OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jonatan Macabeu

Jonatan Macabeu (en hebreu יוֹנָתָן אַפְּפוּס Yōnāṯān ʾApfūs; en grec antic Ἰωνάθαν Ἀπφοῦς, 'Iōnáthan Apphoûs') va ser gran sacerdot rebel dels jueus. Era fill de Mataties (el primer dirigent de la revolta dels Macabeus el 167 aC), i va succeir al seu germà Judes Macabeu quan va morir l'any 160 aC. Formava part de la dinastia dels Asmoneus.
El general selèucida Bàquides i el gran sacerdot rival, Alcimus, s'havien apoderat de quasi tot el país i Jonatan va haver d'actuar a la defensiva. Es va fer fort a la regió de Tekoes o Tekoah i junt amb el seu germà Simó Macabeu va fustigar als selèucides. En aquest temps va morir en combat un altres germà, Joan que era el tercer dels cinc germans que moria en combat.
Amb el temps aquest nucli rebel va anar guanyant força i obtenint èxits militars i finalment Baquides va acordar la pau per la qual Jonatan dominaria una part del país però Jerusalem i la resta de ciutats importants restaven en mans dels selèucides i els seus aliats jueus.
La revolució d'Alexandre I Balas a Síria l'any 154 aC va donar més poder a Jonatan. Tant Balas com el rei Demetri I Sòter buscaven el suport de Jonatan i aquest finalment, l'any 152 aC, es va deccantar a favor de Balas que li oferia el càrrec de gran sacerdot i altres privilegis i avantatges. El 150 aC Balas va aconseguir el poder i va respectar les seves promeses. Jonatan va ser reconegut com a gran sacerdot dels jueus. La mort de Balas l'any 147 aC va anar seguida de la lluita pel tron entre el fill de Demetri I Soter, Demetri II Nicàtor (147 aC-138 aC) i el fill de Balas, Antíoc VI Dionisi (145 aC-140 aC). Jonatan va donar suport inicialment a Demetri, però després va canviar de bàndol i es va aliar a Antíoc VI, i el va ajudar decisivament a guanyar el poder l'any 145 aC. Però el 144 aC el ministre d'Antíoc, Diodot Trifó, que ja tenia aspiracions a la corona per a ell mateix (després va ser el rei Diodot Trifó del 140 aC al 138 aC) considerant a Jonatan un obstacle, el va fer detenir el 143 aC i executar el 142 aC.
El va succeir el seu germà Simó Macabeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Maccabaei». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 gener 2022].
# Pascal Plovie

Pascal Plovie (7 de maig de 1965) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1990. Fou jugador de FC Bruges i Royal Antwerp FC.

## Referències

* ↑ Pascal Plovie a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Sélections du joueur sur le site de l'URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ Fiche du joueur sur le site clubbrugge.be
* ↑ Fiche du joueur sur le site rafcmuseum.be
# Creagrutus brevipinnis

Creagrutus brevipinnis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cauca.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1913. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part II. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 131). Indiana University Studies Núm. 18: 1-32.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A.S. i R.P. Vari 1994. Systematics of the Trans-Andean species of Creagrutus (Ostariophysi: Characiformes: Characidae). Smith. Contrib. Zool. (551):31 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Glorfíndel

Glorfíndel (que significa «cabells daurats» en sindarin) és un personatge fictici que pertany al llegendari creat per l'escriptor britànic J. R. R. Tolkien i que apareix en les seves novel·les El Silmaríl·lion i El Senyor dels Anells.
És un elf del llinatge dels Noldor, capità del regne de Gondolin i senyor de la Casa de la Flor Daurada durant la Primera Edat del Sol. Si bé va morir durant la destrucció d'aquest regne, se li va permetre tornar reencarnat en el seu propi cos i va habitar en Rivendell. En la Tercera Edat del Sol, va participar en la guerra contra el Rei Bruixot d'Àngmar i segles després va representar un menut paper en la Guerra de l'Anell. Va ser un dels primers personatges creats per J. R. R. Tolkien per a la seva legendarium, perquè el seu origen es remunta a la primera història que va escriure, el conte sobre La caiguda de Gondolin, de 1917. Si bé al principi participava més en la història, el seu paper es va anar reduint conforme es resumia el conte, de manera que tan sols apareix breument en la versió definitiva publicada en El Silmaríl·lion per Christopher Tolkien.

## Referències

* ↑ Tolkien, J. R. R.. «Índice de nombres». A: El Silmarillion. Ediciones Minotauro, 1984. ISBN 84-450-7139-4.
* ↑ Tolkien, J. R. R.. «De la quinta batalla: Nirnaeth Arnoediad». A: El Silmarillion. Ediciones Minotauro, 1984. ISBN 84-450-7139-4.
* ↑ Tolkien, J. R. R.. «De Tuor y la caída de Gondolin». A: El Silmarillion. Ediciones Minotauro, 1984. ISBN 84-450-7139-4.
* ↑ Tolkien, J. R. R.. «Últimos escritos - Glorfindel». A: Los pueblos de la Tierra Media. Ediciones Minotauro, 2002. ISBN 84-450-7359-1.
* ↑ Tolkien, J. R. R.. «La caída de Gondolin». A: El libro de los Cuentos Perdidos II. Ediciones Minotauro, 1991. ISBN 84-450-7152-1.
* ↑ Tolkien, J. R. R.. «El primer Silmarillion». A: La formación de la Tierra Media. Ediciones Minotauro, 1998. ISBN 84-450-7174-2.
* ↑ Tolkien, J. R. R.. «El Quenta». A: La formación de la Tierra Media. Ediciones Minotauro, 1998. ISBN 84-450-7174-2.

## Bibliografia

* Tolkien, J. R. R.. El Silmaríl·lion. Edhasa, 1991. ISBN 8435034054.
* Tolkien, J. R. R.. El libro de los Cuentos Perdidos II. Ediciones Minotauro, 1991. ISBN 84-450-7152-1.
* Tolkien, J. R. R.. El Senyor dels Anells. Vicens Vives, 1986. 8431668687.
* Tolkien, J. R. R.. El retorno de la Sombra. Ediciones Minotauro, 1993. ISBN 84-450-7155-6.
* Tolkien, J. R. R.. La traición de Isengard. Ediciones Minotauro, 1994. ISBN 84-450-7156-4.
* Tolkien, J. R. R.. La formación de la Tierra Media. Ediciones Minotauro, 1998. ISBN 84-450-7174-2.
* Tolkien, J. R. R.. Los pueblos de la Tierra Media. Ediciones Minotauro, 2002. ISBN 84-450-7359-1.

## Enllaços externs

* Perfil de Glorfindel Arxivat 2009-10-16 a Wayback Machine. en Internet Movie Database (anglès)
# Leonard E. Baum

Leonard Esau Baum (23 d'agost de 1931 - 14 d'agost de 2017) va ser un matemàtic nord-americà, conegut pel algorisme de Baum-Welch i seqüència de Baum-Sweet. Es va graduar Phi Beta Kappa de Harvard University en 1953, i va obtenir un doctorat. en matemàtiques d'Harvard el 1958, amb una dissertació titulada "Derivacions en àlgebres commutatives semi-simples de Banach". Va desenvolupar l'algorisme Baum-Welch amb Lloyd Welch mentre treballava per a l'Institut d'anàlisi de defensa (IDA) a Princeton, Nova Jersey, que va permetre el desenvolupament de reconeixement de veu i tenia aplicacions en criptoanàlisi i genètica. Va encunyar el lema d'IDA: "Les idees dolentes són bones, les bones idees són fantàstiques, cap idea és terrible". Més tard, a finals de la dècada de 1970 i principis de la de 1980, Baum va usar models matemàtics per a comerç de divises, treballant amb Monemetrics, un predecessor del hedge fund de gestió Renaissance Technologies. Va deixar l'empresa el 1984 enmig de grans pèrdues. En els seus anys més tard, participaria en tornejos Go i treballaria en problemes matemàtics relacionats amb els nombres primers i la hipòtesi de Riemann. Va morir a casa seva a Princeton, Nova Jersey, el 14 d'agost de 2017, a ledat de 85 anys.

## Referències

* ↑ «setze-de-la-classe-de / PBK Tria Setze de la classe del 53». The Harvard Crimson, 24-11-1952.
* ↑ «First- Hand:The Hidden Markov Model - ETHW».
* 1 2 3 «In Memoriam: Leonard Baum «American Go E-Journal» (en anglès americà). [Consulta: 30 gener 2020].
* 1 2 The Man Who Solved the Market: How Jim Simons Launched the Quant Revolution (en anglès). Penguin, 2019-11-05. ISBN 978-0-7352-1799-7.
* ↑ «Bloomberg.com: Invest», 02-12-2007. Arxivat de l'original el 2007-12-02. [Consulta: 12 abril 2021].
# Jorabat

Jorabat és un poble del districte de Ri-Bhoi a Meghalaya, Índia propera a la ciutat de Guwahati a Assam al límit amb el districte de Kamrup.

## Referències

* ↑ Wikimapia
# Ramon Saladrigues i Fernández

Ramon Saladrigues i Fernández (1941) és un impressor, editor i activista cultural català.
Des de Bellpuig, a l'Urgell, ha estat promotor de diverses edicions en català a les terres de Ponent i a publicacions de les seves entitats culturals des dels anys més difícils. I també per l'impuls eficaç que ha donat a la sardana, la renovació de la música de cobla i l'extensió de la pedagogia musical, el 2006 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Creus de Sant Jordi 2006
# Liptovský Ondrej

Liptovský Ondrej és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1332.
# Les Tosses

«Les Tosses» té aquests significats:

## Vegeu també

* La Tossa
# Short Bull

Nom donat pels nord-americans a Tatanka Ptecela (1845-1915). Fou cap dels sioux. Membre actiu del moviment de la Ghostdance, el 1890 va visitar Wovoka a Pyramid Lake. El 15 de novembre Short Bull concentraria més de 3.000 dakota a Badlands, però l'assassinat de Bou Assegut precipità els fets de Wounded Knee. Aleshores fou empresonat a Fort Sheridan (Illinois), i fou alliberat el 1891 per tal d'unir-se al show de Buffalo Bill per Europa. Va tornar a la reserva de Rosebud, on va morir.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2005-04-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Joquèbed

Segons el llibre de l'Èxode, Joquèbed (en hebreu יוֹכֶבֶד בת-לֵוִי Yôkābed bat Lēwî) va ser la mare biològica de Moisès.
Joquèbed era filla del patriarca Leví (la tradició apòcrifa jueva cita que Leví tenia 64 anys quan Joquèbed nasqué) i nasqué a Egipte, ja que no és comptada a la llista dels 70 descendents de Jacob que van instal·lar-se al país del Nil.
Joquèbed es casà amb el seu nebot Amram, amb qui tingué tres fills: Aaron, Míriam i Moisès
Algunes tradicions del judaisme citen que Joquèbed es maridà amb un home anomenat Elitzaphon Ben Parnach, però no es diu si ho va fer abans o després del matrimoni amb Amram.
Quan Joquèbed estava embarassada de tres mesos de Moisès, el faraó va redactar un edicte pel qual tots els nou-nats hebreus havien de ser llençats al Nil. Aleshores, segons la tradició apòcrifa, Amram va abandonar-los però poc després la seva filla Míriam el va convèncer de tornar. Quan nasqué el nadó, el van amagar tres mesos fins que, per evitar ser descoberts, deixaren el nen en una cistella a les aigües tranquil·les del Nil. Joquèbed feu vigilar la cistella a la seva filla Míriam.
Resultà que la cistella la va recollir una filla (o germana) del mateix faraó, qui s'apiadà del nen i l'adoptà. Llavors, Míriam es presentà a la dama egípcia i s'oferí per buscar una dida que l'alletés. D'aquesta manera va ser com Joquèbed va poder cuidar del seu fill durant un temps més, fins que l'hagué de dur al palau reial d'Egipte.
Després, el relat bíblic l'oblida i no se'n coneix res més. Segons la tradició, però, està enterrada a la Tomba de les Matriarques, prop de Tiberíades (Israel).

## Referències

* ↑ «Jokébed — BIBLIOTECA EN LÍNEA Watchtower». [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ Bost, Jean-Augustin. «Jokébed définition du dictionnaire biblique Jean-Augustin Bost» (en francès). [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ Guerrero Fuentealba, María. «Jocabed, una mujer maravillosa» (en esp). Faithlife Corporation, 2018. [Consulta: 31 gener 2020].

## Vegeu també

* Jocabel
# Paul Montel

Paul Montel (Niça, 29 d'abril de 1876 - 14è districte de París, 22 de gener de 1975) va ser un matemàtic francès.

## Vida i obra

Montel, fill d'un fotògraf, va fer els seus estudis secundaris a la seva vila natal, Niça. El 1894 va ingressar a l'École Normale Supérieure, en la qual es va graduar el 1897. A partir d'aquest any va ser professor de matemàtiques de secundària a Poitiers, Nantes i París, combinant les seves tasques docents amb altres aficions com el viatjar o la lectura. Alguns amics seus el van convèncer de dedicar-se a la matèria per a la qual estava més dotat: les matemàtiques. El 1907 va obtenir el doctorat a la universitat de París, però no va ser fins al 1911 que va començar a donar classes a la universitat de París.
A París va ser professor de mecànica racional i de teoria de les funcions. A partir de 1941 va ser degà de la Facultat de Ciències fins que es va jubilar el 1946. Durant el seu deganat (Segona Guerra Mundial), va procurar evitar que es pengessin a la facultat retrats del Mariscal Petain i va amagar estudiants jueus i antinazis perseguits per les autoritats.
La obra de Montel va ser principalment en teoria de les funcions. Ella va ser el primer en donar-se'n compte de la importància del principi de selecció de seqüències convergents. Montel és recordat pel teorema que porta el seu nom i pel concepte de famílies normals de funcions.

## Referències

* ↑ Charle i Telkès, 1989, p. 206.
* ↑ Alexander, 1994, p. 98.
* ↑ Charle i Telkès, 1989, p. 208.
* ↑ Remmert, 1998, p. 154.
* ↑ Aupetit i El Kettani, 2001, p. 17 i ss.
* ↑ Audin, 2011, p. 63.

## Bibliografia

* Alexander, Daniel S. A History of Complex Dynamics (en anglès). Vieweg, 1994. ISBN 978-3-663-09199-8.
* Audin, Michèle. Fatou, Julia, Montel (en anglès). Springer, 2011. ISBN 978-3-642-17853-5.
* Aupetit, Bernard; El Kettani, Ech-Chérif «Un theorème de Montel por les mulifonctions analytiques finites de degré fixé» (en francès). Annales des Sciences Mathematiques du Quebec, Num. 1, 2001, pàg. 17-22. ISSN: 0707-9109.
* Charle, Christophe; Telkès, Eva «Montel (Paul) [note biographique]» (en francès). Bibliothèque Historique de l'Éducation, Vol. 25, 1989, pàg. 205-208. ISSN: 0298-5632.
* Remmert, Reinhold. «The Theorems of Montel and Vitali». A: Reinhold Remmert. Classical Topics in Complex Function Theory (en anglès). Springer, 1998, p. 147-165. ISBN 978-0-387-98221-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Paul Montel» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Dieudonné, Jean. «Montel, Paul». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 9 desembre 2019]. (anglès)
* «Paul Montel, mathématicien Niçois». C.N.R.S. et al., 2018. [Consulta: 10 desembre 2019]. (francès)
# Refugi de la Mussara

El Refugi de la Mussara és un refugi de muntanya construït l'any 1989 i situat a 997 metres d'altitud a prop de les ruïnes del poble de la Mussara, dins del parc natural de les Muntanyes de Prades i el municipi de Vilaplana. És propietat de la Diputació de Tarragona.
El refugi consta de 54 places en lliteres distribuïdes en dues cambres (una de 39 places i l'altra de 15) i una estança doble, amb matalassos sense flassades però en disposen per a la gent que les necessiti. Hi ha lavabos i dutxes d'aigua calenta amb l'energia que obtenen de plaques solars, servei de menjars i begudes, sala-menjador amb calefacció i estufes i una zona habilitada perquè la gent pugui cuinar amb el seu fogonet i netejar els plats. També hi ha l'opció d'acampar al voltant. És obert tot l'any. Cal demanar reserva per dormir i menjar. No disposen de connexió wifi.

## Accessos

S'hi pot accedir en cotxe per la carretera TV-7093 que va fins a les ruïnes de la Mussara. Es troba a 12 km de Vilaplana, 16 de Prades i 24 de Reus.
Si s'hi vol accedir a peu, són uns 30 minuts des del coll de l'Agustenc, una hora i mitja des de Vilaplana passant pel camí de les Tosques, una hora i deu minuts si es passa pel camí de les Campanilles o una hora i vint minuts si es passa per les Torres. Des de la Febró hi ha una hora i mitja passant pels avencs de la Febró i pel Pla de l'Agustenc. Des de Mont-ral hi ha dues hores de camí, dues i mitja des de l'Arbolí, tres hores i quart des de Prades i quatre hores i mitja des de Siurana (Priorat). És un punt de pas del GR 7.

## Activitats

S'hi poden fer diverses rutes a peu, des dels gorgs de la Febró, els avencs de la Febró, la cova de les Gralles, el barranc de les Tosques, la serra del Pou, la ruta dels refugis de cinc dies per les muntanyes de Prades, i moltes més rutes per fer caminat o en Bicicleta tot terreny. A més la zona és ideal per la pràctica de l'escalda esportiva i escalada en bloc. A l'embassament de Siurana també es poden llogar caiacs.

## Referències

* ↑ TerraCatalana. «Refugi la Mussara, Refugi-Alberg - TERRA CATALANA». [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «Senderismo Turismo rural. Refugio de la La Mussara - Tarragona - España». [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «La Mussara (Refugio) : Avencs i Coves de la Febró - Gorgs del riu Siurana- la Mussara.». [Consulta: 17 gener 2019].
# Little Haiti

La Petita Haití (en anglès: Little Haiti) és un barri de la ciutat de Miami en l'estat de Florida, als Estats Units. Durant els anys 1960 del segle xx, durant el govern dictatorial de la família Duvalier (pare i fill), molts haitianos van fugir de l'illa de la Hispaniola, i van emigrar als Estats Units (principalment a la ciutat de Nova York i a Miami), i al Canadà, concretament a la província francòfona del Quebec. Durant els anys 1970 fins als anys 1980 del segle xx, el barri de Lemon City es va convertir amb el pas del temps en un lloc de residència de la comunitat haitiana. El barri es va omplir de haitianos, i va passar a cridar-se "Petita Haití", (en anglès: Little Haiti).
La Petita Haití és un dels barris més pobres de Miami. La criminalitat és abundant degut a la presència de bandes de carrer i xarxes mafioses. Little Haiti, ha desenvolupat un dinamisme cultural important. La Petita Haití s'ha convertit en un centre cultural de la diàspora hatiana a Florida, i de la cultura hatiana francòfona. Una estàtua de l'heroi nacional Toussaint Louverture va ser erigida en el cor de la ciutat. Les estadístiques demogràfiques indiquen que al barri habiten un 65 % per cent d'afroamericans, i un 15 % per cent de parlants de castellà. Més del 20 % de cent de la població del barri, no parla normalment en anglès.

## Referències

* 1 2 Estadístiques de la Petita Haití.
# Greenbelt

Greenbelt és una població al Comtat de Prince George's a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 21.456 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Greenbelt tenia 21.456 habitants, 9.368 habitatges, i 4.965 famílies. La densitat de població era de 1.385,3 habitants/km².
Dels 9.368 habitatges en un 26,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 33,1% hi vivien parelles casades, en un 15% dones solteres, i en un 47% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 12,5% entre 18 i 24, un 39,1% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.328$ i la renda mediana per família de 55.671$. Els homes tenien una renda mediana de 39.133$ mentre que les dones 35.885$. La renda per capita de la població era de 25.236$. Entorn del 6% de les famílies i el 10,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greenbelt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greenbelt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llei d'Uniformitat

Les Lleis d'Uniformitat (Acts of Uniformity) són un seguit de lleis aprovades pel parlament anglès que tenien l'objecte bàsic d'establir alguna classe d'ortodòxia religiosa dins de l'Església anglesa.
Algunes de les quals en foren:
* Llei d'Uniformitat de 1549, sota el regnat d'Eduard VI d'Anglaterra, que establia el Llibre d'oració comú com l'única forma legal de veneració.
* Llei d'Uniformitat de 1552, sota el regnat d'Eduard VI d'Anglaterra, que exigia l'ús del Llibre d'oració comú de 1552.
* Llei d'Uniformitat de 1559, era adoptat en l'ascensió d'Elisabet I d'Anglaterra en l'anomenat Acord religiós elisabetià.
* Llei d'Uniformitat de 1662, sota el regnat de Carles II d'Anglaterra i d'Escòcia era representat després de la restauració de la monarquia. Exigia l'ús de tots els ritus i cerimònies inclosos en el Llibre d'oració comú de 1662.
* Llei d'Uniformitat de 1872, també nomenada Shortened Services Act, que permetia certes omissions que escurçaven els oficis.

## Vegeu també

* Anglicanisme
* Llibre d'oració comú
* Test Act

## Enllaços externs

* "Uniformity Acts" per Edwin Burton. L'Enciclopèdia Catòlica, 1912.
* «Llei d'Uniformitat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.