OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ranxeria Big Lagoon

La ranxeria Big Lagoon és una tribu reconeguda federalment d'amerindis yuroks i tolowa. Està situada al comtat de Humboldt (Califòrnia), i la seu tribal es troba a Arcata.

## Govern

La tribu va ser reconeguda per primera vegada pel govern federal dels Estats Units el 10 de juliol de 1918. La inscripció tribal enrollment es basa en un quàntum de sang mínim d'1/8 i descendència lineal del Pla de Distribució dels Actius de la Ranxeria Big Lagoon, creat el 3 de gener de 1968. La tribu té 24 membres registrats.

## Reserva

La ranxeria Big Lagoon fou establida en 1918. Té una superfície de 20 acres (81.000 metres quadrats) i és adjacent al Big Lagoon, un bell canal, situat 48 kilòmetres al nord d'Eureka (Califòrnia). També es troba adjacent a la comunitat no incorporada de Big Lagoon. Vuit famílies resideixen a la reserva. La tribu ha estat capaç de millorar les instal·lacions locals d'aigua i el sistema de carreteres en la reserva.

## Desenvolupament econòmic

A causa de l'ambient d'alta sensibilitat de la reserva, la tribu ha acordat amb l'Estat de Califòrnia que no es desenvolupi la reserva. En canvi, la tribu s'ha associat amb la Banda Los Coyots d'indis cahuilla i cupeño d'explotar el Barstow Casino and Resort a Barstow (Califòrnia).
L'històric Hotel Arcata a Arcata és propietat i és explotat per la ranxeria Big Lagoon.

## Notes

* ↑ "Reservation Populations and Tribal Enrollments (Estimates)." SDSU Library and Information Access. 2010 (retrieved 17 May 2010)
* 1 2 3 4 Big Lagoon Rancheria Historical Background. Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine. The Barstow Casino & Resort. (retrieved 24 Feb 2009)
* ↑ Constitució de la Ranxeria Big Lagoon. Arxivat 2008-11-28 a Wayback Machine. 1985 (retrieved 24 Feb 2009)
* ↑ California Indians and Their Reservations. Arxivat 2010-01-10 a Wayback Machine. San Diego State University Library and Information Access. 2009 (retrieved 24 Feb 2009)
* ↑ Pritzker, 161

## Referències

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.

## Enllaços externs

* Constitució de la ranxeria Big Lagoon Arxivat 2008-11-28 a Wayback Machine.
# Ranxeria Cedarville

La ranxeria Cedarville és una tribu reconeguda federalment del poble paiute del nord al comtat de Modoc (Califòrnia).

## Govern

La seu de la ranxeria Cedarville es troba a Alturas (Califòrnia), que es troba vint milles a l'oest de Cedarville. Està regida per un consell tribal escollit democràticament per un període de tres anys. 26 rancheria population (2011) Cherie Rhoades deté actualment el càrrec de portaveu tribal.

## Reserva

Cedarville és una ranxeria reconeguda federalment amb una àrea de 20 acres. Fou fundada en 1914 però només hi havia sis resident en 17 acres en 1990. El cens de 2010 registrava 13 habitants. Es troba en la comunitat no incorporada de Cedarville.

## Notes

* 1 2 3 "Cedarville Rancheria." SDSU: California Indians and Their Reservations. 2011. Retrieved 28 June 2012.
* ↑ "Cedarville Rancheria Tribal History." Cedarville Rancheria. 28 June 2012.
* ↑ "Tribal Directory." national Congress of American Indians. Retrieved 28 June 2012.
* ↑ Pritzker 227

## Referències

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Enllaços externs

* Cedarville Rancheria, web oficial
* Constitució i lleis de la ranxeria Cedarville Arxivat 2013-01-06 a Wayback Machine., Native American Rights Fund
# Qabus ibn al-Mundhir

Qabus ibn al-Múndhir —àrab: قابوس بن المنذر, Qābūs b. al-Munḏir— fou rei làkhmida d'al-Hira i l'Aràbia sassànida. Va succeir el seu germà Amr III ibn Hind quan aquest fou assassinat el 569. Se sap que després del 561 va dirigir diverses expedicions contra la frontera romana d'Orient, tot i que el tractat de pau d'aquell any especificava que no s'havien de fer atacs. La lluita fou paral·lela a la del seu germà el rei Amr III, del qual va actuar aparentment com un general en cap de l'exèrcit.
Poc després de pujar al tron fou derrotat el 570 pel gassànida al-Múndhir III ibn al-Hàrith (569-581) prop d'al-Hira, segurament en l'anomenada batalla d'Ayn Ubagh. El 572 els perses van ocupar Aràbia del sud, i ben segur que Qabus hi va participar més o menys directament.
Segons algunes fonts només va regnar quatre anys i el va succeir vers 573 el persa Feshart Ouzayd. Altres allarguen el seu regnat fins al 577.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 637
* The History of Al-Ṭabarī, Volume V: The Sāsānids, the Byzantines, the Lakhmids, and Yemen. State University of New York Press, 1999, p. 370–371. ISBN 978-0-7914-4355-2.
* Martindale, John R.; Jones, A.H.M.; Morris, John. The Prosopography of the Later Roman Empire: Volume III, AD 527–641. Cambridge University Press, 1992, p. 258. ISBN 0-521-20160-8.
# Queris

Queris, en llatí Chaeris, en grec antic Χαίρις, fou un escriptor grecoromà, pare d'Apol·loni, també escriptor. Se'l cita en diverses ocasions en escolis sobre Homer, Píndar i Aristòfanes. Probablement era contemporani de Diodor de Tars.

## Referències

* ↑ Montanari, Franco (Pisa). "Chaeris." Brill's New Pauly. Antiquity volumes editat per: Hubert Cancik i Helmuth Schneider. Brill Online, 2012
* ↑ 3.Chaeris a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 679
# Raimon Bistortz d'Arle

Raimon Bistortz d'Arle (fl. primer terç del segle xiii) fou un trobador occità originari d'Arle. Se'n conserven cinc composicions.

## Vida

No es tenen gaires notícies d'aquest trobador originari d'Arle. En alguna de les seves cançons lloa Constança, filla d'Azzo VII d'Este (1205-1264) i de Joana de Puglia.

## Obra

* (416,1) Aissi col fortz castels ben establitz (cançó)
* (416,2) Aissi com arditz entendenz (cançó)
* (416,3) Ar agues eu dompna uostras beutaz (cobla)
* (416,4) A vos, meillz de meill, qu'om ve (cançó)
* (416,5) Qui uol uezer bel cors e benestan (cançó)

## Referències

* ↑ Alfred Jeanroy, La poésie lyrique des troubadours, 1934-1935 (i reedicions), p. 247-248
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Jean-Claude Rivière, Raimon Bistortz d'Arles (traducció en provençal modern per Philippe Blanchet) in: L'Astrado 21 (1986), pp. 29-72
* Francesco Branciforti, Per il canzoniere di Raimon Bistortz d'Arles, in: Messana, Rassegna di Studi Filologici Linguistici e Storici, nuova serie, 4 (1990), p. 197-227

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle: Niemeyer, 1933 [Raimon Bistortz d'Arle és el número PC 146]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-416/416%20-%20Raimon%20Bistortz.htm
# Raimon Carrasco i Azemar

Raimon Carrasco i Azemar (Barcelona, 17 de febrer 1924 – Barcelona, 20 de març de 2022) va ser un empresari català, fill de Manuel Carrasco i Formiguera i Pilar Azemar i Puig de la Bellacasa. Va presidir el Futbol Club Barcelona, Banca Catalana i la Fundació Enciclopèdia Catalana. És germà de Rosa Maria Carrasco i Azemar.

## Biografia

Es graduà a l'IESE i s'inicià en el món empresarial com a director de Compañía de Industrias Agrícolas, vicepresident del Banc Industrial de Catalunya (BIC) i de la companyia química Sinorgan, alhora que fou conseller de Liga Financiera, de FECSA, de la Constructura Ribas y Pradell i de l'asseguradora Chasyr.
Fou un dels artífex de la modernització de les Cambres de Comerç, Indústria i Navegació el 1966. Fou directiu del FC Barcelona del 1969 al 1977 sota la presidència d'Agustí Montal i Costa, i president accidental del club de 18 de desembre de 1977 a l'1 de juliol de 1978, quan se celebraren les primeres eleccions democràtiques del club després del franquisme on va guanyar Josep Lluís Núñez.
Alhora, milità a UDC (tot i que no ocupà cap càrrec destacat) i fou un dels directius i darrer president de Banca Catalana (1965-1981). El 17 de novembre de 1974 participà en la fundació de Convergència Democràtica de Catalunya al monestir de Montserrat. Fou president de la Fundació Enciclopèdia Catalana de 1996 a 2006, membre de la Fundació de la UPC i membre de la junta directiva d'Òmnium Cultural. També va ser secretari de la Fundació Institut Guttmann i va continuar vinculat al FC Barcelona com a membre del Consell Assessor de la Junta Directiva i a Òmnium Cultural com a president del Consell de Fundadors i Antics Directius de l'entitat.
L'any 2013 fou distingit amb la Creu de Sant Jordi.

### Títols aconseguits

* Secció de futbol: 1 títol
   * 1 Copa del Rei: 1977-1978.
* Secció de bàsquet: 1 títol
   * 1 Copa del Rei: 1977-1978.
* Secció d'Hoquei sobre patins: 3 títols
   * 1 OK Lliga: 1977-1978.
   * 1 Copa del Rei: 1977-1978.
   * 1 Copa d'Europa: 1977-1978.

## Referències

* ↑ «Fallece Raimon Carrasco, fundador de Demòcrates y expresidente del Barça a los 98 años». Europa Press, 20-03-2022 [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Lainz, Lluís. De portes endins. Roca Editorial, p. 41. ISBN 978-84-15242-38-3.
* ↑ «L'escriptor Narcís Comadira, el professor Romà Gubern i l'actriu Asunción Balaguer, Creus de Sant Jordi». Ara, 30-04-2013 [Consulta: 30 abril 2013].

## Enllaços externs

* Notícia a El País sobre la implicació de Raimon Carrasco en el Cas Banca Catalana
* Raimon Carrasco al web del FC Barcelona Arxivat 2008-06-29 a Wayback Machine.
# Ramon Sala

* No s'ha de confondre amb Ramon Sales o Ramon Salas.
Ramon Sala és el nom dels següents personatges:
* Ramon Sala i Camps (Vic, Osona, 1934 – 1997), teòleg
* Ramon Sala i Canadell (Castellfollit de la Roca, Garrotxa, 1934 – Barcelona, 2008), polític i industrial català
* Ramon Sala i Fugurull (la Torre d'Oristà, 1823 - Vic, 1899), religiós vigatà
* Ramon Sala i Vallhonrat (Terrassa, 1971) jugador d'hoquei sobre herba català guanyador d'una medalla olímpica
* Ramon Sala, historiador vallespirenc, professor a la Universitat de Perpinyà.
# Ramon Sala (músic)

Ramon Sala fou un escolà cantor de l'Església de Sant Esteve d'Olot i alumne del mestre de capella Josep Regordosa.
Juntament amb Josep Bilaró, Pau Coderch, Marià Pal, Anton Pont, Joaquim Sala i Pere Serrat, apareix mencionat en els mansucrits d'entre els anys 1783 i 1788.
També va liderar l'anomenada "cobla de Ramon Sala" al llarg del segle xix. En presència del mestre de capella Anglada, el 10 de desembre de 1839 rebia a l’ofici de la festivitat de la Concepció:
“per aver tocat, deu musichs lo / offisi del die 8 de 10bre 9ll 7s 6 y ab obliga-/ció de tocar 4 Musichs als dia de la comunio".
Aquest nombre es repetí el 1841. Aquell any els pabordes de la Purissima Concepció pagaren les despeses “per deu musichs al Ofici” i Ramon Sala rebé dels pabordes de la Confraria dels Mitgers 7 lliures 17 sous i 6 diners “per las dos Coplas de musichs / per aver tocat al offisi de la Consepsió. / ap l'obligació de tocar 4 musichs a la Comunio”. Es conserven els rebuts de Ramon Sala dels anys 1817, 1827, 1839, 1840 i 1841, entre d'altres músics que també comandaven cobles actives a Olot.

## Referències

* 1 2 3 4 Gregori i Cifré, Josep M.; Monells, Carme «Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012.
# Lluís Alegre Fainé

Lluís Alegre Fainé (Manresa, 1941 – 30 de maig de 2013). Activista cultural, sindicalista i militant independentista. El 1962 fou administrador de la Festa de la Llum, de Manresa. Durant el franquisme va militar a la Comissió de Promoció Política, plataforma d'esquerres que es va convertir després en Unió Socialista del Bages. El 1970 va participar en la creació del nucli comarcal del Partit Socialista d'Alliberament Nacional (PSAN), al si del qual va impulsar la sectorial del Front Sindical juntament amb Josep Ribas i altres. El 1977 va impulsar la creació al Bages del sindicat Col·lectius de Treballadors (CCTT) i va aconseguir una implantació notable en el seu sector: la cinteria tèxtil. Va participar igualment en plataformes locals de defensa dels drets civils i s'havia presentat els anys 80 a les llistes de Nacionalistes d'Esquerres. I, havent après les llengües àrab i amazic, es va dedicar els últims anys a l'acollida de persones nouvingudes i a l'ensenyament del català, a través de Càritas Manresa, per a aquests nous catalans.

## Referències

* ↑ «Moren Sorinas, Pardo, Mestres, Bellorbí i Alegre» ( PDF) p. 6. El Pou. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ Meroño, Pere, 1959-. Història del sindicalisme nacional als països catalanas (del SOCC a la COS), 1958-1989 : crònica d'una anormalitat. 1. ed. Tarragona: Edicions El Mèdol, 2001, p. 60 i 61. ISBN 84-95559-24-2.
* ↑ La Transició : 1975-1983.. Manresa: Parcir, 1995-1997, p. 278. ISBN 84-86538-31-9.
* ↑ «DOGC Candidatures Parlament de Catalunya 1980». [Consulta: 25 abril 2020].
# Horine

Horine és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons l'estimació del juliol de 2007 tenia 1.002 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Horine tenia 923 habitants, 335 habitatges, i 254 famílies. La densitat de població era de 429,4 habitants per km².
Dels 335 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,8% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 19,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.676 $ i la renda mediana per família de 41.593 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.009 $ mentre que les dones 20.417 $. La renda per capita de la població era de 17.366 $. Entorn del 3,4% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Horine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Horine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Sant Antoni de Pàdua de Vilesa

Sant Antoni de Pàdua de Vilesa és la capella de l'antiga caseria de Vilesa, a l'antic terme municipal de Baén i a l'actual de Baix Pallars, dins la comarca del Pallars Sobirà.
És una església edificada a l'edat moderna, al segle xviii, i està situada a la mateixa caseria de Vilesa.
És un temple petit, d'una sola nau, amb absis quadrat sense destacar del conjunt.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. XVI, pàg. 91. Madrid: Imprenta del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de D. Pascual Madoz, 1850. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Baén». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Antoni de Pàdua de Vilesa en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Lliga Federal d'Acció Ruralista

La Lliga Federal d'Acció Ruralista, abreujada LFAR, fou un sector social i polític conservador de l'Uruguai, actiu durant la segona meitat del segle xx.
L'economia uruguaiana funcionava des dels anys 1930 amb un model de substitució d'importacions. Es van anar cometent errors que es van manifestar negativament en l'economia; en particular, es va començar a sentir les conseqüències de les transferències del sector ramader a l'urbà, el que unit amb la caiguda dels preus de la llana després de finalitzada la guerra amb Corea, afectaven la relació govern–ramaders. Es va crear així, el 1951, la Lliga Federal d'Acció Ruralista.
Alguns dels seus principals integrants van ser els expresidents Benito Nardone Cetrulo i Faustino Harrison, així com l'exministra i senadora socialista Alba Roballo. Molts d'aquests militants van ocupar càrrecs importants durant el primer govern col·legiat del Partit Nacional. De fet, Nardone va acompanyar al nacionalista Luis Alberto de Herrera per les eleccions generals del 1958.
Amb la presidència de Nardone, va començar un trasllat de riqueses cap al sector agrari i una desarticulació dels mecanismes intervencionistes de l'Estat. No obstant això, el CNG no va poder revertir clarament la transferència de recursos del mitjà rural a l'urbà. Aquest incident es va agreujar amb la mort del mateix Nardone, que va suposar també la pèrdua constant d'identitat del partit i la seva posterior dissolució en dos corrents i moviments principals i diferents: l'esquerrana Unió Popular i la dretana Unión Nacional Reeleccionista, liderada per Jorge Pacheco Areco i el futur president Juan María Bordaberry Arocena.

## Referències

* ↑ (castellà) Sigles Arxivat 2009-04-11 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Per comprendre l'estructura política a l'Uruguai
# Boees

Boees (en llatí Boeae, en grec antic Βοιαί) també anomenada Boia (Βοία) era una ciutat de Lacònia situada entre els promontoris de Malea i Onugnathos, a la badia anomenada Boiatikos Kolpos (Boeaticus Sinus).
La ciutat segons la llegenda va ser fundada per Boeus un dels heràclides, que va portar colons d'Etis, Afrodísia i Side. Més tard va pertànyer als Eleutero-laconis. Pausànies la va visitar i menciona el temple d'Apol·lo, el d'Asclepi i Higiea i el de Serapis i Isis. També en parlen Estrabó, Polibi i Plini el Vell. Les seves restes són prop de l'actual Vatika.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Boeae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 desembre 2020].
# Boehmita

La boehmita o böhmita és un mineral de la classe dels hidròxids. Rep el seu nom del Johann Böhm (1895-1952), un químic i físic alemany que va ser el primer a estudiar-la. Va ser descrita per primera vegada a Mas Rouge, Les Baux-de-Provence, Bouches-du-Rhône, França.

## Característiques

La boehmita és un hidròxid d'òxid d'alumini, un component important de la bauxita. És dimorf de la diàspora i isostructural amb la lepidocrocita. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic bipiramidal i el seu hàbit és típicament massiu. És de color blanc amb tons de grocs, verds, marró o vermell a causa de les impureses. Té una brillantor vítria a nacrada, una duresa de 3 a 3,5 a l'escala de Mohs i un pes específic de 3,00 a 3,07.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la boehmita pertany a «04.FE - Hidròxids (sense V o U) amb OH, sense H2O; làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: amakinita, brucita, portlandita, pirocroïta, theofrastita, bayerita, doyleïta, gibbsita, nordstrandita, lepidocrocita, grimaldiita, heterogenita, feitknechtita, litioforita, quenselita, ferrihidrita, feroxyhyta, vernadita i quetzalcoatlita.

## Formació i jaciments

La boehmita es troba en laterites tropicals i en bauxites desenvolupades sobre una base rocosa d'alumini-silicat. També es produeix com a producte d'alteració hidrotermal del corindó i de la nefelina. Es troba amb caolinita, gibbsita i diàspora en dipòsits de bauxita, i amb nefelina, gibbsita, diàspor, natrolita i analcima en pegmatites nefelines.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Pilar (Alòs de Balaguer, Noguera), a Peramola (Alt Urgell) i a Sant Joan de Mediona (Pontons, Alt Penedès).

## Referències

* ↑ «Böhmite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 març 2014].
* ↑ Garrido, Josep Lluís; Ybarra, Joan Manuel. Nomenclàtor de les espècies minerals, 2010, p. 374. D.L. B-38531-2010 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Böhmite from Pilar mine, Alòs de Balaguer, Noguera, Lleida, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Martínez, Arnau; Garcia-Valles, Maite; Alfonso, Pura «Viability of Bauxite Deposits from Catalonia (Spain) for Ceramic Applications». Minerals, 13, 10, 04-10-2023, pàg. 1294. DOI: doi:10.3390/min13101294 [Consulta: 13 gener 2024].
# Blauet lluent

El blauet lluent (Alcedo quadribrachys) és un blauet, per tant un ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita llacs, aiguamolls i manglars d'Àfrica Occidental i Central, des del Senegal i Gàmbia cap a l'est fins a Uganda i cap al sud fins al nord i est d'Angola i el sud-oest de Zàmbia.
# Pablo Martín Caballero

Pablo Martín Caballero (Morales de Toro, província de Zamora, 27 de gener de 1936) és un advocat i polític espanyol, governador civil durant la transició espanyola.
Es llicencià en dret per la Universitat de Salamanca i és diplomat en comerç exterior a l'Escola d'Administració d'Empreses de Barcelona. Ingressà al Cos de Lletrats Sindicals i fou Delegat Provincial de Sindicats a Bilbao, Múrcia i Còrdova. L'agost de 1976 fou nomenat governador civil de Castelló. Per les eleccions generals espanyoles de 1977 hi va promoure la Candidatura Independent de Centre (CIC), que va obtenir un escó per a José Miguel Ortí Bordás. L'agost de 1977 va deixar el càrrec quan fou nomenat governador civil de Badajoz, que va deixar el juny de 1979 quan fou nomenat Governador civil d'Oviedo. Va ocupar el càrrec fins a juliol de 1980, quan fou nomenat Cap del gabinet tècnic de la Comissió Nacional del Joc. Fou cessat d'aquest càrrec el gener de 1983.

## Referències

* ↑ Nuevos gobernadores civiles, ABC, 6 d'agost de 1977
* ↑ Nombramientos, arxius Linz
* ↑ Laura Desfor Edles (1998). Symbol and Ritual in the New Spain: The Transition to Democracy After Franco, Cambridge University Press, pág. 64
* ↑ Nuevos gobernadores de Badajoz, Granada, Oviedo, Tenerife y Zamora, El País, 16 de juny de 1979
* ↑ ORDEN de 24 de enero de 1983 por lo que se dispone el cese de don Pablo Martín Caballero como Jefe del Gabinete Técnico de lo Comisión Nacional del Juego
# Ciutat metropolitana de Venècia

La Ciutat metropolitana de Venècia (en italià Città metropolitana di Venezia) és una ciutat metropolitana de la regió del Veneto a Itàlia. La seva capital és Venècia.
Mirant a l'est cap el mar Adriàtic, limita al nord-est amb el Friül - Venècia Júlia (província d'Udine i província de Pordenone), al sud amb la província de Rovigo, a l'oest per la província de Pàdua i la província de Treviso.
Té una àrea de 2.472,91 km², i una població total de 854.114 Hab. (2016) Hi ha 44 municipis a la ciutat metropolitana.
L'1 gener 2015 va reemplaçar a la província de Venècia.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT
* ↑ Città metropolitane, province e unioni di comuni: cosa cambia, governo.it