OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deixeble (cristianisme)

Al cristianisme, el terme deixeble fa referència a un seguidor de Jesús i es troba en el Nou Testament només en els Evangelis i els Fets dels Apòstols. Mentre que Jesús va tenir molts deixebles, va escollir a dotze per representar les tribus d'Israel: Simó Pere, Andreu, Jaume, Joan, Felip, Bartomeu (Natanael), Mateu (Leví), Thomas (Dídim), Jaume (fill d'Alfeu), Judes, Simó (el Zelota) i Judes Iscariot (qui va trair a Jesús). Jesús era el seu Mestre, i després de la seva mort anaren a proclamar el seu missatge al món.
Viccionari
# Luigia Abbadia

Luigia Abbadia (Gènova, 1821 - Milà, 1896) va ser una mezzosoprano italiana.

## Biografia

Filla del compositor Natale Abbadia, va estudiar amb el seu pare i va debutar a Sassari el 1836 a Semiramide de Rossini; el 1838 va cantar el paper d'Agnesa a la Beatrice di Tenda a Màntua de Bellini; després va fer gires per Itàlia i a l'estranger. Giovanni Pacini va compondre per a ella el paper principal de Saffo, interpretat a Nàpols el 1840 i Gaetano Donizetti el de Maria Padilla a l'òpera del mateix nom, interpretada el 1841 a Milà. També va ser una apreciada intèrpret verdiana i wagneriana. L'any 1870, després d'haver abandonat l'escenari, va dirigir una escola de cant a Milà, on va tenir alumnes de cantant que es van consolidar, com Giovanni Battista De Negri i Giuseppina Pasqua.
Mezzo-soprano que al llarg dels anys també va demostrar ser una soprano de l'agilitat, va ser immediatament elogiada pels seus contemporanis:
| « | "Aquesta estudiant, diríem, d'ella mateixa, la mai lloada Abbadia, presumeix, entre les seves prerrogatives, la d'escoltar en a el que diu és singular; de saber donar el color necessari a les passions que aprèn a perfilar; saber interpretar perfectament els conceptes de mestres i poetes; molt diferent de molts dels seus companys, que s'acontenten amb cantar, i que, quasi per menyspreu de l'art, descuiden completament la part dramàtica, tan essencial avui dia." | » |
L'erudit Giovanni Prati li va dedicar un poema el 1844:
(Giovanni Prati, A Luigia Abbadia, 1844)

## Rols creats

* Rovena a Il templario de Nicolai (11 de febrer de 1840, Torí)
* La Julieta de Kelbar a Un giorno di regno de Verdi (5 de setembre de 1840, Milà)
* Lisa a La pagesa de Il contadino d'Agliate (4 d'octubre de 1841, Milà)
* Delight a Corrado d'Altamura de Ricci (16 de novembre de 1841, Milà)
* Ines Padilla a Maria Padilla de Donizetti (26 de desembre de 1841, Milà)
* El paper principal a Leonora de' Medici de Giulio Briccialdi (12 d'agost de 1855, Milà)

## Referències

* ↑ Regli 1860, pagg.1-2

## Bibliografia

* Francesco Regli, Dizionario biografico dei più celebri poeti ed artisti melodrammatici, tragici e comici, maestri, concertisti, coreografi, mimi, ballerini, scenografi, giornalisti, impresarii, ecc. ecc. che fiorirono in Italia dal 1800 al 1860'., Torí, Enrico Dalmazzo, 1860. Pagine 1-2
* La Musica, Dizionario, Torí, 1968.
# Donskoie

«Donskoie» té aquests significats:
* Donskoie (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Donske (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# Bayard (Nou Mèxic)

Bayard és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 2.534 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bayard tenia 2.534 habitants, 970 habitatges, i 719 famílies. La densitat de població era de 1.124,6 habitants per km².
Dels 970 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 18,5% dones solteres, i en un 25,8% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 22,1% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.957 $ i la renda mediana per família de 27.632 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.200 $ mentre que les dones 17.132 $. La renda per capita de la població era d'11.066 $. Aproximadament el 19,7% de les famílies i el 24,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bayard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bayard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bütlasse

El Bütlasse (3.193 m) és una muntanya que es troba als Alps Bernesos dins els Alps Suïssos, a Suïssa, i està situada al nord del Gspaltenhorn. El Vorderi Bütlasse (3.063 m) és un cim secundari situat al nord del Bütlasse.
Les localitats més properes són Griesalp (Kiental) i Gimmelwald (Lauterbrunnen). El pas de Sefinenfurgge, travessat per una ruta de senderisme entre Griesalp i Lauterbrunnen, passa al nord de Bütlasse.

## Galeria

* Ruta normal al cim
* Eiger, Mönch i Jungfrau des de l'aresta nord
* Vista del Gspaltenhorn des del cim

## Referències

* ↑ Bütlasse a Summitpost.org
* ↑ Swiss Confederation. map.geo.admin.ch [mapa]. [Consulta: 18 maig 2015].
# Escola Oficial del Cos d'Enginyers de Camins

Al segle xviii es gesta la idea de crear un cos de funcionaris per construir i mantenir la xarxa de camins existent en aquella època. A 1785, José Moñino y Redondo, comte de Floridablanca, com a secretari d'Estat i superintendent de Correus, crea la Direcció General de Camins.
La Inspecció General de Camins i Canals va ser fundada per Agustín de Betancourt a 1799. Atesa la necessitat d'un centre on impartir els estudis que conduïssin a la capacitació laboral per a realitzar aquestes tasques, es funda en 1802 l'Escola Oficial del Cos, tenint la seva primera seu al Palacio del Buen Retiro, fins a la destrucció d'aquest el 2 de maig de 1808. La Guerra de la Independència i les conseqüències econòmiques d'aquesta van provocar que l'Escola no tornés a obrir fins a 1820. Es van tornar a interrompre en 1823, a causa dels greus disturbis causats per l'trienni liberal.
A 1834 obre de nou l'Escola, perdurant la seva hereva, l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers de Camins, Canals i Ports de la Universitat Politècnica de Madrid de Madrid fins als nostres dies.
# Medalla Isitwalandwe

La Medalla Isitwalandwe és la més gran condecoració atorgada pel Congrés Nacional Africà (ANC). Isitwalandwe vol dir “aquell qui porta les plomes de l'ocell estrany.” És costum de fer entrega d'aquest honor només als més grans guerrers; aquells qui es distingeixen pel seu lideratge i heroisme.
Alguns dels honorats amb aquesta medalla són:
* 1955 Yusuf Dadoo
* 1955 Pare Trevor Huddleston
* 1955 Albert Lutuli
* 1975 Moses Kotane
* 1980 Govan Mbeki
* 1980 Bisbe Ambrose Reeves
* 1982 Lilian Ngoyi
* 1992 Harry Gwala
* 1992 Helen Joseph
* 1992 Ahmed Kathrada
* 1992 Nelson Mandela
* 1992 Raymond Mhlaba
* 1992 Wilton Mkwayi
* 1992 Andrew Mlangeni
* 1992 Elias Motsoaledi
* 1992 Walter Sisulu
* 1992 Oliver Tambo
* 1994 Joe Slovo
* 2004 Rachel Simons
* 2008 Chris Hani

## Enllaços externs

* Isitwalandwe / Seaparankoe: the Highest Award of Honour Arxivat 2005-10-18 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ https://www.wordnik.com/words/Isithwalandwe
* ↑ http://www.sahistory.org.za/archive/award-isithwalandwe-seaparankoe-joe-slovo
# Bisbat de Nicòpolis

«Bisbat de Nicòpolis» té aquests significats:
* Bisbat de Nikòpol – seu de l'Església catòlica a Bulgària
* Bisbat de Nicòpolis all'Jantra (o ad Istrum) – seu suprimida i seu titular de l'Església catòlica
* Bisbat de Nicòpolis d'Armènia – seu suprimida i seu titular de l'Església catòlica
* Bisbat de Nicòpolis de Palestina – altre nom del bisbat d'Emmaus, avui seu suprimida i seu titular de l'Església catòlica
* Arquebisbat de Nicòpolis al Nesto – seu suprimida i seu titular de l'Església catòlica
* Arquebisbat de Nicòpolis de l'Epir – seu suprimida i seu titular de l'Església catòlica
# Abbey Road Studios

Abbey Road Studios són uns estudis d'enregistrament ubicats al Abbey Road (literalment en anglès "carretera de l'abadia") de Londres. Els Beatles hi van enregistrar gairebé la totalitat de la seva discografia, de manera que, per a la caràtula de l'àlbum Abbey Road, van decidir prendre un retrat del grup mentre creuaven el pas de vianants al davant dels estudis, en una de les imatges més emblemàtiques de portades d'àlbums. El grup Pink Floyd hi va enregistrar alguns dels seus discs, incloent l'àlbum històric The Dark Side of the Moon. També Radiohead va usar els estudis per a l'enregistrament de The Bends i l'edició d'OK Computer.
En l'actualitat, es fa servir principalment per a enregistraments de corda amb orquestres com ara les bandes sonores de Star Wars.
Com a curiositat, es pot destacar que en aquest estudi es van enregistrar les seccions de cordes del disc On Every Street de Dire Straits i fins i tot les orquestracions de l'àlbum Voy a pasármelo bien del grup espanyol Hombres G. També Mecano, un dels grups pop més reeixits a la dècada dels 80 a Espanya, va enregistrar diverses cançons en aquest estudi, sobretot els instruments de corda de l'àlbum Aidalai, com ara en els temes Naturaleza Muerta i Tú. El duet suec Roxette va dur-hi a terme, el 15 de novembre de 1995, les seves famoses sessions acústiques en directe dels temes The Look, Listen To Your Heart, You Don't Understand Me i Help!, un tema original de The Beatles, inclosos tots ells en el CD promocional Don't Bore Us-Get To The Chorus! (Roxette's European Promo Tour). El grup peruà de rock garage, Los Fuckin Sombreros, van fer la materialització i els últims arranjaments del que seria el seu últim disc d'estudi, Sha-la-la, editat el 2006.
Durant el mes de febrer de 2010 va saltar a la premsa la notícia que la discogràfica EMI va posar a la venda els estudis a causa dels seus greus problemes financers. Als pocs dies Margarte Hodge, responsable de cultura del govern britànic, va declarar que l'edifici s'havia catalogat com a monument amb l'objectiu d'evitar finalitats immobiliàries especuladores, al·ludint al pelegrinatge que milers de fans realitzen anualment.

## Referències

* ↑ Publico.es 16/02/2010
* ↑ Elpais. 24 de febrer
# Dzong de Wangdue Phodrang

El dzong de Wangdue Phodrang es troba al lloc del mateix nom, capital del districte de Wangdue Phodrang, a Bhutan.
Fou fundat per Shabdrung Ngawang Namgyal el 1638. Està situat en una zona elevada entre els rius Punak Chhu i Dang Chhu. El lloc es va escollir per la seva situació privilegiada i estratègica pel domini de les valls baixes. Hom diu que el fundador va trobar un noi que es deia Wangdi jugant al riu, origen del nom del lloc.
Sota mateix del dzong es troben les restes de l'antic pont, construït el 1685, que travessa el Punak Chhu. Una riuada es va endur aquell pont el 1968, al seu costat es va construir un de nou. Encara es conserven les restes del vell.
La seva complexa planta consisteix en tres estructures adaptades a les formes de la muntanya. La zona administrativa, al nord, és centrada per un pati empedrat. L'utse separa les dues parts del dzong, és a dir la zona administrativa i el monestir. Aquí es desplega el gran thangka, que representa a Guru Rimpotxe, a començament del darrer dia del festival (tsechu), a la tardor.
El dzong es va refer després de l'incendi del 1837 i altre cop després dels greus desperfectes d'un terratrèmol, el 1897. Contràriament a molts altres edificis similars, aquest té encara les teulades de fusta.

## Galeria

* El pati de la zona administrativa
* Pati amb l'utse al fons
* La zona monàstica
* Mural amb la representació de Guru Rimpotxe
* https://web.archive.org/web/20130604155128/http://www.bhutan2008.bt/en/node/375
# Dubovany

Dubovany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1113.

## Referències

* ↑ «Trnavský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Z histórie». [Consulta: 26 gener 2022].
# Donzy

Donzy és un municipi francès del departament del Nièvre i la regió de la Borgonya. El 2019 tenia 1.575 habitants.

## Referències

* ↑ «Nièvre (France): Arrondissements & Communes - Population Statistics» (en anglès), 29 desembre 2021. [Consulta: 10 juliol 2022].
# Drouville

Drouville és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 164 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Drouville era de 164 persones. Hi havia 64 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 24 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 73 habitatges, 66 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 69 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 66 habitatges principals, 49 estaven ocupats pels seus propietaris, 16 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 10 tenien tres cambres, 17 en tenien quatre i 39 en tenien cinc o més. 48 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 33 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Drouville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 16 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 12 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 16 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 94 persones, 69 eren actives i 25 eren inactives. De les 69 persones actives 64 estaven ocupades (37 homes i 27 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 25 persones inactives 14 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Drouville hi havia 71 unitats fiscals que integraven 177 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.022 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Drouville hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Drouville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Drouville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Drymusa nubila

Drymusa nubila és una espècie d'aranya araneomorfa de la família dels drimúsids (Drymusidae). És endèmica de l'illa de Sant-Vincent a Saint Vincent i les Grenadines, a les Antilles. La femella holotip fa 4 mm.

## Referències

* 1 2 Simon, 1892: On the spiders of the island of St. Vincent. Part 1. Proceedings of the Zoological Society of London, vol.1891, p.549-575 (text íntegre).

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Drymusa nubila Simon, 1892 en la família Drymusidae +base de dades
# Ecsenius bimaculatus

Ecsenius bimaculatus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total i les femelles 2,7.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines i el nord-est de Borneo (Sabah, Malàisia).

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius bimaculatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Ecsenius taeniatus

Ecsenius taeniatus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles i les femelles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 6 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius taeniatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Werner, T.B i G.R. Allen, 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* McKinney, J.F. i V.G. Springer, 1976. Four new species of the fish genus Ecsenius with notes on other species of the genus (Blenniidae: Salariini). Smithson. Contrib. Zool. 236:1-27.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.