OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tabulatura

La tabulatura és una forma notació musical que indica a l'intèrpret on ha de posar els dits i no pas les notes que ha d'interpretar, tal com succeeix en la notació musical habitual al pentagrama.
La tabulatura es va utilitzar, i s'ha seguit utilitzant, quasi només per als instruments de corda polsada, i per a alguns models de viola d'arc. Aquest és el cas de la guitarra, el llaüt, l'arxillaüt, la tiorba, la mandora, la vihuela així com altres instruments de la família, però també per a l'arpa i l'orgue (en aquests instruments no de forma generalitzada però sí en alguns països, seguint sistemes diferents a cada zona). Al segle xvii Pietro Milioni va editar un dels primers manuals per autoaprendre a tocar la guitarra on fa servir la aquesta notació.
Modernament es fa servir sovint la tabulatura en l'escriptura per a instruments de corda de la música folklòrica i popular, com ara la guitarra, el baix elèctric, l'ukelele, la mandolina, el charango, el banjo i altres, però també es poden trobar exemples de tabulatura per a instruments que no són de corda, com ara l'harmònica i l'ocarina).

## Referències

* 1 2 «Tabulatura». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Milioni, Pietro. Il primo, secundo e terzo libro d'intavolatura, sopra i quali ciascuna da se medesimo puo imparare a suonare di chitarra spagnola, accordare, faré il trillo, il ripicco e anco trasmutar sonate da una lettera all'altra corispondente (llibre electrònic). Roma: Guglielmo Faccioti, 1627, p. 64.
# Kysucké Nové Mesto

Kysucké Nové Mesto és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Žilina, és capital del districte de Kysucké Nové Mesto.

## Història

La vila fou fundada el 1325 per Carles I d'Hongria, a 10 km al nord de Žilina, a la vora del riu Kysuca.

## Ciutats agermanades

Kysucké Nové Mesto està agermanada amb les viles de:
* Rive-de-Gier, França
* Łodygowice, Polònia
* Gogolin, Polònia
* Jablunkov, Txèquia

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «História mesta». Arxivat de l'original el 2023-05-12. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Partnerské mestá». Arxivat de l'original el 2021-12-26. [Consulta: 26 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Sakesar

Sakesar, Sakeswar o Sukesar és una muntanya al Panjab (Pakistan), entre el districte de Chakwal a l'est i el districte de Mianwali a l'oest, a uns 40 km a l'est de Mianwali. És la muntanya més alta de la Salt Range. Al cim hi havia un sanatori i l'altura era de 1.553 metres. No va poder prosperar com a estació de muntanya per manca d'aigua però n'hi ha de molt bona a la proximitat.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Klokočov (Košice)

* No s'ha de confondre amb Klokočov (Žilina).
Klokočov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1358.
# Spiranthes aestivalis

Spiranthes aestivalis és una planta herbàcia perenne de la família de les orquídies. Es distribueix per l'Europa meridional i sud-central, Àsia Menor, Àfrica del Nord; tota França, llevat de les regions del nord on es considera en vies de desaparició. Es creu desapareguda de Bèlgica (Kempen) des del 1981. És present a les regions dels Països Catalans en les terres baixes i estatges montans per sota dels 1.600 msnm. Prolifera en prats humits i aiguamolls. Ha estat catalogada com a espècie vulnerable a Catalunya.
La planta, un geòfit, forma una roseta basal amb unes poques fulles erectes que s'imbriquen al voltant de les espigues on les menudes flors (de 6 a 20 amb tèpals de ~6mm) apareixen a l'estiu (juny-juliol) i es disposen en espiral al voltant de l'eix de l'espiga. El fruit és una càpsula que dispersa les llavors per anemocòria. Als Països Catalans S. aestivalis comparteix el rang de distribució amb Spiranthes spiralis, morfològicament molt similar i de la que se'n diferencia en que en aquesta darrera els tèpals superiors estan soldats formant una mena de tub, mentre que en S. aestivalis aquests tèpals estan lliures.

## Notes

* ↑ Lambinon J. et al., Nouvelle flore de la Belgique, du G.-D. de Luxembourg, du Nord de la France et des régions voisines (Ptéridophytes et Spermatophytes), Meise, Jardin botanique national de Belgique, 6$^e$ éd., 2012, 1195 p.
* ↑ DECRET 172/2008, de 26 d'agost, de creació del Catàleg de flora amenaçada de Catalunya.
* ↑ de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.

## Enllaços externs

* «Spiranthes aestivalis (Poir.) Rich., 1817» (en francès). Tela Botanica - France métro.
# La Serra (la Vall d'en Bas)

La Serra és una masia al nord de Sant Esteve d'en Bas (la Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

És un edifici civil irregular amb teulada a dues vessants. La irregularitat ve donada per estar assentat sobre una elevació. Així, l'alçada de la casa varia segons el desnivell del terreny. A la part inferior hi ha una pallissa amb una gran volta que ha estat unida a la casa del primer pis formant un passadís a manera de lliça per a entrar les cavalleries. Aquest passadís es forma just en un contrafort a la part esquerra de la casa. Al davant hi ha un portal dovellat amb la data 1883 i una finestra amb característiques gòtiques. A la dreta hi ha coberts i un pou.

## Història

Antigament havia estat un "satium o força". Ja consta documentat l'any 1035 en el testament d'Adelaida. El trobem un altre cop documentat, sempre com "l'estanyol" al segle xi, any 1050. L'any 1200 s'entroncà amb el castell del Coll de Sant Andreu.
El 22 de juliol de 1652 torna a estar documentada quan Hilari Rubió i Jerònima, consorts, feren batejar la seva filla. No assistí ningú a la cerimònia la que la pesta havia arribat a Sant Esteve. El document diu que no hi anaren "a causa de lo contagi".

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas la Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Llibre romà

El llibre romà o els llibres que es conserven dels romans, són documents que es conserven (o es coneixen fragmentàriament) que formaven part de la cultura romana i que van influir en les cultures posteriors. Serveixen també per conèixer la història romana, el dret, la medicina, la història natural i l'administració tant de la República com de l'Imperi.
El llibre més antic conservat, a part de les inscripcions, és el que recull les Lleis de les dotze taules, que devia de ser gravat cap a l'any 450 aC, i on hi va intervenir el decemvir Api Claudi. Aquest codi legal era també un manual escolar i un llibre de lectura, segons Ciceró.
El llibre dels Fasti recopilava els registres oficials, els calendaris de les festes religioses i profanes. Hi havia un tipus de fasti que no eren calendaris pròpiament dits, sinó una llista de commemoracions. Aquestes llistes es coneixen amb el nom de Fasti Annales per a distingir-les de les anteriors o Fasti Sacri. Eren una recopilació dels magistrats de cada any i unes breus anotacions dels fets més destacats. Incloïen una llista de cònsols, dictadors, censors i altres magistrats. Els pontífex màxims elaboraven uns llistats amb formules religioses anomenats Indigitamenta, que eren tant unes invocacions i oracions com uns llistats actualitzats de les divinitats a les que rendir culte.
Cada ciutat llatina posseïa, per la seva part, el seu propi registre oficial. Els Llibres sibil·lins, encara que escrits en grec, es consultaven per prendre decisions. Estaven custodiats per les sibil·les i eren rigorosament inaccessibles, però els partits havien aconseguit obtenir còpies que feien circular amb interpretacions favorables, manipulant adequadament els seus presagis els dos bàndols. El poble creia cegament en els presagis, i ignoraven la seva manipulació. Al costat dels Llibres sibil·lins va florir l'astrologia, afavorida per la doctrina estoica que considerava els astres com a cossos divins, tendia a suplantar certes formes d'endevinació (auspicis dels àugurs, interpretacions dels harúspexs) ampliant-se la tendència pels contactes amb Orient (especialment sirians i perses).
Es conserven també exemples de literatura religiosa, com els Carmen Arvales que cantaven els Arvales, que eren invocacions per demanar fecunditat a la terra. Les sortes o oracles, les Carmina Marciana, atribuïdes al profeta Marci (segle iii aC) i altres presagis, que formaven part de la cultura escrita comú al poble romà.

## Referències

* 1 2 3 Bickel, Ernst. Historia de la literatura romana. Madrid: Gredos, 1982, p. 112, 344. ISBN 8424908538.
* ↑ Ciceró. De lege, II, 59
# Sant Francesc de Santpedor

* Per a altres significats, vegeu «Convent de Sant Francesc (Santpedor)».
Sant Francesc de Santpedor és una ermita del municipi de Santpedor (Bages). Data del segle xiii i és considerada una de les més antigues de Catalunya. Va ser edificada en honor de Sant Francesc d'Assís que segons la tradició, en el turó que ocupa l'ermita i que domina la plana bagenca, predicà quan seguia el Camí de Sant Jaume. És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita capella d'una sola nau construïda sobre la base i el model d'una església anterior de la qual conserva la seva tipologia i estructura més essencial. L'església no té absis i la porta sobre el mur de llevant repetint un model usual a les portes romàniques tardanes del segle xiii, formada per grans dovelles amb una sola arquivolta. La nau és coberta per una volta de mig punt en el primer tram i per una volta ogival en el tram de l'altar. Situada dalt d'un turó és perfectament visible des de qualsevol lloc de Santpedor.

## Història

L'església de Sant Francesc de Santpedor és documentada al segle xiii, concretament l'any 1240 en diferents deixes testamentaries. Sabem que a partir d'aquest segle l'església fou centre d'una gran devoció fomentada per les mateixes autoritats de la vila. L'any 1605 s'hi instal·là una comunitat de servites i una masia veïna (avui perduda) acullia al sagrista i regent de la capella. La devoció a Sant Francesc culminà l'any 1693 amb l'arribava a Santpedor dels frares franciscans que hi fundaren una casa conventual. L'any 1936 en destruí el retaule renaixentista i la imatge antiga d'aquesta capella.

## Referències

* ↑ «Ermita de Sant Francesc». Ajuntament de Santpedor. Arxivat de l'original el 2011-09-03. [Consulta: 1r gener 2012].
* 1 2 «Sant Francesc de Santpedor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ «Ermita de Sant Francesc d'Assís». Rutes culturals de Santpedor. Arxivat de l'original el 2011-07-28. [Consulta: 1r gener 2012].
# Wolfgantzen

Wolfgantzen (en alsacià Wolfgàntze) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 1.050 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 368 | 383 | 409 | 836 | 822 | 972 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Paul Fricker | |
| 2008- | François Koeberle | |
# Klokočov (Žilina)

* No s'ha de confondre amb Klokočov (Košice).
Klokočov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
# Spiranthes

Spiranthes és un gènere d'orquídies terrestres de la subclasse Liliidae de la família de les Orchidaceae. Es caracteritzen per tenir la inflorescència en espiral. Spiranthes deriva del grec "spir"= enrotllar-se i de "anthes"= flors. Orquídies de flors blanques petites gairebé tubulars. L'àrea de distribució d'aquestes orquídies principalment a l'Amèrica del Nord. En la zona eurasiàtica es coneixen solament tres espècies.

## Taxonomia

* Spiranthes acaulis
* Spiranthes aestivalis (Poiret) L. C. M. Richard
* Spiranthes amoena
* Spiranthes brevilabris
* Spiranthes casei Catling & Cruise. * Spiranthes cernua
* Spiranthes cinnabarina (Llave & Lex.) Hemsl.
* Spiranthes delitescens
* Spiranthes diluvialis
* Spiranthes eatonii
* Spiranthes laciniata
* Spiranthes lancea
* Spiranthes lucida (H.H.Eaton)
* Spiranthes magnicamporum
* Spiranthes odorata .
* Spiranthes ovalis Lindl.
* Spiranthes parksii
* Spiranthes porrifolia
* Spiranthes praecox
* Spiranthes romanzoffiana
* Spiranthes sinensis (Pers.)
* Spiranthes speciosa
* Spiranthes spiralis (L.) Chevall.
* Spiranthes tuberosa
* Spiranthes vernalis
* Spiranthes weberbaueri

## Bibliografia

* The Manual Of Cultivated Orchid Species By Bechtel, Cribb and Launert, Published by The MIT Press.
* Leroy-Terquem, Gerald and Jean Parisot. Orchids: Care and Cultivation. London: Cassel Publishers Ltd., 1991.
* Schoser, Gustav. Orchid Growing Basics. New York: Sterling Publishing Co., Inc., 1993.
* White, Judy. Taylor’s Guide to Orchids. Frances Tenenbaum, Sèries Editor. New York: Houghton-Mifflin, 1996.
* The Illustrated Encyclopedia of Orchids by Alec Pridgeon. Published by the Timber Press.
# La Serra Vella

La Serra és un mas a la perifèria del nucli de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès). Segons alguns estudiosos degué ser una torre en època medieval que s'assentava damunt una construcció romana de la Via Augusta. Masia de planta rectangular, amb planta baixa i pis i coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana principal. Consta de diversos cossos de serveis annexes. A la façana principal hi ha un gran portal adovellat, que es conserva mutilat degut a la construcció posterior d'un cos annex d'una sola planta. Al damunt del portal hi ha un gran finestral esculturat d'estil gòtic-renaixentista, amb una serra ornamentada per un medalló ovalat central, de fulles cargolades com volutes, i cortinatges a banda i banda. La resta de la façana té diverses finestres de mida molt més petita. Tots els murs són arrebossats. A l'interior encara es conserven algunes arcades de mig punt, dues apuntades i diverses espitlleres.

## Notes

* 1 2 3 4 «La Serra Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Llibre vermell del Kazakhstan

El Llibre vermell del Kazakhstan és una llista vermella comentada que inclou els animals, plantes i fongs en perill d'extinció al Kazakhstan. Disposa de 3 edicions, la darrera de les quals va ser el 1999.
L'edició actual inclou:

## Vegeu també

* Llista de llibres vermells del Kazakhstan

## Enllaços externs

* Sobre l'aprovació de les llistes d'espècies rares i en perill d'extinció de les espècies d'animals i plantes Arxivat 2014-10-14 a Wayback Machine.
* www.redbookkz.info
# Grove Karl Gilbert

Grove Karl Gilbert (Rochester, Nova York, 1843 - 1918), fou un geòleg estatunidenc que treballà per a la U.S. Geological Survey des de la seva creació en 1879.
Entre els seus treballs destaquen els dedicats al Llac Bonneville, un llac del Pliocé localitzat en la major conca endorreica dels Estats Units. Aquest llac desapareixé quasi per complet al desbordar-se i produir una de les majors inundacions de la història del nostre planeta. El Great Salk Lake (el Gran Llac Salat) és el seu romanent actual.
Avançà en 6 dècades el desenvolupament de la tectonofísica, Gilbert proposà en 1881 el comportament flexural de l'escorça terrestre, un procés que avui es coneix com a flexió litosfèrica.
Rebé la medalla Wollaston de la Societat Geològica de Londres el 1900.

## Publicacions

* "Report on the geology of the Henry mountains (1877)
* "Lake Bonneville" US Geological Survey Monograph No. 1. 1890. 438 p.
* "The Underground Water of the Arkansas Valley in Eastern Colorado" (1896)
* "Harriman Alaska Expedition, Volume 3: Glaciers and glaciation (1899)
* "The San Francisco Earthquake and Fire of April 18, 1906, and Their Effects on Structures and ..." (1907)
* "The transportation of débris by running water" US Geological Survey Professional Paper No. 86 (1914)
# Sant Francesc de Paula de Rialb

Sant Francesc de Paula de Rialb és una capella de la vila de Rialb, dins de l'antic terme municipal primigeni, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el centre de la vila, a l'antic Col·legi dels Pares de Sant Vicenç de Paül de la vila.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Rialb de Noguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Francesc de Paula de Rialb en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Villa del Rey

Villa del Rey és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 180 | 179 | 147 | 143 | 140 | 137 |
# Kraskovo

Kraskovo és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1334.
# Tachenko

Tachenko és un grup de pop independent, procedent de Saragossa, Espanya. La banda sorgeix de les cendres d'un altre grup de pop independent saragossà, El Niño Gusano.

## Membres

* Andrés Perruca - Bateria
* Sergio Vinadé - Guitarra i veu
* Sebas Puente - Guitarra i veu
* Ricardo Vicente - Teclats, guitarra i veu
* Miguel Irureta - Baix i veu

## Discografia
### Àlbums

* Nieves y rescates - 2004
* Las jugadas imposibles - 2006
* Esta vida pide otra - 2008

### Singles

* Amable - 2004
* El tiempo en los Urales - 2005
# Labeobarbus ethiopicus

Labeobarbus ethiopicus és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit com a Barbus ethiopicus per G. Zolezzi el 1939.

## Morfologia

Els adults poden atènyer fins a 25,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Etiòpia.

## Referències

* 1 2 «Labeobarbus ethiopicus (Zolezzi, 1939)» (en anglès). FishBase.
* ↑ Zolezzi, G. «Descrizione di tre nuovi Ciprinidi raccolti dalla Missione Ittiologica in A.O.I.» (en italià). Bollettino di Pesca, Piscicoltura e Idrobiologia, v. 15, 4, 1939, pàg. 369-373.
* ↑ Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
# Sant Romà

«Sant Romà» té aquests significats:
* Hagiografies:
** Sant Romà de Cesarea o d'Antioquia, venerat com a màrtir per diverses confessions cristianes, celebrat el 18 de novembre
** Sant Romà l'Ostiari (segle iii), empleat de la presó de Roma, convertit al cristianisme, martiritzat i venerat com a sant a l'Església catòlica
** Sant Romà el Melode o l'Himnògraf, himnògraf grec, venerat com a sant per diverses confessions cristianes
* Topònims:
** Serrat de Sant Romà, muntanya de Pinell de Solsonès a la comarca del Solsonès
** Tossal de Sant Romà, muntanya de Pont de Suert a la comarca de l'Alta Ribagorça
** Entitats de població:
*** Sant Romà d'Abella, poble d'Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà)
*** Sant Romà d'Abella (antic municipi)
*** Sant Romà de la Clusa, poble i parròquia, al municipi de Castell de l'Areny (Berguedà)
*** Sant Romà de Tavèrnoles, antic poble del terme municipal de Llavorsí a la comarca del Pallars Sobirà
** Edificis:
*** Sant Romà (Brunyola), església al municipi de Brunyola, la Selva
*** Sant Romà (Pinell de Solsonès), masia al municipi de Pinell de Solsonès
*** Sant Romà d'Aineto, església romànica al poble d'Aineto (Lladorre, Pallars Sobirà)
*** Sant Romà d'Anàs, església parroquial romànica al poble d'Estaon (Vall de Cardós, Pallars Sobirà)
*** Sant Romà d'Aubinyà, església d'Aubinyà, al Principat d'Andorra
*** Sant Romà de les Arenes, església preromànica, a uns 3 km de Sant Llorenç de les Arenes (Foixà, Baix Empordà)
*** Sant Romà de les Bons, temple de les Bons al Principat d'Andorra
*** Sant Romà de Cabestany, església sufragània al poble de Cabestany (Baix Pallars, Pallars Sobirà)
*** Sant Romà de Càldegues, temple romànic al llogaret del mateix (Guingueta d'Ix, Cerdanya)
*** Sant Romà de Casós, església al poble de Casós (el Pont de Suert, Alta Ribagorça)
*** Sant Romà de Delfià església al nucli de Delfià, al terme municipal de Rabós (Alt Empordà)
*** Sant Romà d'Estac ermita al poble d'Estac (Soriguera, Pallars Sobirà)
*** Sant Romà d'Estanya, església d'Estanya, al municipi de Benavarri (Baixa Ribagorça, Aragó)
*** Sant Romà de Guissona
*** Sant Romà de Llabià
*** Sant Romà (Lloret de Mar), església parroquial de Lloret de Mar (La Selva)
*** Sant Romà de Massivert, església romànica del despoblat de Massivert (Pont de Suert, Alta Ribagorça)
*** Capella de Sant Romà de Pinell, capella d'estil romànic al municipi de Pinell de Solsonès (Solsonès)
*** Sant Romà (Santa Maria de Miralles)
*** Sant Romà de Sau, entitat de població al municipi de Vilanova de Sau a la comarca d'Osona
*** Sant Romà Vell d'Useu, església parroquial romànica al poble d'Useu (Baix Pallars, Pallars Sobirà)
*** Sant Romà d'Useu, església al poble d'Useu (Baix Pallars, Pallars Sobirà)
*** Sant Romà de Vila, església romànica al lloc de Vila en la parròquia andorrana d'Encamp
*** Sant Romà dels Vilars, capella preromànica al lloc dels Vilars d'Engordany, a la parròquia andorrana d'Escaldes-Engordany
*** Masia de Sant Romà, masia de Bellvei a la comarca del Baix Penedès
# Xidertí

El Xidertí (kazakh: Шідерті; rus: Шидерты), també anomenat Karasu en el seu curs baix, és un riu del Kazakhstan, és tributari del llac Txaganak.

## Geografia

El Xidertí neix als cims del Melkossopótxnik kazakh, anomenat també Sari-Arka, una regió vasta en les altituds que va d'oest a est al Kazakhstan central.
El seu curs és al començament cap al nord-est en direcció de l'Irtix. Acaba desembocant al llac Txaganak.
La seva vall queda modificada pel canal Irtix-Karaganda, que pren una part de les aigües de l'Irtix per a la regió de Pavlodar en benefici de les grans ciutats i de les regions agrícoles del Kazakhstan central.
El riu es glaça a partir de finals d'octubre o començaments de novembre fins a la segona quinzena d'abril.
# Villa del Cerro

Villa del Cerro o Cerro és un barri (barrio) de Montevideo, Uruguai. Limita amb els barris de Pajas Blancas a l'oest i La Paloma al nord, el riu Pantanoso al nord-est, la Badia de Montevideo a l'est i la franja marítima al sud, on es troba la platja del Cerro.
D'acord amb les dades del cens de 2004, el barri tenia 35.498 habitants.

## Referències

* ↑ Universitat de la República. «Una revisita antropológica a constructores de la identidad cerrense, Villa del Cerro, Montevideo.» (en castellà). Arxivat de l'original el 2009-04-10. [Consulta: 14 juliol]. «Vegeu pàgina 25 de l'arxiu»

## Enllaços externs

* Intendència Municipal de Montevideo / Història del Cerro Arxivat 2019-07-18 a Wayback Machine. (castellà)
# Kolta

Kolta és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. Compta amb una població de 1241 habitants (2022).

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1337.

## Referències

* ↑ «Kolta». en.mapy.cz. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 7 agost 2022].