OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reserva índia de Quileute

La reserva índia de Quileute és una reserva índia del poble quileute situat en el sud-oest de la Península Olympic del comtat de Clallam, Washington, Estats Units. La reserva està en la desembocadura del riu Quillayute en la costa del Pacífic.
El poble quileute es va instal·lar en la reserva índia de Quileute després de signar el Tractat de Quinault el 1855. La Push, Washington és el principal poble de la reserva. El cens de 2000 hi va comptar una població resident oficial de 371 persones en la reserva, que té una superfície de 4,061 km².
El 1966, el Departament de l'Interior dels Estats Units va retirar l'illa James dels voltants del Refugi Nacional de Vida Silvestre de Quillayute Needles i la va tornar a Quileute, quan es va descobrir que l'illa era part de la reserva índia de Quileute. En la dècada de 2000, el govern tribal va sol·licitar al govern dels Estats Units altres transferències de terres, en particular per a reconstruir cases lluny de la zona de perill de tsunamis de la costa.
El poble quileute té el seu propi govern, que consisteix en un consell tribal amb termes escalonats.

## Referències

* ↑ Removed by Public Land Order 4095, September 19, 1966, according to Comprehensive Conservation Plan/Environmental Assessment, Chapter 1 Arxivat 2017-10-01 a Wayback Machine., page 1-8.
* ↑ «Quileute Tribe fights for ancestral land, safety». , 09-10-2011.

## Enllaços externs

* El poble quileute
# Senzala

La senzala era un gran allotjament que es destinava a l'habitatge dels esclaus en els engenhos i hisendes de Brasil colonial i de l'Imperi del Brasil entre els segles XVI i XIX.

## Etimologia

"Senzala" ve del terme Kimbundu sanzala a través de dissimilació. L'origen del terme és africà, significant el mateix que "casa", "habitatge". És un terme conegut des de la segona meitat del segle XVI.

## Descripció

Era el que Joaquim Nabuco deia ser "el gran colomar negre". Sempre, al seu davant, hi havia un gran tronc amb una corda per a enforcar i colpejar esclaus, anomenada de pelourinho. Com els esclaus eren considerats pels seus senyors maleïts per Déu i éssers sense ànima, els amos d'hisenda es trobaven doncs en el dret de castigar-los i creien que, fent això, guanyarien una benedicció de Déu. A més, infonien por en els esclaus, ja que tots els càstigs eren fets davant de tots els habitants de la senzala. Les senzales tenien grans finestres amb grans reixes i els seus residents només sortien d'allà per a treballar, i anar a missa. Els esclaus pràcticament sempre dormien sobre palla o en el sòl dur de terra batuda. Els homes vivien separats de les dones i dels nens.
Van existir durant tota la fase d'esclavitud (entre els segles XVI i XIX) i eren construïdes en de la unitat de producció (engenho, mina d'or i hisenda de cafè). Les senzales eren magatzems de mida mitjana o gran en què els esclaus passaven la nit. Moltes vegades, els esclaus eren encadenats dintre de les senzales per a evitar les fugides. Acostumaven a ser rústiques, fosques (posseïen poques finestres) i gens confortables. Eren construccions molt simples fetes generalment de fusta i fang i no tenien divisions.

## Actualment

Algunes hisendes de l'interior del Brasil van preservar aquestes senzales, que, avui, són visitades com a llocs turístics. Mostren un aspecte molt important de la història del país: la crueltat amb que els africans van ser tractats durant segles al Brasil. Actualment, algunes antigues hisendes de cafè situades en la Regió Sud-est del Brasil encara conserven senzales que poden ser visitades per turistes. En la Vall del Paraíba, hi ha nombroses propietats rurals utilitzades pel rodatge de telenovel·les, sobretot en els municipis fluminenses de Vassouras, Valença i Cantagalo.

## Referències

* 1 2 FERREIRA, A. B. H. Novo dicionário da língua portuguesa'. 2ª edição. Rio de Janeiro. Nova Fronteira. 1986. p. 1 571.
* ↑ «Senzala - o que era, habitação dos escravos e características» (en portuguès). [Consulta: 1r desembre 2020].

## Vegeu també

* Casa-Grande & Senzala
# Pares del Sagrat Cor de Jesús de Bètharram

Els Pares de Sagrat Cor de Jesús de Bètharram, en llatí Societas Presbyterorum Sanctissimi Cordis Iesu de Bétharram, són un institut religiós masculí de dret pontifici, una congregació clerical. Anomenats també Betharramites, posposen al seu nom les sigles S.C.I. de Béth.

## Història

La congregació fou fundada per Mixel Garicoitz en 1832 a Bètharram (avui L'Estela-Bètharram, Pirineus Atlàntics, França). En 1827, Garicoitz fou nomenat professor de filosofia al seminari major de Bètharram. El contacte amb els seminaristes el convencé que la situació religiosa a França, després de la Revolució francesa, era dramàtica: la formació religiosa havia desaparegut, l'ambient era anticlerical, la majoria de les escoles i instituts religiosos s'havien suprimit i hi havia poques vocacions per ésser sacerdots.
Per reevangelitzar la societat, Garicoitz pensà de fundar una congregació de sacerdots missioners. La fundació fou en 1835, però fins al 1875, gràcies al suport d'Augusto Etxekopar, tercer superior general, no fou aprovada per la Santa Seu, ja que el bisbe Lacroix s'hi oposava. El decretum laudis es promulgà el 30 de juliol de 1875 i l'aprovació definitiva fou el 5 de setembre de 1877.
Els Pares del Sacre Cor de Bètharram són sacerdots i religiosos dedicats a l'apostolat i les missions, a més de l'educació cristiana dels joves. Foren cridats a Hispanoamèrica, on hi havia importants comunitats de bascos emigrats en cerca de feina, especialment a l'Argentina, Uruguai, Paraguai i el Brasil.
En començar el segle xx, es fundaren cases a Itàlia, Espanya, Bèlgica i Anglaterra. El 1922 fou cridada per predicar a la província de Yunnan (Xina) i crearen la diòcesi de Dali (o Tali). Avui, també té missions a Israel, Jordània, Índia, Tailàndia, i a l'Àfrica, a Costa d'Ivori i la República Centreafricana.

## Activitat i difusió

Els Betherramites es dediquen a ensenyar en escoles i a la catequesi i apostolat en parròquies i missions.
En acabar el 2009, la congregació comptava amb 395 religiosos, 229 dels quals eren sacerdots, en 62 cases,

## Vegeu també

* Mixel Garicoitz
* L'Estela-Bètharram

## Bibliografia i enllaços

* Lloc oficial de la congregació
# Domanico

Domanico és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Carolei, Dipignano, Grimaldi, Lago, Malito, Mendicino i Paterno Calabro a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Domanico :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Domanico» (en italià). Arxivat de l'original el 2013-04-04. [Consulta: 15 gener 2022].
# Siphamia roseigaster

Siphamia roseigaster és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids. Va ser descrit com a Apogon roseigaster per Edward Pierson Ramsay (1842-1916) i James Douglas Ogilby (1853-1925) el 1887.

## Descripció

* Pot arribar a fer 6,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, bentònic, demersal i de clima temperat que viu entre 0-118 m de fondària sobre fons tous del litoral.

## Distribució geogràfica

És endemic al Pacífic sud-occidental australià.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, William Neil. «roseigaster, Apogon» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes:. California Academy of Sciences, 06-11-2023. [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ Ramsay, Edward Pearson; Ogilby, James Douglas «Description of a new Australian Fish. Notes from the Australian Museum» (en anglès). Proceedings of the Linnean Society of New South Wales, 1, 1887, pàg. 1101––1102.
* 1 2 3 4 «Siphamia roseigaster» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Sainsbury, K.J., P.J. Kailola i G.G. Leyland, 1985. Continental shelf fishes of the northern and north-western Australia. CSIRO Division of Fisheries Research; Clouston & Hall and Peter Pownall Fisheries Information Service, Canberra, Austràlia. 375 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
# Grau Superior de Coneixements de Valencià

El Grau Superior de Coneixements de Valencià és un certificat de llengua catalana al nivell C2 segons el Marc europeu comú de referència per a les llengües. L'atorga la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià, l'Escola Oficial d'Idiomes (amb el nom d’Aptitud de Valencià) i les universitats del País Valencià (la Universitat de València, la Universitat Politècnica de València, la Universitat d'Alacant, la Universitat Miguel Hernández i la Universitat Jaume I) després d'una prova de nivell realitzada al mateix centre.
Tot i que la prova varia lleugerament d'estructura segons l'ens examinador, sempre examina l'aptitud lingüística segons els següents criteris:
Per tal d'avaluar aquests coneixements, l'examen de la Junta es divideix en quatre àrees:
* 1 Comprensió i lèxic 10%
* 2 Expressió escrita 30%
* 3 Domini pràctic del sistema lingüístic 30%
* 4 Expressió oral 30%
En la pràctica, la prova es fa en dues sessions. La primera consta de les parts 1 i 2, i és necessari traure un 40% de puntuació per passar a la segona part, que es realitza dues setmanes després. Globalment és necessari traure un 60% per aprovar el Grau Superior.

## Validesa i equivalència

El sistema de certificats - en el qual hi ha quatre graus més tres proves tècniques - és l'únic sistema a tot el País Valencià pel qual hom pot provar el seu nivell lingüístic. El Superior és, doncs, el nivell més alt abans de les proves tècniques per als sectors dels mitjans de comunicació, la correcció de textos o l'administració. És considerat vàlid per qualsevol centre públic vinculat amb la Generalitat Valenciana. Generalment, el Grau Superior és un requisit per a treballar a les universitats valencianes, i en certs treballs del sector públic; altres requeriran sols el Grau Mitjà.
El Superior és acceptat com a equivalent del Certificat de Coneixements Superiors atorgat a les Illes Balears i del del Certificat de Nivell Superior de Català (D) atorgat a Catalunya.

## Convocatòries

Cada ens avaluador té unes convocatòries regulars, en general dues vegades a l'any. La Junta, per exemple, convoca una prova per a juny i una per a novembre. Cal matricular-s'hi abans de presentar-s'hi. La Junta té 22 seus on es pot examinar-se, mentre les universitats ofereixen la prova a les seues diveres seus, com ara València, Castelló de la Plana, Alcoi, Gandia, Elx i Alacant.

## Referències

* 1 2 3 4 Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià
* 1 2 3 «Equivalència UV». Arxivat de l'original el 2006-05-04. [Consulta: 4 maig 2006].
* ↑ «UPV». Arxivat de l'original el 2009-04-25. [Consulta: 28 maig 2009].
* ↑ UPV
* ↑ «UA». Arxivat de l'original el 2009-05-31. [Consulta: 28 maig 2009].
* ↑ «UJI». Arxivat de l'original el 2010-04-29. [Consulta: 28 maig 2009].
* ↑ UV/SNL Administració i Normativa/Certificats
* ↑ «Equivalències». Arxivat de l'original el 2007-02-21. [Consulta: 28 maig 2009].
* ↑ JQCV

## Enllaços externs

* PDF del Superior de la Junta Qualificadora de Coneixements del Valencià
# Haemulon sexfasciatum

Haemulon sexfasciatum és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 71 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf de Califòrnia fins a Panamà.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McKay, R.J. i M. Schneider, 1995. Haemulidae. Burros, corocoros, chulas, gallinazos, roncos. p. 1136-1173. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (editors) Guia FAO para Identification de Especies para lo Fines de la Pesca. Pacifico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Reducció de Meerwein-Ponndorf-Verley

La reducció de Meerwein-Ponndorf-Verley (MPV) en química orgànica és la reducció de cetones i aldehids als seus corresponents alcohols utilitzant la catàlisi d'alumini alcòxid en la presència d'un alcohol. Aquesta reducció té una alta quimioselectivitat i fa servir un metall catalitzador barat i respectuós amb el medi ambient.
La reducció MPV va ser descoberta per Meerwein i Schmidt, i de manera separada per Verley el 1925. an descobrir que una mescla d'etòxid d'alumini i etanol podia reduir els aldehids als seus alcohols.

## Referències

* ↑ Wilds, A. L. Org. React. 1944, 2.
* ↑ Hans Meerwein, Rudolf Schmidt «Ein neues Verfahren zur Reduktion von Aldehyden und Ketonen». Justus Liebigs Annalen der Chemie, 444, 1, 1925, pàg. 221–238. DOI: 10.1002/jlac.19254440112.
* ↑ Verley, A., Bull. Soc. Chim. Fr., 37, 1925, pàg. 537.
# Serguéievka

«Serguéievka» té aquests significats:
* Serguéievka (Smolensk), localitat de l'óblast de Smolensk, a Rússia
* Serguéievka (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Iújnaia Serguéievka, localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Serguéievka (Vorónej), localitat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
* Serguéievka (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Serguéievka (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Development Team DSM

El Development Team Sunweb (codi UCI: DSU) és un equip ciclista alemany, de ciclisme en ruta de categoria continental. Creat el 2017, fa d'equip reserva de la formació Team Sunweb.

## Principals resultats

* Volta a Düren: Leon Rohde (2017)
* París-Roubaix sub-23: Nils Eekhoff (2017)

## Composició de l'equip

2017 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2017 | 105è | Nils Eekhoff (620è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a procyclingstats.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Sorapata

Sorapata (possiblement de l'aimara sura seca jiquima, una mena de Pachyrhizus, pata pas) és una muntanya que es troba al nord de la serralada d'Apolobamba, a la frontera entre el Perú i Bolívia. Té una altura de 6.000 msnm. El vessant bolivià correspon al Departament de La Paz, província de Franz Tamayo, municipi de Pelechuco, mentre el vessant peruà correspon a la regió de Puno, província de San Antonio de Putina, districte de Sina. El llac Japucocha es troba al seu sud-oest.

## Referències

* ↑ Radio San Gabriel, "Instituto Radiofonico de Promoción Aymara" (IRPA) 1993, Republicat per Instituto de las Lenguas y Literaturas Andinas-Amazónicas (ILLLA-A) 2011, Transcripció del Vocabulari de la Llengua Aimara, P. Ludovico Bertonio, 1612
* ↑ escale.minedu.gob.pe - UGEL map of the Putina Province (Puno Region)
* ↑ «Pelechuco». ine.gob.bo. [Consulta: 13 desembre 2014].
# Haemulon serrula

Haemulon serrula és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Martinica.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W.N. (ed.), 2003. Catalog of fishes. Updated database version of March 2003. Catalog databases as made available to FishBase in March 2003.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Serp monetària

La «serp monetària» fou el primer intent d'establir una cooperació monetària europea a la dècada del 1970. L'objectiu era limitar les fluctuacions entre les diferents monedes europees. Es provà de crear una sola banda de canvi per la Comunitat Econòmica Europea (CEE), és a dir, d'establir un tipus de canvi fix entre les monedes dels estats membres de la CEE.
El dia 8 d'octubre del 1970, Pierre Werner presentà un informe sobre la unió econòmica i monetària a la CEE. Recomanava tres passos, el primer dels quals consistia a coordinar la política econòmica i reduir les fluctuacions entre les monedes europees.
Després que el sistema de Bretton Woods s'esfondrés el 1971 a conseqüència del xoc de Nixon, l'Acord de l'Smithsonian establí una banda del ±2,25% dins de la qual les monedes es podien desviar del seu tipus central respecte al dòlar estatunidenc. Aquesta situació creà un «túnel» en el qual es podien moure les monedes europees. Tanmateix, el tipus de canvi entre elles podia variar molt més que el tipus de canvi respecte al dòlar. Per exemple, si una moneda A partia del límit inferior de la seva banda, podia guanyar un 4,5% respecte al dòlar, mentre que si una moneda B partia del límit superior, podia perdre un 4,5% respecte al dòlar.
Si ambdues monedes seguissin aquesta trajectòria alhora, la moneda A guanyaria un 9% respecte a la moneda B. Aquest marge es considerà excessiu, de manera que l'Acord de Basilea (1972), signat entre els sis membres que componien la CEE i els tres països que estaven a punt d'unir-s'hi, establí una «serp monetària» que reduïa el marge bilateral entre dues monedes a un 2,25%. El nou sistema implicava que dues monedes podien variar un màxim d'un 4,5% l'una respecte a l'altra, així com una tendència de totes les monedes de moure's igual respecte al dòlar. Una altra conseqüència de l'Acord fou la fi formal de la zona esterlina.
El dòlar passà a flotar lliurement el 1973, precipitant el col·lapse del «túnel». Quedà clar que la «serp» no era sostenible. Diverses monedes abandonaren el sistema i algunes d'elles hi tornaren. El 1977 ja s'havia convertit en una zona D-Mark, amb els francs belga i luxemburguès, el florí neerlandès i la corona danesa com a altres components. El Pla Werner fou abandonat.
El Sistema Monetari Europeu succeí a la «serp» com a sistema de coordinació monetària de la CEE.

## Referències

* ↑ Werner report (anglès)
* ↑ The European Monetary System (anglès)
* 1 2 European Parliament: The historical development of monetary integration (anglès)
* 1 2 European currency snake (anglès)
* ↑ The Road to Monetary Union Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine. (anglès)
# Diptychus kaznakovi

Diptychus kaznakovi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Tibet.

## Referències

* ↑ «Diptychus kaznakovi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yunfei, W., 1987. A survey of the fish fauna of the Mount Namjagbarwa region in Xizang (Tibet), p. 109-112. A S.O. Kullander i B. Fernholm (eds.) Proc. V Congr. Europ. Ichthyol., Estocolm, Suècia.
# Glacera del Gorner

La glacera del Gorner (en alemany Gornergletscher) és una glacera en una vall que es troba al Valais al sud-est de Zermatt. Baixa des del grup del Mont Rosa, en els Alps Penins.
Amb els seus 14 km de longitud és la tercera glacera de Suïssa després de la Glacera d'Aletsch i la glacera Fiesch.

## Descripció

La glacera Gorner està formada per diverses glaceres. El cos principal és el de la glacera Grenz (Grenzgletscher) que comença a la Signalkuppe (4.554 m). Aquesta glacera baixa cap a nord-oest als peus de la paret nord del Lyskamm. A nord de la Punta Dufour, sobre la cresta de Weissgrat (3.700 m), comença la glacera Gorner, pròpiament dita. Segueix el flanc sobre la de Stockhorn en direcció oest i amb un pendent al voltant del 18%. Després de 7 km s'uneix amb la glacera Grenz a una altitud al voltant de 2.550 m i conserva el seu nom.

## Referències

* ↑ «Factsheet | Gletschermessnetz Schweiz GLAMOS» (en alemany). [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «Wayback Machine», 02-07-2010. Arxivat de l'original el 2010-07-02. [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «Mapa». [Consulta: 22 juliol 2020].
# Haemulon striatum

Haemulon striatum és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes que es troba des de Bermuda, Florida, l'oest de les Bahames i el Golf de Mèxic fins al Brasil, incloent-hi el Carib i les Antilles.
Els mascles poden assolir els 28 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Ignasi Ribas

«Ignasi Ribas» té aquests significats:
* Ignasi Ribas i Marqués (1901 -1996) químic orgànic mallorquí
* Ignasi Ribas Garau (Palma, 1943). Polític, jurista i activista cultural mallorquí.
* Ignasi Ribas Muntaner (Palma, 1905 – 1984) professor de llengua i literatura catalana mallorquí.
* Ignasi Ribas Canudas (Manresa, 1971), director de l'Institut d'Estudis Espacials de Catalunya (IEEC)