OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jules Bocandé

Jules Bocandé (Ziguinchor, 25 de novembre de 1958 - Metz, 7 de maig de 2012) és un exfutbolista senegalès de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Senegal. Pel que fa a clubs, destacà a FC Metz, Paris Saint-Germain FC i OGC Nice.

## Referències

* ↑ Africa Mourns the Death of Senegal Soccer legend Bocande - AllAfrica
* ↑ Décés Jules François Bocandé : Le Goléador Est Parti ! (son Parcours)
* ↑ «Hundreds of fans at funeral of Senegalese great». CBS Sports, 15-05-2012.
* ↑ Profile - FC Metz
# Metodologia

Metodologia és l'anàlisi sistemàtica i teòrica dels mètodes aplicats a un àmbit d'estudi. Inclou conceptes com paradigma, model teòric, fases i tècniques quantitatives i qualitatives. És un element clau de les ciències formals.

## Referències

* ↑ «Metodologia - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «metodología - Definición - WordReference.com» (en castellà). [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ Irny, S.I. and Rose, A.A. (2005) “Designing a Strategic Information Systems Planning Methodology for Malaysian Institutes of Higher Learning (isp- ipta), Issues in Information System, Volume VI, No. 1, 2005.
* ↑ «Metodología: qué es, tipos y ejemplos históricos» (en espanyol europeu). [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Metodología: qué es, concepto y definición» (en castellà). [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Methodology Definition & Meaning | Britannica Dictionary» (en anglès americà). [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Metodología - Concepto, tipos, investigación y método» (en espanyol europeu). [Consulta: 15 setembre 2024].

## Vegeu també

* Metodologia àgil
* Metodologia de coneixement
# Mare de Déu dels Agullons

La Mare de Déu dels Agullons va ser un santuari, ara desaparegut, del terme comunal de Montesquiu d'Albera, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Estava situat al nord-est del terme comunal, al costat del Mas dels Agullons i de la moderna urbanització dels Agullons.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «91 - Montesquiu». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Montesquiu d'Albera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.

## Referències

* ↑ Lloc on es trobava la Mare de Déu dels Agullons, en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat, Ponsich i Gual, 1985.
# Cavalleria númida

La cavalleria númida era un tipus de cavalleria lleugera fustigadora desenvolupada pels númides, un poble amazic del nord d'Àfrica. La cavalleria númida va ser utilitzada per Hanníbal durant la Segona Guerra Púnica, i l'historiador romà Titus Livi diu que eren «la millor cavalleria de l'Àfrica».
Els cavalls dels númides eren els avantpassats dels cavalls àrabs. Eren més petits que els utilitzats per la cavalleria romana i s'adaptaven bé als moviments ràpids. Per evitar pes, els genets no utilitzaven brides, no portaven armadura i duien uns escuts més petits. El seu armament consistia en javelines i una espasa curta. La tàctica que utilitzaven consistia a llançar les javelines a l'enemic per després retirar-se i evitant el xoc directe.
A causa de la seva agilitat i experiència com a genets, eren els més adequats per a la càrrega i dispersió, una tàctica eficaç per fustigar l'enemic i trencar les seves formacions. Durant la Segona Guerra Púnica foren coneguts per la seva intervenció contra els elefants de guerra, tot i que també s'utilitzaven quan es necessitava un moviment ràpid com en la batalla de Trèbia, en què van ser utilitzats per atreure els romans a un parany.
La cavalleria númida era àmpliament coneguda, i no només va lluitar en l'exèrcit cartaginès. Els romans els van utilitzar contra el mateix Hanníbal en la batalla de Zama, on «la cavalleria númida va declinar la balança».
Durant segles, l'exèrcit romà va utilitzar la cavalleria lleugera númida en unitats anomenades equites Numidarum o Maurorum.

## Referències

* ↑ Livi, Ab Urbe Condita, XXIX 35.8.
* ↑ Epona
* ↑ «RedRampant.com». Arxivat de l'original el 2008-02-24. [Consulta: 17 juliol 2011].
* ↑ Invasió a Itàlia (anglès)
* ↑ Sidnell, Philip. Warhorse: Cavalry in the Ancient World, p.194.
* ↑ Fuller, J.F.C., Julius Caesar: Man, Soldier, and Tyrant. p. 28 ISBN 0306804220
# Museu d'instruments musicals Emilio Azzarini

El Museu d'instruments musicals Emilio Azzarini és un museu especialitzat en instruments musicals pertanyents a la Universitat Nacional de La Plata (UNLP), localitzat al carrer 45 entre 6 i 7 de la mateixa ciutat.
El Museu Azzarini va iniciar la seva activitat el 9 de desembre de 1985 a partir de la donació de la col·lecció privada del Dr. Emilio Azzarini. Des de 1963 fins a la seva inauguració com a museu, la col·lecció va ser exhibida a la Universitat Nacional de La Plata amb el títol de "Col·lecció d'Instruments Musicals Dr. Emilio Azzarini". Durant aquest període, la col·lecció va anar sumant donacions de particulars i ambaixades, fins que es va decidir de convertir-lo en un museu temàtic. Actualment, la col·lecció conté 800 instruments musicals de tots els continents, a més de partitures, llibres i manuscrits de diverses èpoques.

## Referències

* ↑ «Museo Azzarini». Arxivat de l'original el 2017-04-13. [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ «Historia del Museo Azzarini». Arxivat de l'original el 2012-07-23. [Consulta: 21 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Museo Azzarini Arxivat 2017-04-13 a Wayback Machine.
* Universidad Nacional de La Plata
* Colección del Museo Azzirini en el repositorio SEDICI
# Timàlia caragolet de pit lleonat

La timàlia caragolet de pit lleonat (Spelaeornis longicaudatus) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc en turons del nord-est de l'Índia a les muntanyes Khasi, Cachar i Manipur.

## Referències

* ↑ «Timàlia caragolet de pit lleonat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Cantó de Saint-Paul-4

El cantó de Saint-Paul-4 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Paul.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2005 - | Teddy Soret | UMP |

## Referències

* ↑ «Trombinoscope - Département de La Réunion». [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «La commune de Saint-Paul». [Consulta: 16 juliol 2022].

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Kohumono

El kohumono és una llengua que es parla al sud-est de Nigèria, a la LGA d'Obubra, a l'estat de Cross River.
El kohumono forma part del sub-grup lingüístic de les llengües kohumono, que formen part de les llengües de l'Alt Cross Central. Les altres llengües que formen part d'aquest grup de llengües són l'agwagwune i l'umon.

## Ús

El kohumono és una llengua vigorosa (6a); tot i que no està estandarditzada, és parlada per gent de totes les edats.

## Població i religió

El 92% dels 28.000 kohumonos són cristians; d'aquests, el 50% són protestants, el 25% són d'esglésies cristianes independents i el 25% són catòlics. El 8% de kohumonos restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 kohumono al joshuaproject
* 1 2 3 «kohumono» a ethnologue, Languages of the World (anglès)
# Marmosa vellutada

La marmosa vellutada (velutinus) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. És endèmica del Brasil, on viu als cerrados i caatingues.

## Referències

* ↑ Gardner, Alfred. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 18. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Vieira, E.; Astua de Moraes, D.; Brito, D. Thylamys velutinus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Centralia (Kansas)

Centralia és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 534 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Centralia tenia 534 habitants, 216 habitatges, i 127 famílies. La densitat de població era de 458,2 habitants per km².
Dels 216 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 41,2% no eren unitats familiars. En el 38,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 21,7% entre 25 i 44, un 17,2% de 45 a 60 i un 30,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.240 $ i la renda mediana per família de 32.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.500 $ mentre que les dones 16.591 $. La renda per capita de la població era de 14.813 $. Entorn del 8% de les famílies i el 14,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Centralia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Centralia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Museu dels Bolos

El Museu dels Bolos és un museu ubicat al consell de Peñamellera Baja, a Astúries. El museu va obrir el 19 d'abril de 2003 i té com a finalitat mostrar de manera senzilla l'antic joc dels "bolos" a la comunitat, de gran importància històrica i cultural. Es conserva el record dels grans jugadors, els objectes emprats en el joc, aspectes de la fabricació i altres. El material era sempre la fusta.
Les diferents modalitats dels bolos es diferencien pel nombre de bolos i boles, les distàncies de llançament, la possibilitat d'una segona tirada i la ratlla que la bola ha de passar per fer un llançament vàlid; també hi pot haver un bolo especial de major valor que els altres. La tirada de la bola es pot fer rodant per terra o volant per l'aire.
El joc en general equival al nostre joc de bitlles i ja es practicava a Egipte i Grècia; els historiadors romans assenyales que els àsturs també hi jugaven. El joc va esdevenir massiu al segle xix amb concursos i desafiaments a les festes patronals; la regulació a la segona meitat del segle xx va convertir el joc d'un esdeveniment social a un esport. Les boleres foren abandonades vers 1970.
L'edifici es troba a Panes, capital del consell, i pot ser visitat durant l'estiu i Setmana Santa (en altres períodes s'ha de demanar a l'Ajuntament).

## Referències

* ↑ «Museo de los Bolos de Asturias». picopenamellera.es. Arxivat de l'original el 2009-12-12. [Consulta: 8 novembre 2009].
* ↑ «Museo de los Bolos de Asturias». vivirasturias.com. [Consulta: 8 novembre 2009].
* ↑ Museo de los Bolos a aytopaespbaja.com

## Enllaços externs

* PDF PATRIMONIO HISTÓRICO ESPAÑOL DEL JUEGO Y DEL DEPORTE: MUSEO DE LOS BOLOS DE ASTURIAS
# Ubayd-Al·lah ibn Úmar

Ubayd-Al·lah ibn Úmar ibn al-Khattab (àrab: عبيد الله بن عمر بن الخطاب, ʿUbayd Allāh b. ʿUmar b. al-Ḫaṭṭāb) (? - 657) fou un company del profeta Mahoma i fill del califa Úmar. Principalment és conegut com el venjador de la mort del seu pare, assassinat per Abu-Lulua, esclau persa d'al-Mughira ibn Xuba); com que Abu-Lulua es va suïcidar després del crim, Ubayd-Al·lah va dirigir la seva venjança contra l'esposa de l'esclau, Jufayna, cristiana de religió, contra una filla de l'esclau i contra un comandant sassànida convers, al-Hurmuzan, els quals va matar. Fou arrestat per aquestes morts però perdonat per Uthman ibn Affan. Quan Alí ibn Abi-Tàlib fou designat califa, Ubayd-Al·lah va fugir a Síria amb Muàwiya i fou un dels caps militars dels omeies a la batalla de Siffin en la qual va morir.

## Referències

* ↑ Leone Caetani, Annali dell'Islam, text complet en línia en 8 volums, llista amb els seus enllaços
# Carlos Sabat Ercasty

Carlos Sabat Ercasty (Montevideo, 4 de novembre de 1887 - 4 d'agost de 1982) fou un poeta i assagista uruguaià. De profunda vitalitat artística, les seves obres estan en consonància amb els elements de la naturalesa i el món. La seva producció presenta un grau important de lirisme.
Era fill de Mariano Sabat y Fargas, català i oriünd de Barcelona, i de María Luisa Ercasty Tellechea, argentina i nascuda a Gualeguaychú.
Va obtenir els premis de Literatura de l'Uruguai (1956-57) i Nacional de Literatura (1951-52).

## Obra

* Pantheos, poemes. (1917)
* V. Basso Maglio, assaig crític. (1921)
* Poemas del hombre – Libro de la Voluntad. (1921)
* Poemas del hombre – Libro del Corazón. (1921)
* Poemas del hombre – Libro del Tiempo. (1921)
* Poemas del hombre – Libro del Mar. (1922)
* Vidas, poemes. (1923)
* El vuelo de la noche, poemes. (1925)
* Los juegos de la frente, poemes. (1929)
* Los adioses, sonets. (1929)
* Julio Herrera y Reissig, assaig crític.
* Lívida, poemes. (1933)
* El Demonio de Don Juan, poema dramàtic. (1935)
* Poemas del hombre – Sinfonía del Río Uruguay.
* Geografía: El Río Cebollatí.
* Verbo de América; discurso a los jóvenes. (1940)
* Cántico desde mi muerte. (1940)
* Artemisa, poemes. (1941)
* El espíritu de la Democracia. (1944)
* Romances de la soledad. (1944)
* Himno universal a Rosevelt. (1945)
* Himno a Artigas. (1946)
* Las sombras diáfanas (Sonets). (1947)
* Poemas del hombre: Libro de la Ensoñación. (1947)
* Oda a Eduardo Fabini. (1947)
* Retratos del Fuego: Antonio de Castro Alves. (1948)
* Poemas del hombre: El libro de Eva inmortal. (1948)
* Unidad y dualidad del sueño y de la vida en la obra de Cervantes. (1948)
* Libro de los Cánticos: cánticos de la presencia. (1948)
* Prometeo (Poema dramàtic). (1952)
* Poemas del hombre: Libro de José Martí. (1953)
* Retratos del fuego: María Eugenia Vaz Ferreira. (1953)
* El charrúa veinte toros. (1957)
* Chile en monte, valle y mar. (1958)
* Poemas del hombre: Libro de los mensajes. (1958)
* Sonetos Ecuatorianos. (1958)
* Retratos del fuego: Carlos Vaz Ferreira. (1958)
* Lucero, el caballo loco. (1959)
* El mito de Prometeo. (1959)
* Dramática de la introspección. (1960)
* Eurídice, la joven del canto. (1964)
* Himno a Artigas – Himno a Mayo. (1964)
* Himno al joven de la esperanza. (1967)
* De Martí a Sabat Ercasty (Meo Zilio). (1967)
* Canto secular a Rubén Darío. (1967)
* Transpoemas XXVII. (1969)
* Sonetos de la Agonía. (1977)
* Parábolas. (1978)
* Retratos del fuego: José Luis Zorrilla de San Martín. (1978)
* Bula Piriz: Sabat Ercasty; poemas y creación. (1979)
* Cánticos a Eurídice: Tomo I y Tomo II, 522 sonets. (1980)
* Antología de Clásicos Uruguayos. (1982)

## Referències

* ↑ (castellà) Biografia de Sabat Ercasty per Hyalmar Blixen
# Àcid taríric

L'àcid taríric, i de nom sistemàtic àcid octadec-6-inoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni i un triple enllaç entre els carbonis 6-7, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H32O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras.
Fou aïllat per primera vegada el 1892 pel químic francès Léon-Albert Arnaud (1853-1915) de llavors d'espècies del gènere de les picramniàcies o (Picramnia o Tariri). El mateix Arnaud en determinà la constitució el 1902 i l'anomenà a partir del gènere Tariri. Fou el primer àcid gras amb un triple enllaç aïllat.
S'ha aïllat dels olis de les llavors de Picramnia sow (en conté un 95 %); Picramnia sellowii (85,3 %); Alvaradoa amorphoides (57,6 %); Picramnia lindeniana (20 %); i Ballota cristata (15,4 %).

## Referències

* ↑ Arnaud, L.A. «Sur un nouvel acide gras non saturé de la série C$^n$H$^{2n-4}$O²». Compt. Rend., 114, 1892, pàg. 79-81.
* ↑ Arnaud, L.A. «Sur la constitution de l'acide taririque». Comptes rendus hebdomadaires des séances de l'Académie des sciences, 134, 1902, pàg. 473-475.
* ↑ Swain, T. Chemical plant Taxonomy (en anglès). Elsevier, 2012-12-02. ISBN 9780323146241.
* ↑ «PlantFAdb: 18:1-delta-6a; Tariric acid; 6-Octadecynoic acid; Tariric acid; 6,7-Stearolic acid; 6-Stearolic acid; NSC 37392». [Consulta: 13 juny 2018].
# Menkheperre

Menkheperre (Mn ḫpr Rˁ, "Amb una forma permanent, un Ra") va ser un príncep egipci de la XXI Dinastia. Era fill del faraó Pinedjem I i de la seva dona Duathathor-Henuttaui (filla de Ramsès XI i de Tentamon). Va ocupar el càrrec de Summe Sacerdot d'Amon a Tebes des del 1045 aC fins al 992 aC i va ser governant de facto del sud del país.
Menkheperre en jeroglífic :
Va ser pare de faraons.

## Biografia

El germà gran de Menkheperre, Masaharta, va succeir al seu pare Pinedjem I com a Summe Sacerdot. El va seguir en el càrrec un altre germà, Djedkhonsuefankh, després de la mort del qual l'any 25 del regnat de Esmendes I Menkheperre es va convertir en Summe Sacerdot. Amb el seu germanastre gran Psusennes I governant a Tanis com a faraó, els poders tant de Menkheperre com els de Masaharta s'haurien d'haver vist reduïts; Menkheperre va prendre com a nom de tron el títol de "Primer profeta d'Amon", tal com ho havia fet el seu besavi Herihor, potser com a indicador de la disminució d'atribucions, tot i que va mantenir el cartutx al seu nom a diferència dels seus successors al temple.
Menkheperre es va casar amb la seva neboda Isetemkheb, filla del seu germà Psusennes I i de la seva esposa Uiai, amb qui va tenir la següent descendència coneguda:
* Esmendes II, també anomenat Nesbanebdjed II, que el va seguir com a Summe Sacerdot el 992 aC.
* Henuttaui C, esposa d'Esmendes II i Cantant d'Amon. S'esmenta al 10è piló del temple de Karnak. Va ser enterrada a la tomba de Deir el-Bahari MMA60 i els seus sarcòfags es troben avui en dia a Boston i Nova York. Va tenir una filla anomenada Isetemkheb.
* Pinedjem II, Summe Sacerdot després de la mort del seu germà. Es va casar amb la seva germana Isetemkheb i va ser pare del faraó Psusennes II.
* Isetemkheb D, esposa de Pinedjem II.
* Hori, sacerdot d'Amon i Set. La seva mòmia i els seus taüts es van trobar a Bab el-Gasus (Deir el-Bahari) i ara es troben al Caire.
* Meritamon, Cantant d'Amon. Va ser enterrada a Bab el-Gasus sota el pontificat de Psusennes II. Els seus sarcòfags són al Caire.
* Gautseixen, Cantant de Menthu. Va ser enterrada a Bab el-Gasus, els seus sarcòfags i papirs es troben avui al Caire. Estava casada amb Tjanefer, tercer profeta d'Amon. Els seus fills, Pinedjem i Menkheperre es van convertir en el tercer i quart profeta d'Amon, respectivament.
* Psusennes, sacerdot de Min, Horus i Isis a Coptos, conegut per una estela que hi ha al Museu Britànic.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 207.
* ↑ Kitchen, 1996, p. 384.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 200-201.
* ↑ Robins, 1997, p. 208.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
* Niwiński, Andrzej «Three More Remarks in the Discussion of the History of the Twenty-First Dynasty». BES, 6, 1984, pàg. 81-88.
* Robins, Gay. The Art of Ancient Egypt (en anglès). Londres: British Museum Press, 1997. ISBN 0714109886.
# Marmosa zeledoni

Marmosa zeledoni és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. Viu a Colòmbia, Costa Rica, Nicaragua, Panamà i, possiblement, l'Equador. Té el pelatge de color marró rogenc al dors i de color gris al ventre. Anteriorment se la considerava una subespècie de la marmosa mexicana (M. mexicana). Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista costa-riqueny José Castulo Zeledón.

## Referències

* ↑ Rossi, Rogério V.; Voss, Robert S.; Lunde, Darrin P. «A Revision of the Didelphid Marsupial Genus Marmosa Part 1. The Species in Tate's ‘Mexicana’ and ‘Mitis' Sections and Other Closely Related Forms» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 334, 2010, pàg. 1–83. DOI: 10.1206/334.1. ISSN: 0003-0090.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Centralia (Pennsilvània)

Centralia és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2009 tenia 7 habitants.

## Demografia

Fundada en 1814, durant la segona meitat del segle xix Centralia va adquirir una població nombrosa mercès a les mines de carbó. En 1981 encara tenia més de mil habitants. La causa del despoblament rau en un incendi subterrani, a les mines de carbó, iniciat en maig de 1962 i que encara crema, empudegant l'indret amb gasos tòxics com el monòxid de carboni. No hi ha previst cap pla d'extinció i hom preveu que el foc durarà, almenys, uns altres 250 anys.
Segons el cens del 2000, Centralia tenia 21 habitants, 10 habitatges, i 7 famílies. La densitat de població era de 33,8 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 10 habitatges en un 10% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 5% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 19% entre 25 i 44, un 33% de 45 a 60 i un 38% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 62 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
Cap de les famílies i el 0% de la població estaven per sota del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Als mitjans de comunicació

El vídeo musical "Sycamore Feeling", del músic electrònic danès Trentemøller, ha estat gravat a Centralia.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Centralia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Centralia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Turba

«Turba» té aquests significats:
* Turba, multitud sense control; trepa o colla
* Turba, tomba, mausoleu o edifici funerari

## Vegeu també

* Torba, combustible fòssil

## Referències

* ↑ «turba». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
Viccionari