OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Károly Markó

Károly Markó, el vell, també conegut com a Carlo Marco, (Levoča, 25 de setembre de 1791- Vil·les dels Mèdici, Florència, 19 de novembre de 1860) fou un paisatgista eslovac.

## Biografia

Els seus primers estudis els va realitzar com a enginyer a Kolozsvár. Posteriorment es va traslladar a Pest, lloc on va aprendre a copiar gravats, sent el seu mestre el pintor János Jakab Müller
Les seves primeres obres van reprendre els temes del romanticisme hongarès, tals com a paisatges i castells, els quals van ser promoguts en un primer moment per l'Acadèmia de Ciències d'Hongria, així com paisatges topogràfics.
El 1822 va iniciar els seus estudis a l'Acadèmia de Viena on es va enfocar en els estudis de pintura històrica, convertint-se en deixeble de Peter Krafft. També és a l'Acadèmia que va conèixer al que més endavant seria el seu deixeble, Franz Schrotzberg, retratista. Durant la seva estada a Viena, va contreure matrimoni i van néixer els seus fills, entre ells el també pintor Károly Markó, el jove.
Gràcies al suport financer del banquer Geymüller, el 1832 es trasllada a Roma, passant per altres ciutats italianes com Florència i Venècia. És en aquesta ciutat on va tenir contacte amb diversos artistes acadèmics de diferents parts, entre ells Eugenio Landesio. 1840 va obtenir una plaça com a professor en l'Acadèmia de Florència, posteriorment va ser nomenat membre de l'Acadèmia de Ciències d'Hongria.
Des de 1848 fins a la seva mort, va romandre en la Vila Appeggi. En aquest lloc, així com amb alguns viatges a Pest, va continuar amb la seva producció artística, on va tornar a les seves bases, realitzant pintures del paisatge hongarès.

## Referències

* 1 2 3 «Las 15 pinturas de Károly Markó en México». Anales del Instituto de Investigaciones Estéticas, 90, 2007, pàg. 189-226 [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ Visión y sentido de la plástica mexicana. México: UNAM, 2006 [Consulta: 10 juny 2016].
# La Casita-Garciasville

La Casita-Garciasville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.177 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Casita-Garciasville tenia 2.177 habitants, 562 habitatges, i 501 famílies. La densitat de població era de 193,7 habitants/km².
Dels 562 habitatges en un 56% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 10,7% no eren unitats familiars. En el 10,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 15% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.921 $ i la renda mediana per família de 17.149 $. Els homes tenien una renda mediana de 14.948 $ mentre que les dones 11.442 $. La renda per capita de la població era de 5.507 $. Aproximadament el 44,9% de les famílies i el 53% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Casita-Garciasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Casita-Garciasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Judo als Jocs Olímpics d'estiu de 1972

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 celebrats a la ciutat de Múnic (en aquells moments República Federal d'Alemanya) es disputaren 6 proves de judo, sent la segona vegada que aquest esport formava part del programa olímpic després de la seva absència en l'edició de 1968. La competició, únicament oberta a la categoria masculina, es disputà el dia 31 d'agost de 1972 a les seus del Boxhalle i Basketballhalle.
El neerlandès Williem Ruska en convertí en l'únic judoca guanydor de dos ors olímpics en una mateixa edició gràcies a la seva victòria en la categoria de més de 93 kg i la categoria Open.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 63 kg | Takao Kawaguchi | No es concedí | Kim Yong-Ik Jean-Jacques Mounier |
| – 70 kg | Toyokazu Nomura | Anton Zajkowski | Dietmar Hötger Anatoliy Novikov |
| – 80 kg | Shinobu Sekine | Oh Seung-Lip | Jean-Paul Coche Brian Jacks |
| – 93 kg | Shota Chochishvili | David Starbrook | Paul Barth Chiaki Ishii |
| + 93 kg | Willem Ruska | Klaus Glahn | Motoki Nishimura Givi Onashvili |
| Categoria Open | Willem Ruska | Vitali Kuznetsov | Jean-Claude Brondani Angelo Parisi |
* ↑ La medalla de plata originalment fou per al mongol Bakaava Buidaa, el qual fou desposseït per donar positiu en un control antidopatge per excés de cafeïna.
* ↑ El judoca d'origen italià Angelo Parisi competí en l'edició de 1972 sota bandera del Regne Unit, país en el qual residia des de 1956. Posteriorment, en els Jocs Olímpics d'estiu de 1980 i 1984, competí sota bandera francesa després d'haver obtingut aquesta nacionalitat el 1975.

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Japó | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 2 | Països Baixos | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 4 | Regne Unit | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 5 | RFA | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Corea del Sud | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | França | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 9 | Brasil | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | Corea del Nord | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | RDA | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Kwak Sin-ae

Kwak Sin-ae (Busan, 23 d'octubre de 1968) és una productora de cinema sud-coreana. És CEO de Barunson Entertainment & Arts Corporation, amb seu a Seúl, més coneguda per ser la productora de la pel·lícula Paràsits de 2019. Va guanyar l'Oscar a la millor pel·lícula en els Premis Oscar de 2019 i el premi a la millor pel·lícula en els Premis Asia Pacific Screen, i va ser nominada a Millor Pel·lícula en els 73ns Premis BAFTA.

## Guardons

| Any | Premi | Categoria | Obra | Resultat | Ref |
| 2020 | Oscar | Millor pel·lícula | Paràsits | Guanyadora | |

## Referències

* ↑ «'Parasite' Producer: Oscar Nominations Make People "Pay More Attention to Korean Cinema"» (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ Noh. «“They laughed at me because I loved ‘Pretty Woman': ‘Parasite’ producer Kwak Sin Ae on her early film loves"» (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ Staff. «BAFTA Film Awards 2020: Full Winners List» (en anglès), 02-02-2020. [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ Grater. «Asia Pacific Screen Awards: ‘Parasite’ Named Best Film» (en anglès), 21-11-2019. [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ Pedersen. «Oscars Winners List (Updating Live)» (en anglès), 09-02-2020. [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ «PARASITE IS BEST PICTURE OSCARS 2020 WINNER: WATCH SPEECH» (en anglès), 10-02-2019.
# La Plantada (Serradell)

La Plantada és un indret de camps de conreu, actualment parcialment abandonats, del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Està situat a ponent de Serradell, al sud de la Pista del Bosc, al sud de Llinars, al nord-est de Bramapà, i a llevant del Tros de Santa Maria. La llau del Seix discorre pel costat de ponent d'aquesta partida.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# La Talaia (Gelida)

La Talaia és una casa de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petita masoveria d'aspecte humil, de planta rectangular, amb planta, pis i una petita golfa, bastant modificada d'obertures i amb coberts annexos i dues cisternes. A la façana, rellotge de sol del 1883 i les inicials "A.P.N." i diverses espitlleres als angles de l'edifici, el qual divisa -constituint una autèntica atalaia- gran part del Penedès, l'Anoia i el Baix Llobregat. Cal remarcar una curiosa comuna penjada a la part posterior de la casa.

## Referències

* ↑ «La Talaia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Kanora

Kanora fou un petit estat tributari protegit al Pandu Mehwas, a l'agència de Rewa Kantha, província de Gujarat, presidència de Bombai, amb una superfície d'uns 10 km² i format per set pobles amb vuit tributaris separats. Era al sud de Sihora i creuat per diversos rierols que acabaven al riu Mahi. Els ingressos el 1881 s'estimaven en 270 lliures de les que 160 eren pagades com a tribut al Gaikwar de Baroda.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# La casa que arde de noche (pel·lícula)

La casa que arde de noche és el títol d'una pel·lícula mexicana del gènere dramàtic estrenada en 1985 i dirigida per René Cardona Jr. Està basada en la novel·la homònima escrita per Ricardo Garibay.

## Sinopsi

Una prostituta ingressa a un bordell i estableix una rivalitat disfressada d'afecte amb l'anciana propietària. Aconsegueix apropiar-se del negoci i de l'amant de l'anciana. Després de disputes amb l'ara el seu amant, ella abandona el bordell, per a assabentar-se l'endemà que l'anciana ha mort. Llavors, a causa d'un arravatament passional, la nova propietària incendia el bordell i mor juntament amb el seu amant.

## Repartiment

Sonia Infante, encapçala als personatges principals, i a més va ajudar a aixecar el projecte a través de la seva casa productora Produccions Pedro Infante. El coprotagonista és Salvador Pineda i també participa la primera actriu Carmen Montejo amb un rol d'importància.
L'elenc el completen, René Cardona, Carlos East, Lyn May, Janett Mass, Princesa Lea, Gabriela Roel i Ligia Escalante, entre els més destacats.

## Referències

* 1 2 La casa que arde de noche Película Completa en Youtube
* ↑ La casa que arde de noche (1985) en FilmAffinity

## Vegeu també

* Cine de ficheras

## Enllaços externs

* La casa que arde de noche a YouTube
* La casa que arde de noche a YouTube
# Estació de Favara de Matarranya

Mapa Línia Ca6 :
Favara de Matarranya és una estació de la línia R-42 de Mitjana Distància Renfe situada al nord del terme municipal de Favara de Matarranya, però a 7 kilòmetres del seu nucli urbà, a la comarca del Baix Aragó-Casp de la província de Saragossa a la Franja de Ponent.
Mitjana Distància de Renfe :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Casp Saragossa-Delicias | Valdepilas Casp | | Nonasp | Móra la Nova Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |

## Vegeu també

* Renfe Operadora
* Línia regional R-42
* Mitjana Distància Renfe
# Versailles (Illinois)

Versailles és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 567 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Versailles tenia 567 habitants, 241 habitatges, i 156 famílies. La densitat de població era de 238 habitants/km².
Dels 241 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.813 $ i la renda mediana per família de 42.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.000 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 14.876 $. Aproximadament el 12,2% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Versailles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Versailles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 - Quatre sense timoner masculí

Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 :
| Scull individual | homes |
| Doble scull | homes |
| Dos sense timoner | homes |
| Dos amb timoner | homes |
| Quatre sense timoner | homes |
| Quatre amb timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1920 1928 > ||
La prova del quatre sense timoner masculí fou una de les set que es disputaren als Jocs Olímpics de París de 1924 i que formaven part del programa de rem. La prova es va disputar entre el 14 i el 17 de juliol de 1924, amb la presència de 16 remers, procedents de 4 països diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Regne UnitCharles Eley James MacNabb Robert Morrison Terence Sanders | CanadàArchibald Black George MacKay Colin Finlayson William Wood | SuïssaEmile Albrecht Alfred Probst Eugen Sigg Hans Walter |

## Resultats
### Sèries

Es disputaren el 15 de juliol. Els dos primers passaven a la final .
1a sèrie :
| Pos. | Nació | Remers | Temps |
| 1 | Regne Unit | Charles Eley - James Macnabb Robert Morrison - Terence Sanders | 6'43"0 |
| 2 | França | Théodore Cremnitz - Jean Camuset Henri Bonzano - Albert Bonzano | 7'01"8 |
2a sèrie :
| Pos. | Nació | Remers | Temps |
| 1 | Canadà | Colin Finlayson - Archibald Black George MacKay - William Wood | 6'31"0 |
| 2 | Suïssa | Émile Albrecht - Alfred Probst Eugen Sigg - Hans Walter | 6'38"2 |

### Final

Es disputà el 17 de juliol
| Pos. | Nació | Remers | Temps |
| 1 | Regne Unit | Charles Eley - James Macnabb Robert Morrison - Terence Sanders | 7'08"6 |
| 2 | Canadà | Colin Finlayson - Archibald Black George MacKay - William Wood | 7'13"0 |
| 3 | Suïssa | Émile Albrecht - Alfred Probst Eugen Sigg - Hans Walter | ND |
| 4 | França | Théodore Cremnitz - Jean Camuset Henri Bonzano - Albert Bonzano | ND |

## Bibliografia

* Comité olympique français. «Aviron». A: Librairie de France. Les Jeux de la VIII$^e$ Olympiade. Paris 1924. Rapport officiel (en francès), 1924, pp. 163-179 [Consulta: 21 maig 2018].

## Referències

* ↑ «Rowing at the 1924 Paris Summer Games: Men's Coxless Fours». sports-reference.com [Consulta: 22 maig 2018]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ El Comitè Internacional Olímpic atribueix aquesta medalla a A. Mariacher, si bé el Comitè Olímpic del Canadà Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine. l'atribueix a Finlayson.

## Enllaços externs

* (anglès) Rem - París 1924 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# El príncep captaire

El príncep captaire és un conte de Hans Christian Andersen publicat en 1841. La història ha donat peu a òperes (una d'elles de Nino Rota) i ballets.

## Argument

Un príncep volia casar-se amb una princesa i li va oferir com a regals una rosa i un rossinyol, els més bells que han existit. Però ella els va rebutjar perquè eren massa senzills: eren naturals i no creats per l'home i no costaven diners. El príncep llavors es va disfressar de captaire i va demanar feina com a cuidador dels porcs reials. Va crear un invent meravellós, una capsa que deixava anar la millor música i la princesa la va voler de seguida. Ell va dir que només la hi donaria a canvi de deu petons i ella va demanar a les seves dames de companyia que els cobrissin mentre els hi donava. Posteriorment la va anar enganyant amb invents més increïbles, fins que va demanar cent petons per l'última idea. Com altres vegades, les dames de companyia els tapaven mentre ella pagava el seu deute.
Però el rei es va estranyar de veure-les quietes tanta estona i va anar a veure què passava. En descobrir que la seva filla venia els seus petons, la va fer fora de palau. Ella va començar a plorar dient que si hagués acceptat el seu pretendent ara no estaria allà sola. Aleshores el captaire va treure's la disfressa mostrant qui era de debò i se'n va tornar al seu regne.

## Anàlisi

Aquest conte no té el final feliç de matrimoni típic dels contes de fades, perquè vol transmetre un clar missatge moral. La princesa és castigada per un doble motiu: no valora les coses senzilles ni la bellesa i és capaç de vendre el seu amor. Per això acaba sola i sense riqueses.
L'ambientació, en canvi, sí que és pròpia d'aquestes històries: es tracta del matrimoni de prínceps, l'enginy fa victoriós l'humil i hi ha una estructura paral·lelística (les vegades que ella accedeix a donar petons a canvi de regals o els dos presents del principi) que afavoreix el seu record oral. Els símbols (la disfressa, la rosa i el rossinyol) són també prototípics.
La història sembla inspirada en un conte del Pentameró de Giambattista Basile, on un príncep es disfressa de jardiner per donar una lliçó a una princesa orgullosa. Les dames de companyia actuen com un cor grec.

## Referències

* ↑ Opie, Iona; Opie, Peter (1974), The Classic Fairy Tales, Oxford i Nova York: Oxford University Press
# Estrella d'Aixanti

L'Estrella d'Aixanti (anglès: Ashanti Star) va ser creada l'any 1896 per als membres de l'expedició contra el rei Aixanti Prempeh, en la quarta guerra angloaixanti que va durar des de desembre de 1895 fins a febrer de 1896.
Les forces que es van classificar per a la medalla incloïen el segon batalló del regiment de West Yorkshire i un batalló compost format per entre 16 i 26 homes de cadascun dels tres regiments de Guàrdies a peu i vuit regiments d'infanteria. Aproximadament la meitat de les tropes desplegades eren forces hausa reclutades localment. Tres Germanes Infermeres també van ser presents i van rebre la medalla.

## Descripció

Una estrella de quatre puntes de bronze superposada a una creu sautor de 38 mm d'amplada, suspesa per un llaç i un anell.
* Anvers: un medalló central amb un cercle inscrit "Ashanti 1896", que envolta una corona imperial.
* Revers: dins d'un rebaix central circular la inscripció "From the Queen", la resta de la superfície del revers és plana.
* Cinta: 31 mil·límetres (1,2 polzades) d'amplada, groga amb dues ratlles negres.
* Denominació: Atorgat sense nom, excepte als membres del regiment de West Yorkshire, el coronel dels quals va fer gravar les medalles a les seves despeses.
El disseny s'atribueix a la princesa Beatriu, la filla menor de la reina Victòria, el marit de la qual, el príncep Enric de Battenberg, va morir de malària durant la campanya.

## Referències

* ↑ North East Medals, The Ashanti Star, accessed 28 December 2010.
* 1 2 Joslin, Litherland and Simpkin.. British Battles and Medals., p. 180. Published Spink, London. 1988.
* ↑ John Mussell (ed).. Medal Yearbook 2015., p. 159. Published by Token Publishing Ltd. Honiton, Devon.
* ↑ Edward C Joslin. Observer Book of British Awards and Medals. Page 125. Published Frederick Warne & Co, 1973.
# Estrella binària de contacte

Un estel binari de contacte o estrella binària de contacte és un sistema d'estrelles binàries on les seves components estan tant properes que es toquen o s'han unit per compartir els seus embolcalls gasosos. Un sistema binàri en el que els seus estels comparteixen l'embolcall també es pot anomenar binària de sobrecontacte. Quasi tots el sistemes binaris de contacte coneguts són binàries eclipsants Les binàries de contacte eclipsants es coneixen com a variables W Ursae Majoris, l'arquetip de les quals és W Ursae Majoris.
Els estels de contacte binaris es confonen a vegades amb els embolcalls comuns. Però, mentre en el primer cas ens referim a una configuració estable de dos estels que es toquen en un sistema binari amb una vida de milions de milions d'anys, en el cas de l'embolcall comú descrivim una fase dinàmicament inestable en l'evolució d'una binària en la que o s'expulsa l'embolcall estel·lar o s'uneix en un espai de temps de mesos o anys.
A la següent taula es recullen algunes binàries de contacte ordenades segons la seva magnitud aparent màxima:
| Nom | Tipus espectral de l'estel principal | Període orbital (dies) | M₂/M$_1$* | Magnitud máxima | Magnitud mínima |
| ε Coronae Australis | F2V | 0,5914 | 0,11 | 4,74 | 5,00 |
| 44 Bootis | G2V | 0,2678 | 0,56 | 5,80 | 6,40 |
| V2388 Ophiuchi | F3V | 0,8023 | 0,29 | 6,25 | 6,55 |
| S Antliae | A7V | 0,6483 | 0,87 | 6,40 | 6,92 |
| AW Ursae Majoris | F2V | 0,4387 | 0,08 | 6,83 | 7,13 |
| HT Virginis | F8V | 0,4077 | 0,81 | 7,06 | 7,48 |
| W Ursae Majoris | G2V | 0,3336 | 0,47 | 7,75 | 8,48 |
| GR Virginis | F8V | 0,3470 | 0,12 | 7,80 | 8,25 |
| AG Virginis | A8V | 0,6427 | 0,31 | 8,35 | 8,93 |
| SV Centauri | B2 | 1,6581 | 0,84 | 8,71 | 9,98 |
| V870 Arae | F8 | 0,3998 | 0,08 | 9,00 | 9,39 |
| XY Leonis | K2V | 0,2841 | 0,50 | 9,45 | 9,93 |
| RZ Tauri | A8V | 0,4157 | 0,36 | 10,08 | 10,71 |
| EF Draconis | F9V | 0,4240 | 0,16 | 10,48 | 10,82 |
Font: Pribulla, T.; Kreiner, J. M.; Tremko, J. «Catalogue of the field contact binary stars». Contributions of the Astronomical Observatory Skalnaté Pleso, 33, 2003. pp. 38-70.(anglès)

## Referències

* ↑ contact binary Arxivat 2010-08-17 a Wayback Machine., David Darling, The Internet Encyclopedia of Science. Accessed on line November 4, 2007.(anglès)
* ↑ overcontact binary Arxivat 2011-10-17 a Wayback Machine., David Darling, The Internet Encyclopedia of Science. Accessed on line November 4, 2007.(anglès)
* ↑ pp. 51–53, An Introduction to Astrophysical Fluid Dynamics, Michael J. Thompson, London: Imperial College Press, 2006. ISBN 1-86094-615-1.(anglès)
* ↑ p. 231, Stellar Rotation, Jean Louis Tassoul, Andrew King, Douglas Lin, Stephen P. Maran, Jim Pringle, and Martin Ward, Cambridge, UK, Nova York: Cambridge University Press, 2000. ISBN 0-521-77218-4.(anglès)
* ↑ p. 19, Double and Multiple Stars and how to Observe Them, James Mullaney, New York, London: Springer, 2005. ISBN 1-85233-751-6.(anglès)

## Vegeu també

* Estel binari
* sistema d'estrelles