OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dia de la Música

El Dia de la Música o Festa de la Música és una festa que actualment se celebra en un centenar de països, cada 21 de juny, amb l'inici de l'estiu. L'estat francès vol fer-ne una festa internacional, però no ha arrelat en la major part dels països. És sovint a través de les ambaixades i multinacionals franceses que s'intenta implantar aquesta festa a Europa.
Va ser Jack Lang, Ministre de Cultura francès, qui, el 1982, va celebrar-ne la primera edició a França. Es va popularitzar fins a arribar a celebrar-sea 700 ciutats de 120 països, incloent Xina India, Alemanya, Itàlia, Grècia, Rússia, Austràlia, Peru, Brasil, Equador, Mèxic, Canadà, i els Estats Units.
Allunyant-se dels festivals de música, que acostumen a organitzar-se entorn d'un compositor o un gènere musical determinat, amb una programació seleccionada per un director artístic, la Festa de la Música és abans que res una festa popular gratuïta, que s'obre a tots els participants (amateurs o professionals) que vulguin participar-hi. Tanmateix, a França se l'ha criticat més d'una vegada per haver-se transformat en una espècie de festa per a les discogràfiques, ja que, en efecte, són bàsicament les discogràfiques amb la col·laboració dels canals televisió qui en fan difusió i organitzen concerts. L'esdeveniment combina tots els gèneres musicals i es dirigeix a tota mena de públic, amb l'objectiu de popularitzar la pràctica musical i familiaritzar a tots els joves i adults de totes les condicions socials a través de les diferents expressions musicals. L'aire lliure es converteix en el seu camp d'acció, els carrers, les places, els parcs i els jardins, els patis d'edificis, de museus...

## Referències

* ↑ «Historique de la Fête de la Musique».
* ↑ «BMD Landscaping Resource | Landscapers & Contractors Gardeners News – The Resource For Garden And Landscaping». Arxivat de l'original el 2021-06-16. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Make Music Day».
* ↑ «Marais: les gays privés de Fête de la Musique?», 15-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-01-15.

## Enllaços externs

* The French Culture Ministry's website on the Fête de la Musique
* Fête de la Musique in Germany
# Picot garser frontdaurat

El picot garser frontdaurat (Leiopicus auriceps) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos subtropicals i ciutats de les muntanyes, des de l'Afganistan, cap a l'est, a través del nord del Pakistan i nord-oest de l'Índia fins l'est del Nepal.
# Gruaro

Gruaro (friülès Gruâr) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Venècia, però que històricament forma part del Friül. L'any 2007 tenia 2.734 habitants. Limita amb els municipis de Cinto Caomaggiore, Cordovado (PN), Portogruaro, Sesto al Reghena (PN) i Teglio Veneto.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Stefano Bortolussi | Centredreta |
# Ester Ribera Boter

Ester Ribera Boter (Sant Pol de Mar, Maresme, 26 d’agost de 1979) és una jugadora catalana de vòlei platja.
Llicenciada en Ciències de l'Activitat Física i de l'Esport a l'INEFC, va exercir com preparadora física de diversos equips de voleibol de la Superlliga espanyola masculina. Va debutar al circuit professional l'any 2001, formant parella amb Cati Pol, i posteriorment, amb Berta Antequera, competint al circuit europeu i mundial. Entre d'altres èxits, va aconseguir una medalla de bronze al Campionat d'Europa sub-23, la novena posició als Jocs Europeus de 2015 i diverses medalles als Campionats d'Espanya de voleibol. Entre 2014 i 2016, va formar parella amb Amaranta Fernández, amb la qual va proclamar-se campiona de Catalunya el 2016 i va aconseguir una medalla de bronze als campionats estatals. També va participar al preolímpic per competir als Jocs Olímpics de Rio 2016. Va proclamar-se, per segon cop, campiona de Catalunya el 2018 fent parella amb Lia Merteki,

## Referències

* ↑ «Ester Ribera Boter». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Oltra, Xavi. «Les dues sirenes de la sorra». L'Esportiu, 24-07-2015. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ «Amaranta Fernàndez i Ester Ribera campiones de Catalunya de vòlei platja». El Tot Mataró i Maresme, 05-09-2106. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ «Ribera-Merteki i Tovar-De Mena guanyen el campionat català». L'Esportiu, 12-09-2018. [Consulta: 27 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ester Ribera Boter - Beach Volleyball Database (anglès)
# Exemplar

Un exemplar és cadascuna de les manifestacions físiques concretes, i idèntiques entre si, de què consta una edició, una impressió (o reimpressió), un tiratge, etc. Per exemple: "La primera edició d'aquest llibre consta de deu mil exemplars" (o "té un tiratge de deu mil exemplars"); "Aquest disc ha tingut tant d'èxit que se n'ha venut un milió d'exemplars".

## Exemplar i còpia

Cal distingir entre exemplar i còpia: com en referència a qualsevol altra mena d'objecte, la còpia és una imitació d'un original. Per exemple, d'un de qualsevol dels deu mil exemplars idèntics d'aquella primera edició d'un llibre, hom pot fer una còpia (mecanografiada, o fotocopiada, etc.). Per definició, la còpia no és pas original (ambdós mots són antònims exactes); no és cap dels exemplars de l'edició. I sovint fer còpies és il·legal, a més a més.
Aquest aclariment hauria estat innecessari fa uns anys (almenys pel que fa a llibres, opuscles i revistes), perquè tothom feia la distinció sistemàticament. Darrerament, però, s'ha estès l'anglicisme consistent a dir "còpia" quan caldria dir exemplar. Això es deu a calc inadvertit de l'anglès copy, mot que significa tant 'còpia' com 'exemplar'; és un cas típic de fals amic. En anglès es fa la distinció conceptual, naturalment, però ambdós conceptes s'expressen amb el mateix mot (bé que en determinats contextos el concepte de 'còpia' s'hi expressa com a counterfeit, replica, etc.). En català, en canvi, com en totes les llengües romàniques, aquesta distinció conceptual s'expressa mitjançant l'ús de mots diferents per a cadascun d'aquests conceptes.

## Exemplar i exemple

Paral·lelament, i també entorn del mot exemplar, es produeix una altra mena d'anglicisme consistent a emprar el mot exemplar amb el valor que té en anglès, però no en català (un altre fals amic), és a dir, amb el valor de 'exemple', 'mostra', com quan es diu, erròniament: "Aquesta església és un *exemplar* notable d'arquitectura romànica". L'església en qüestió, evidentment, no és cap "exemplar" de res, però sí que és un (bon) exemple, una mostra (notable) d'arquitectura romànica.

## Exemplar i número

Un tercer error d'ús del mot exemplar, molt recent com els anteriors, consisteix a emprar el mot en comptes de número (de revista, de diari, etc.). Per exemple, a voltes es diu "D'aquesta revista només en va sortir un *exemplar*", quan en realitat es vol dir que només en va sortir un número, el primer, i que tot seguit la publicació s'estroncà. Naturalment, aquell número 1 devia constar d'un cert nombre d'exemplars; crear un exemplar únic d'una revista fóra molt car i bastant absurd.

## Enllaços externs

* Institut d'Estudis Catalans. Diccionari de la llengua catalana. 2a ed.
Viccionari
# Estibiocolumbita

L'estibiocolumbita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la cervantita. Rep el seu nom en al·lusió al seu contingut d'antimoni (stibio-) i la seva similitud amb la columbita.

## Característiques

L'estibiocolumbita és un òxid de fórmula química SbNbO₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els cristalls són prismàtics allargats paral·lelament a [010]; {001} i {101} estriats paral·lelament a [010].La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la estibiocolumbita pertany a «04.De: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars amb cations de mida mitjana; amb diversos poliedres» juntament amb els següents minerals: downeyita, koragoïta, koechlinita, russel·lita, tungstibita, tel·lurita, paratel·lurita, bismutotantalita, bismutocolumbita, cervantita, estibiotantalita, clinocervantita i baddeleyita.

## Formació i jaciments

L'estibiocolumbita és un mineral rar accessori que apareix en pegmatites de granit complexes. Va ser descoberta a la mina Himalaya, al comtat de San Diego (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita a la mina Little Three, també a San Diego, i a Clarence Coil (Colorado, EUA); al Canadà, Itàlia, Moçambic, Noruega, el Pakistan, Polònia, Rússia, Suïssa i el Tajikistan.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: turmalina, beril i lepidolita.

## Referències

* 1 2 3 «Stibiocolumbite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Stibiocolumbite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Grzegorz Stępniak

Grzegorz Stępniak (24 d'abril de 1989) és un ciclista polonès, professional des del 2012 i actualment a l'equip Wibatech 7R Fuji.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Polònia-Ucraïna
* 2011
** Vencedor de 2 etapes a la Polònia-Ucraïna
* 2012
** Vencedor de 2 etapes al Bałtyk-Karkonosze Tour
** Vencedor d'una etapa a la Dookola Mazowsza
* 2013
** Vencedor de 4 etapes al Bałtyk-Karkonosze Tour
** Vencedor de 2 etapes a la Dookola Mazowsza
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics
* 2015
** 1r a la Dookola Mazowsza
** Vencedor d'una etapa al Bałtyk-Karkonosze Tour
* 2016
** 1r a la Volta a Estònia i vencedor d'una etapa
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Szlakiem walk Major Hubal
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics
* 2018
** 1r a la Volta a Estònia
* 2019
** Vencedor d'una etapa a la Szlakiem Walk Majora Hubala

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Estibiocolusita

L'estibiocolusita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la germanita. Rep el nom del grec stibi, com s'anomena l'antimoni, i per la seva relació amb la colusita.

## Característiques

L'estibiocolusita és un sulfur de fórmula química Cu$_{13}$V₄(Sb,Sn,As)₃S$_{16}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1991. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la colusita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estibiocolusita pertany a «02.CB - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Zn, Fe, Cu, Ag, etc.» juntament amb els següents minerals: coloradoïta, hawleyita, metacinabri, polhemusita, sakuraiïta, esfalerita, stil·leïta, tiemannita, rudashevskyita, calcopirita, eskebornita, gal·lita, haycockita, lenaïta, mooihoekita, putoranita, roquesita, talnakhita, laforêtita, černýita, ferrokesterita, hocartita, idaïta, kesterita, kuramita, mohita, pirquitasita, estannita, estannoidita, velikita, chatkalita, mawsonita, colusita, germanita, germanocolusita, nekrasovita, ovamboïta, maikainita, hemusita, kiddcreekita, polkovicita, renierita, vinciennita, morozeviczita, catamarcaïta, lautita, cadmoselita, greenockita, wurtzita, rambergita, buseckita, cubanita, isocubanita, picotpaulita, raguinita, argentopirita, sternbergita, sulvanita, vulcanita, empressita i muthmannita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a les mostres trobades en dos indrets: la mina d'or i coure de Chelopech, a la província de Sofia (Bulgària), i al dipsit d'or de Kairagach, a la regió d'Angren, a l'Uzbekistan. Posteriorment també ha estat descrita al departament grec de Thraki i a prop de la ciutat japonesa de Sapporo.

## Referències

* ↑ «Stibiocolusite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2018].
# Gulkana

Gulkana és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 88 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gulkana tenia 88 habitants, 33 habitatges, i 19 famílies La densitat de població era de 0,9 habitants/km².
Dels 33 habitatges en un 36,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 27,3% hi vivien parelles casades, en un 30,3% dones solteres, i en un 42,4% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,2% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones hi havia 95,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.875 $ i la renda mediana per família de 27.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.833 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 13.548 $. Aproximadament el 35,3% de les famílies i el 40,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gulkana». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gulkana». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Estibiopal·ladinita

L'estibiopal·ladinita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de l'arsenopal·ladinita. Rep el seu nom de la seva composició química, del grec stibi-, antimoni, i palladium, pal·ladi.

## Característiques

L'estibiopal·ladinita és un sulfur de fórmula química Pd₅Sb₂. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Forma cristalls hexagonals prims o tabulars de fins a 200 micres. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estibiopal·ladinita pertany a «02.AC: Aliatges de metal·loides amb PGE» juntament amb els següents minerals: atheneïta, vincentita, arsenopal·ladinita, mertieïta-II, stillwaterita, isomertieïta, mertieïta-I, miessiïta, palarstanur, menshikovita, majakita, pal·ladoarsenur, pal·ladobismutarsenur, pal·ladodimita, rodarsenur, naldrettita, polkanovita, genkinita, ungavaïta, polarita, borishanskiïta, froodita i iridarsenita.

## Formació i jaciments

És un component poc habitual dels dipòsits de platí. Sol trobar-se associada a altres minerals com: braggita, cooperita, mertieïta-II, sperrylita, genkinita, platarsita, cromita, calcopirita, pentlandita, pirrotina, geversita, or natiu, violarita o aliatges de platí, ferro, coure i níquel. Va ser descoberta l'any 1927 a la granja Tweefontein, a Mokopane (Limpopo, Sud-àfrica). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a Vimbodí i Poblet, a Montblanc i a L'Espluga de Francolí.

## Referències

* ↑ «Stibiopalladinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 febrer 2016].
* ↑ «Stibiopalladinite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 3 febrer 2016].
* ↑ Bareche, Eugeni. Els minerals de Catalunya: segle XX. Barcelona: Grup Mineralògic Català, 2006, p. 269. ISBN 84-609-9071-0 [Consulta: 12 desembre 2023].
# Coll de Can Maçana

El Coll de Can Maçana es troba al massís de Montserrat (Catalunya), el qual és un dels passos més emprats per franquejar la barrera natural existent entre les comarques de l'Anoia i el Bages.

## Descripció

Actualment, l'accés a aquest coll és molt fàcil (només cal agafar un vehicle i seguir la carretera BP-1101), però antigament la gent sortia des del Bruc (al vessant sud) o Marganell (al vessant nord) i pujava fins al coll a peu o amb carro. Al coll de Can Maçana, hi trobarem molts elements propis de la civilització: àrea de pícnic, pàrquing, la masia abandonada de Can Maçana, panells informatius, etc., la qual cosa pot ésser una mica estressant després de tant de bosc. Des d'ací es poden començar moltes excursions pels encontorns d'aquell coll (Sant Pau Vell, la Roca Foradada, les Agulles, etc.).

## Accés

Cal sortir del Bruc en direcció (Lleida), passar el monument del timbaler deixant l'estàtua a l'esquerra i dirigir-se al Bruc de Dalt. Travessem les cases fins on s'acaba l'asfalt i aparquem el cotxe. Seguim a peu la pista forestal que travessa el torrent de l'Illa, punt en el qual el camí fa un tomb a la dreta. Al trencall, agafem el camí del Bruc als Pallers, que és la pista que surt a l'esquerra. Anem pujant pel bosc fins a arribar a una cruïlla de quatre camins (cota 633 m). Seguint recte amunt, trobarem dues bifurcacions. En la primera, agafem la pista de l'esquerra i, en la segona, la de la dreta, que ens portarà al principi del camí de la Roca Foradada. Girem a l'esquerra i baixem fins a Can Maçana. Tornem al Bruc desfent el camí de pujada.

## Referències

* 1 2 3 Balcells i Badia, David, 2014. Montserrat: 50 indrets amb encant. Valls: Cossetània Edicions. Col·lecció Khroma, 12. ISBN 9788490342084. Pàgs. 40-41.

## Enllaços externs

* Xino Xano. Excursions per a no excursionistes - Per les Agulles de Montserrat. Can Maçana-Can Maçana (català)
* Zona de pícnic de l'àrea del Coll de Can Maçana, El Bruc, Anoia (català)
# Dorilàimides

Els dorilàimides (Dorylaimida) són un ordre de nematodes.

## Famílies

* Actinolaimidae
* Alaimidae
* Anatonchidae
* Bathyodontidae
* Belondiridae
* Campgdoridae
* Carcharolaimidae
* Cobbonchidae
* Diphterophoridae
* Dorylaimidae
* Iotonchusidae
* Leptonchidae
* Longidoridae
* Mononchidae
* Mononchulidae
* Nygolaimellidae
* Nygolaimidae
* Opailaimidae
* Oxydiridae
* Trachypleurosidae
* Trichodoridae
* Tylencholaimellidae

## Referències

* ↑ «Els nematodes». A: Història natural dels Països Catalans [Consulta: 25 maig 2020].
# Portal d'en Bonet (Rocafort de Queralt)

El Portal d'en Bonet és una obra de Rocafort de Queralt (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes de l'antic cos emmurallat de la vila per la banda del castell, en el punt més alt del nucli. El seu perímetre, a més de circumcidar el poble, emmarca el castell de Rocafort fet pels seus actuals propietaris, la família Bonet. La muralla, amb emmerletat i cantoneres de guaita molt reformats, segueix fins al portal de Conesa, del Groc, o de Cal Joan Fuster, una de les portes d'accés a la vila juntament amb el portal d'en Bonet o de Sarral. El primer es troba al carrer de la Font i és d'arc rebaixat; el segon es troba al carrer Llibertat, unint dos edificis pertanyents a la família Bonet. D'arc de mig punt adovellat, és molt similar en proporcions i factura als portals d'altres pobles de la zona. Al capdamunt queden les restes dels suports d'un matacà. Pel cantó del carrer de la Llibertat resten les dovelles d'un arc de contenció o d'una antiga obertura.

## Referències

* ↑ «Portal d'en Bonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Portal d'en Bonet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Greenville (Alabama)

Greenville és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 7.228 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greenville tenia 7.228 habitants, 2.919 habitatges, i 1.929 famílies. La densitat de població era de 132 habitants/km².
Dels 2.919 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,6% hi vivien parelles casades, en un 23,9% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 80,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.106 $ i la renda mediana per família de 27.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.236 $ mentre que les dones 20.125 $. La renda per capita de la població era de 17.439 $. Aproximadament el 24,8% de les famílies i el 30,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Faber-Castell

Faber-Castell és una de les companyies alemanyes més antigues, fabricant d'útils escolars. Es va iniciar com un taller de fusteria fundat el 1761 per Steven Luksvork, en Stein, prop de Nuremberg. Va ser llavors quan el baró Lothar von Faber va convertir el llapis en el primer útil d'escriptura amb marca del món. El matrimoni de la seua neta i hereva universal, la baronessa Ottilie von Faber, amb el comte Alexander zu Castel-Rüdenhausen, va donar lloc al naixement de la marca Faber-Castell. Avui dia, Faber-Castell continua sota possessió de la mateixa família, la vuitena generació des del seu fundador. La companyia és ben coneguda en Alemanya, on s'aprèn a escriure amb llapis i plomes Faber-Castell. Internacionalment, compta amb una sòlida reputació pels seus materials de dibuix i escriptura d'alta qualitat. "El llapis està íntimament lligat a la nostra cultura i s'ha convertit en imprescindible per a la ciència i l'art." va proclamar Johann von Faber en 1898.
Tots els productes de Faber-Castell són manufacturats utilitzant processos i materials ecològics i ambientalment sostenibles. Per exemple, la companyia només utilitza fusta del seu propi bosc dins d'un projecte de reforestació i conservació en Brasil, on es planten i conreen els seus propis arbres en àrees que estaven desforestades i subjectes a l'erosió. Faber-Castell fins i tot recicla la deixalla de la producció de llapis per a utilitzar-los en adobar el sòl.

## Referències

* ↑ "Nuremberg. Si no ha estat en Nuremberg, !com pot dir que coneix Alemanya !", pàg. 15, Congress- und Tourismuszentrale Nürnberg 2000
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.219. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* «Historia del grupo Faber-Castell». Arxivat de l'original el 2010-04-21. [Consulta: 15 juny 2010].
# Coll de Cap de Dalt

El Coll de Cap de Dalt és una collada situada a 2.064,4 metres d'altitud al límit dels termes municipals de Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà i Cabó, a l'Alt Urgell. És en territori de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Es troba a l'extrem nord-est del terme municipal, a la part mitjana de la Serra de Boumort; és al nord-est del Coll de la Creueta de Boumort, al nord del Forat de Coma de Castell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya