Creu Alta i en els seus anys al club guanyà un campionat de Catalunya (1934), fou finalista de la Copa espanyola (1935) i assolí un ascens a Segona Divisió espanyola (1932-33). També jugà al FC Badalona entre 1927 i 1930. També jugà amb la selecció de Catalunya.
Un cop abandonà la pràctica del futbol fou entrenador, dirigint al Sabadell en diverses ocasions, entre elles la temporada 1946-47, en la qual el club acabà cinquè a primera divisió, la millor classificació mai assolida pel club.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1933-34

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Antonio Sangüesa Serrano». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Falleció Antonio Sangüesa». Mundo Deportivo, 02-07-1986. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 02-01-1935 [Consulta: 26 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Assassinats a Carcassona

Assassinats a Carcassona (títol original en francès, Meurtres à Carcassonne) és un telefilm francès del 2015 dirigit per Julien Despaux i emès a France 3. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

La tinent de policia Angélique Demange, obligada a formar equip amb el seu exmarit, Raphaël Leprince, investiga un assassinat comès davant de la basílica de sant Nazari a la ciutat de Carcassona. L'assassí, filmat per una càmera de videovigilància, anava vestit amb una capa brodada amb la creu dels antics templers.
La investigació se centra sobre els successius assassinats de membres d'una mateixa família morts amb divuit anys de diferència amb la mateixa arma. Els dos agents de policia seran conduïts a l'enigmàtic poble de Rènnas, situat no gaire lluny de Carcassona.

## Repartiment

* Rebecca Hampton: Angélique Demange
* Bruno Wolkowitch: Raphaël Leprince
* Bernard Blancan: William Malory
* Michel Voïta: Hugues Dorval
* Vanessa Liautey: Agnès Dorval
* Benjamin Baroche: tinent Antoine
* Piérick Tournier: el substitut Torrez
* Philippe Nahon: el pare Ancel
* Brice Fournier: Samuel Carvalho
* Guilaine Londez: Eliane Carvalho
* Thierry Almon: l'infermer general
* Gilles Matheron: Dr. Vannier
* Sophie Chenko: Françoise Delerue
* Véronique Merveille: Solange Dorval

## Referències

* ↑ Site de la Dépêche du Midi, page sur consacré au téléfilm
* ↑ «Assassinats a Carcassona». ésAdir. [Consulta: 15 octubre 2023].
* ↑ Site lindependant.fr, article "Après Carcassonne, le tournage du film policier se poursuit à Rennes-le-Château".
* ↑ Site francetvinfo.fr, article "Bruno Wolkowich et Rebecca Hampton tournent Meurtres à... Carcassonne".
# Ariadna Peya Rigolfas

Ariadna Peya Rigolfas (Palafrugell, Baix Empordà, 1984) és una ballarina, coreògrafa i docent catalana. Es va formar en dansa a Barcelona i ha realitzat cursos addicionals a Nova York, Londres, Cuba, Israel i Berlín amb coreògrafs internacionals. També ha completat la seva formació amb cursos d'interpretació i de piano.
És una apassionada del moviment i la creació. En conseqüència, amb el temps ha desenvolupat un llenguatge propi, fort, passional i poètic. El seu treball està vinculat a la música i a la barreja de llenguatges escènics. Porta 17 anys en la docència. Ha impartir classes a Catalunya, Madrid i L'Havana (Renata Ramos, Elite Dance, DanceEscool, Anagarycia, Eòlia, Memory, NunArt, ESART, entre d'altres).
Ariadna Peya busca reforçar els seus ideals per mitjà de les seves obres. No amaga la seva lluita oberta per tal de fer visibles alguns tabús socials i combatre els estigmes injustos. En general, el seu moviment es basa en una consciència molt forta a un triple nivell: social, de classe i de gènere. Amb la seva germana Clara Peya, forma part de la companyia Les Impuxibles. El seu paper més rellevant i aclamat és la coreografia creada per a l'obra Maremar de Dagoll Dagom, un espectacle musical amb lletres inspirades en les cançons de Lluís Llach en Pericles, el príncep de Tiro, de William Shakespeare.
Ha treballat com a ballarina en els musicals Grease, el musical de tu vida, Flashdance i Vinegar Dances.
Ariadna Peya es cofundadora de la companyia de teatre-dansa i música en directe Les Impuxibles, juntament amb la seva germana Clara. Les Impuxibles és el resultat de la fusió artística d'una coreògrafa i una pianista. Treballa la barreja de llenguatges, la recerca que fusiona música i moviment amb altres disciplines escèniques. El compromís social és la clau del projecte, l'oportunitat de fer de l'art un altaveu de denúncia i canvi social en la lluita per la igualtat.
Les Impuxibles han treballat amb creadores com Carla Rovira, Marc Rosich, Judith Pujol, Virginia García, Míriam Escurriola, Bel Olid, Arantza López, Laura Vilar i Maria Velasco, entre d'altres. El seu últim treball és Suite toc núm 6, una co-producció amb la Sala Beckett

## Referències

* ↑ «Clara i Ariadna Peya». Diari ARA. [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ «Entrevista a Ariadna Peya de Les Impuxibles». Obertament. [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ «Ariadna Peya: «Lluito perquè la dansa mai estigui al darrere de la resta»». Teatre Barcelona (Iván F. Mula). [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ «Dagoll Dagom: Maremar». Teatre Barcelona. [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ «Mercè Martínez i Ariadna Peya parlen sobre ‘Maremar’ a l'Àrtic». Betevé. [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ «Ariadna Peya». CCCB, 23-07-2019. [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ «Suite TOC núm 6 de Les Impuxibles, Judith Pujol y María Velasco». Sala Beckett. [Consulta: 22 octubre 2019].
# Art mobiliari

Dins del camp d'estudi de l'art prehistòric, les locucions art moble o art mobiliari s'empren indistintament per designar qualsevol obra d'art de dimensions limitades i manejables, és a dir, que poden ser transportats per l'ésser humà.
El concepte d'art mobiliari es contraposa, doncs, amb el d'art parietal que no es pot traslladar perquè està realitzat sobre els murs o les roques (art rupestre). Tampoc ha de considerar-se art moble a les peces de grans proporcions com les esteles o els megàlits.
Conseqüentment, l'art moble és molt divers, ja que no només comprèn creacions exclusivament artístiques (com estatuetes o ornaments), sinó també objectes funcionals, eines i útils decorats. Així, podem trobar l'art moble paleolític que inclou plaquetes gravades, venus paleolítiques, ornaments, arpons, sagetes o propulsors decorats, per exemple. A l'epipaleolític europeu són molt característics també els còdols pintats aziliencs.
En el neolític apareixen, a més, objectes de fang cuit (és a dir, atuells decorats, figuretes de ceràmica...), ídols, teixits, estores amb motius geomètrics o figuratius, etc.
A l'Edat dels Metalls, s'afegeixen a tots aquests elements objectes metàl·lics, peces sumptuàries i rituals, fermalls i armes; tot elaborat amb tècniques decoratives enormement sofisticades com el nielat en plata, les filigranes, el repujat, el damasquinat, el model a la cera perduda entre altres tècniques.
* Os gravat, paleolític
* Ídol de pedra, neolític
* Punyal de prestigi, edat del ferro
* Ceràmica decorada, cultura anasazi

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.87. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Aplocheilus dayi

Aplocheilus dayi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: és endèmic de Sri Lanka però també es troba a l'Índia i a Malàisia.

## Referències

* 1 2 «Aplocheilus dayi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Steindachner, F. 1892. Über einige neue und seltene Fischarten aus der ichthyologischen sammlung des k. k. naturhistorischen Hofmuseums. Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 59 (1. abth.): 357-384, Pls. 1-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Aplocheilus

Aplocheilus és un gènere de peixos de la família Aplocheilidae i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Aplocheilus blockii (Arnold, 1911)
* Aplocheilus dayi (Steindachner, 1892)
* Aplocheilus kirchmayeri (Berkenkamp & Etzel, 1986)
* Aplocheilus lineatus (Valenciennes, 1846)
* Aplocheilus panchax (Hamilton, 1822)
* Aplocheilus parvus (Sundara Raj, 1916)
* Aplocheilus werneri (Meinken, 1966)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* McClelland, J. 1839. Indian Cyprinidae. Asiatic Researches v. 19 (pt 2): 217-471, Pls. 37-61.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Moča

Moča és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1208.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 24 desembre 2021].
# Močiar

Močiar és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1305.
# Assessor personal

L'assessor personal és el professional que ajuda a vèncer les dificultats, a resoldre els problemes i a aconseguir els objectius del client. Sovint s'empra el terme anglès "Counseling". La seva tasca es desenvolupa mitjançant entrevistes personals amb el seu client. Proposa un pla d'actuació i en concreta les etapes. També estableix com fer-ne el seguiment. La seva intervenció està orientada a la solució. L'àmbit d'actuació de l'assessorament personal està circumscrit especialment a la vida privada: relacions interpersonals, familiars, laborals, etc. Hi ha altres àmbits d'assessorament com el financer, el fiscal, etc. Aquest procés comporta, de vegades, un creixement personal del client.
Hi ha professions relacionades amb l'assessorament personal, com el coaching personal i la teràpia breu estratègica. L'assessor personal aconsella el client quan considera que fer-ho pot accelerar el procés, per contra, el coach personal treballa perquè sigui el mateix client qui trobi la resposta, aquest treballar per aconseguir l'adonar-se'n pot comportar un major grau de convicció per portar endavant el pla. L'assessor personal entén que el seu client es troba davant una dificultat i el terapeuta entén que el seu client és un pacient.