OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Steigt freudig in die Luft, BWV 36a

Steigt freudig in die Luft, BWV 36a (Enlaireu-vos joiosament), és una cantata profana de Johann Sebastian Bach estrenada a Leipzig probablement el 30 de novembre de 1726.

## Origen i context

Amb el número BWV 36 s'han catalogat quatre cantates d'orígens i destinacions ben diferents. La primera versió és de l'any 1725, BWV 36c, i la música sembla que fou reutilitzada en aquesta BWV 36a, dedicada al vint-i-quatrè aniversari de Charlotte Friederike Wilhelmine de Nassa-Siegen, gran afeccionada a la música, segona esposa del príncep Leopold d'Anhalt-Koethen, superior de Bach a Köthen. La musica s'ha perdut, però es conserva el llibret de Picander, que és una parodia de la BWV 36c, encara que en canvia el títol.

## Anàlisi

Consta de nou números
* Ària: Steigt freudig in die Lufft zu den erhabenen Höhen
* Recitatiu: Durchlauchtigste
* Ària: Die Sonne zieht mit sanfften Triebe
* Recitatiu: Die Danckbarkeit
* Ària: Sey willkommen, schönster Tag!
* Recitatiu: Wiewohl das ist noch nicht genung
* Ària: Auch mit gedämpfften schwachen Stimmen
* Recitatiu: Doch ehe wir noch Deinen Thron verlassen
* Ària: Grüne, blühe, lebe lange

## Discografia seleccionada

Hi ha un gravació d'una versió reconstruïda per Alexandre Grychtolik.
J.S. Bach, Birthday Cantatas, BWV 36a & 66a. Alexandre Grychtolik Mitteldeutsche Hofmusik, Gudrun Sidonie Otto, Wiebke Lehmkuhl, Hans Jörg Mammel, Carsten Krüger. (Rondeau), 2013

## Bibliografia

* Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004.
* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* J.S. Bach Home Page Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.
# Liutenitsa

Ljutenica, lyutenitsa o lutenica (serbi: љутеницаserbi: љутеница, búlgar: лютеница, macedoni: лутеницаbúlgar: лютеница; lyuto o luto significa picant) és un condiment de verdura picant habitual a la cuina búlgara, macedònia i sèrbia.
Els ingredients inclouen pebrots, pastanagues, albergínia, ceba, all, pebre negre, oli vegetal, sucre, sal, i tomàquets. Hi ha moltes varietats: suau; amb trossos; amb extra de tomàquets, de pebrot o d'albergínia; també pot ser mes o menys picant.
La lyutenitsa pot ser lleugerament més especiada que l'altre condiment popular, l'ajvar. Tanmateix, a diferent països i regions hi ha interpretacions substancialment diferents d'aquests condiments. Tradicionalment la lyutenitsa búlgara és menys picant que l'ajvar.
A Bulgària, la lyutenitsa es presenta en pots i sovint s'utilitza per sucar torrades acompanyades amb sirene (саламурено сирене), un formatge búlgar salat, similar al feta. També és habitual fer-la servir per acompanyar carns, mandonguilles i kebapcheta. A la gran majoria de cases tenen aquest condiment durant tot l'any sent aquest el favorit de molta gent.
En aquests darrers anys ha crescut ràpidament la producció industrial de lyutenitsa, així com ajvar. La producció a gran escala d'ambdós condiments ha propiciat la popularització a l'exterior dels Balcans.

## Referències

* ↑ «Qué es la liutenitsa búlgara y cómo hacerla casera». Mamá española en Bulgaria.
* ↑ Food, Find BG. «Lyutenitsa, Kyopoolu, Spreads : Bulgarian Food Europe, Online store for Bulgarian food in Europe» (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2017].
# Rubén Navarro Méndez

Rubén Navarro Méndez (Sallent, 6 de juny de 1978) és un futbolista català, que ocupa la posició de davanter.
A edat cadet va ser fitxat pel València CF, provinent del CE Sallent. A la temporada 96/97 debuta amb el primer equip, tot i que les seues aparicions serien esporàdiques en els següents anys. La temporada 99/00 marxa al CD Numancia, en què qualla una gran temporada marcant deu gols, fonamentals per a la permanència dels castellans a la màxima categoria. Després d'un segon any a Sòria, Rubén Navarro fitxa pel Deportivo Alavés, on seria el referent ofensiu dels bascos durant sis temporades, tant a Primera com a Segona Divisió. Entre 2002 i 2005 aconsegueix fins a 35 dianes. El 2007 va ser fitxat per a l'Hèrcules CF. A l'abril del 2009 va assolir un hat-trick, dins la golejada per 8 a 0 al Sevilla Atlético. Des de la temporada 2009-2010 milità a les files del Nàstic de Tarragona on gaudí d'una nova aventura futbolística. El 2 de setembre de 2011 fitxà pel CD Leganés a la Segona Divisió B.
Ha estat internacional amb la selecció de futbol de Catalunya.

## Referències

* ↑ El Hércules manda un mensaje en forma de goleada; Marca, 5 Abril 2009 (castellà)
* ↑ Rubén Navarro: "Llego con muchas ganas al Leganés"; Resultados Futbol, 2 setembre 2011 (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa de Rubén Navarro a bdfutbol.com
* Estadístiques a Liga de Fútbol Profesional (castellà)
* Perfil a Futbolme (castellà)
# Valero

Valero és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 504 | 491 | 449 | 437 |
# Joyce Banda

Joyce Hilda Banda (n. 12 d'abril de 1950) és advocada i política de Malawi. Va exercir les funcions de Presidència de la República des del 7 d'abril de 2012, després de la defunció del president Bingu wa Mutharika., fins al dia 31 de maig de 2014.
Joyce Banda és la fundadora i líder del Partit Popular (People's Party) de Malawi, fundat l'any 2011. Educadora i activista de base a favor dels drets de les dones, va ser ministra d'Afers Estrangers entre 2006 i 2009 i Vicepresidenta de Malawi des del maig de 2009 fins l'abril de 2012. Abans de convertir-se en la Presidenta de la República de Malawi l'any 2012 va ocupar diversos càrrecs com a membre del Parlament i com a Ministra de Gènere i Benestar Infantil.
Banda va ser la quarta presidenta de Malawi, la primera dona a ocupar aquest càrrec i la segona cap d'estat femenina, després d'Elisabet II. Va ser la segona dona a convertir-se en presidenta al continent africà, després d'Ellen Johnson Sirleaf de Libèria. També va ser la primera vicepresidenta dona del país. El juny de 2014, la revista Forbes va nomenar la presidenta Banda com la 40$^a$ dona més poderosa del món i la dona més poderosa d'Àfrica. A l'octubre de 2014, va ser inclosa a la llista de les 100 Dones de la BBC.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-04-14. [Consulta: 9 abril 2012].
* ↑ «Malawi's President Mutharika dead». Reuters. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 9 abril 2012].
* ↑ «Joyce Banda sworn in as new Malawi president» (en anglès). BBC News, 07-04-2012.
* ↑ «Malawi’s Joyce Banda and the rise of women in African politics - Reviews & Profiles - monitor.co.ug», 06-06-2014. Arxivat de l'original el 2014-06-06. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Joyce Banda | Wilson Center» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «As Fate Throws Leadership In Joyce Banda’s Path...Becomes Malawi’s First Female President», 14-04-2012. Arxivat de l'original el 2012-04-14. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «World's Most Powerful Women» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Joyce Banda - 2014-05-28 - The Most Powerful Women In Politics» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Who are the 100 Women 2014?» (en anglès). BBC News, 26-10-2014.
# Khàlid ibn Saïd ibn al-As

Khàlid ibn Saïd ibn al-As (àrab: خالد بن سعيد بن العاص, Ḫālid b. Saʿīd b. al-ʿĀṣ) (? - 635) fou un possible company del profeta Muhàmad. Era net d'al-As ibn Umayya. Alguns tradicionistes el consideren el quart company del profeta o, com a mínim, un del segon grup de tres. Tanmateix, Abu-Ishaq l'exclou de la llista dels vuit primers musulmans.
Omeia ric, hauria regalat alguns esclaus a Mahoma, del qual també n'hauria estat el tercer secretari. Va emigrar a Abissínia i va afavorir el casament de Mahoma amb Umm-Habiba, una dona del seu clan, filla d'Abu-Sufyan, que havia quedat vídua.
Vers el 632 Mahoma va establir set governadors al Iemen i a Oman entre els quals Khalid, que va rebre la zona entre Najran i Zabid. Quan es va produir la revolta d'al-Àswad els governadors es van reagrupar a l'entorn del governador de la Tihama, at-Tàhir ibn Abi-Hala, però Khàlid, juntament amb Amr ibn Hazm, governador de Najran, va retornar a Medina arribant poc abans de la mort de Mahoma a mitjans del 632.
El 634 fou enviar amb un exèrcit a Síria però fou revocat abans mateix de sortir. Després fou encarregat de defensar Tayma, on va rebutjar els romans d'Orient, però quan va avançar massa al nord un general romà d'Orient que havia simulat la retirada el va derrotar; això li va costar un judici en el qual fou condemnat i se li va prohibir entrar a Medina, però després fou perdonat pel califa Úmar ibn al-Khattab.

## Notes

* ↑ Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Khālid ibn Saʿīd".
# Simon Anholt

Simon Anholt és un assessor polític independent que ha treballat per ajudar a desenvolupar i implementar estratègies per millorar el compromís econòmic, polític i cultural amb altres països.
Aquestes estratègies es troben típicament en les àrees d'identitat i reputació nacionals, diplomàcia pública, política cultural i relacions culturals, integració regional, immigració i àrees relacionades de política social, sostenibilitat, política educativa, comerç, promoció d'exportacions, turisme, seguretat i defensa, estrangera. inversió directa, atracció de talent i grans esdeveniments internacionals.
És el fundador de l Índex dels bons països que mesura el que cada país de la terra contribueix al bé comú de la humanitat i el que es treu, en funció de la seva mida. Els Països Baixos van arribar al primer lloc de la tercera edició del Good Country Index el 2017.
Anholt ha estat anomenat "fundador", "campió" i "instigador" dels termes i el camp d'estudi i pràctica de la marca "National Brands" i "Place Brands".
És el fundador i editor dels estudis de recerca anuals globals: Anholt-GfK Roper Nation Brands Index, Anholt-GfK Roper City Brands Index i Anholt-GfK Roper State Brands Index, tres grans enquestes que utilitzen un panell de 30.000 persones en 25 països. supervisar les percepcions mundials de 50 països, 50 ciutats i els 52 estats de la Unió.
És l'autor del llibre Another One Bites The Grass, i de "Brand New Justice" sobre el paper de les empreses en el desenvolupament econòmic, publicat per primera vegada el 2003. Entre els seus llibres més recents s'inclouen el best seller Brand America, (Cyan Books 2004 i 2009); Identitat competitiva (Palgrave Macmillan 2007); i Llocs (Palgrave Macmillan 2010).

## Bibliografia

* Anholt, Simon. Places: Identity, Image and Reputation. Palgrave Macmillan, 2010-01-23. ISBN 978-0-230-23977-7.
* Anholt, Simon. Competitive Identity: the new brand management for nations, cities and regions. Palgrave Macmillan, 2007-01-23. ISBN 978-0-230-50028-0.
* Anholt, Simon. Brand New Justice: the upside of global branding. paperback. Oxford: Butterworth-Heinemann, 2003. ISBN 0-7506-5699-9.
* Anholt, Simon; Hildreth, Jeremy. Brand America: The Mother of All Brands. Cyan Communications, 2005-04-01. ISBN 1-904879-02-0.
* Anholt, Simon. Another One Bites the Grass: Making Sense of International Advertising. New York: John Wiley & Sons, gener 2000. ISBN 0-471-35488-0.

## Referències

* ↑ Dinnie, K. «Japan's Nation Branding:Recent Evolution and Potential Future Paths». A: Japan Aktuell Journal of Current Japanese Affairs, p. (3)pp.43.
* ↑ Fullerton, J.A. (2011). «Australia tourism advertising: A test of the bleed-over effect among US travelers». A: Place Branding and Public Diplomacy, p. 7(4)pp.245.
* ↑ Boisen, M., Van Gorp, B. (2011). «The selective nature of place branding and the layering of spatial identities». A: Journal of Place Management and Development, p. 4(2)pp.140.
# Fàbrica de paper (la Riba)

La Fàbrica de paper és una fàbrica i un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de la Riba (Alt Camp).

## Descripció

El conjunt, situat a la part situat del nucli, a la zona del Cap de la Riba, és format per l'establiment industrial principal i de dos magatzems i s'estructura en diversos nivells a causa de les característiques del terreny.
La part més interessant de la construcció la constitueixen els dos edificis destinats a magatzems. Són de planta rectangular i coberta de teula a dues vessants. Les obertures són amb llindes i presenten com a element remarcable el resseguiment de maó, motiu ornamental utilitzat també en l'acabament esglaonat de la façana i en les cantonades.

## Història

La indústria paperera va iniciar-se a la Riba durant el segle xviii amb la instal·lació de molins de paper moderns, tot i que els precedents es troben en l'existència (documentada des del segle xiii) de diversos molins de draps. Durant els darrers anys del segle xix i primers del present segle, van ser creades les indústries papereres de la Riba, que substituïren els molins.
Aquest conjunt presenta interès tipològic com a mostra d'arquitectura industrial del període esmentat.
Actualment la fàbrica i els magatzems continuen en ús i són explotats per l'empresa paperera Gomà-Camps.

## Referències

* ↑ «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Liutpold de Baviera

Luitpold (o Liutpold) (modernament Leopold) (mort 4 de juliol de 907), potser de la família Huosi o relacionat amb la dinastia carolíngia per Liutsvinda, mare de l'emperador Arnulf de Caríntia, fou el primer governant de la dinastia Luitpoldinga va governar Baviera i Caríntia a mitjans del segle desè.
En 893 va ser nomenat marcgravi a la marca de Caríntia a l'alta Panònia per Arnulf de Caríntia, llavors rei de França Oriental. Luitpold va succeir al deposat marcgravi Engelschalk II de la família Wilhelminer, i a diferència dels seus predecessors, va poder estendre el seu poder sense les traves del poderós marcgravi Aribó, rival d'Engelschalk, adquirint nombrosos comtats a Carintia, així com al Danubi i al Nordgau al voltant de Ratisbona des 895 en endavant, i es va establir ell mateix com el més destacat membre de l'aristocràcia de Baviera. Encara que va establir les bases del ducat de la nova dinastia, fou el seu fill Arnulf el Dolent qui, amb base en les adquisicions del seu pare, va assumir per primera vegada el títol de duc de Baviera.
Luitpold va romandre un partidari lleial del monarca carolingi Arnulf de Caríntia i el seu fill Lluís el Nen, i per agrair el seu suport li va confiar la defensa de les fronteres de Moràvia i Hongria. El 898 va lluitar amb èxit contra Mojmír II, el rei de la Gran Moràvia, en nom del germà rebel del rei, Svatopluk II, i va forçar a Mojmír a convertir-se en vassall d'Arnulf. El 903 Liutpold va portar el títol de Dux Boemanorum, o sigui duc a Bohèmia. Va organitzar la defensa franca contra l'amenaça dels magiars amb el seu gran príncep Árpád i el 4 de juliol de 907 va morir a l'est de Viena en la batalla de Presburg.

## Matrimoni i fills

Luitpold es va casar amb Cunegunda, filla de Bertold I, comte palatí reial a Suàbia, i germana del duc de Suàbia Erchanger, membre de la dinastia Ahalolfinga. Després de la mort de Luitpold, Cunegunda es va casar amb el rei Conrad I d'Alemanya el 913. Luitpold i Cunegunda van tenir dos fills:
* Arnulf II el Dolent, duc de Baviera 907-937 i
* Bertold, duc de Baviera del 938 al 948
A partir del títol dels seus descendents, Luitpold és sovint qualificat de duc de Baviera o marcgravi de Baviera, sent aquest últim el títol més exacte del seu domini, ja que mai fou duc a Baviera.

## Referències

* Santosuosso, Antonio (2004). Barbarians, Marauders, and Infidels: The Ways of Medieval Warfare. New York, NY: MJF Books. pàg. 148. ISBN 978-1-56731-891-3.
# Saint-Genest (Vosges)

Saint-Genest és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 127 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Genest era de 127 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 42 habitatges eren cases. Dels 35 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 14 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Genest el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 4 | 85 a 89 | 12 |
| 0 | 80 a 84 | 8 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 12 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 36 eren actives i 12 eren inactives. De les 36 persones actives 35 estaven ocupades (22 homes i 13 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 3 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Saint-Genest hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Genest a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Genest a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ulomyia chimganensis

Ulomyia chimganensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Uzbekistan.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Kafula Ngoie

Kafula Ngoie (Congo Belga, 11 de novembre de 1945) és un exfutbolista de la República Democràtica del Congo de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República Democràtica del Congo amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, destacà a TP Mazembe.

## Referències

* ↑ 1974 FIFA World Cup Germany Arxivat 2011-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 20 octubre 2019].
* ↑ Kafula Ngoie a National-Football-Teams.com (anglès)
# Khàrkovski 1-i

Khàrkovski 1-i (en rus: Харьковский 1-й) és un poble (una khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 156 habitants. Pertany al districte de Proletarsk.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Sud Bonnevoie

Sud Bonnevoie (en francès: Bonnevoie-Sud; en luxemburguès: Bouneweg-Süd) un dels 24 barris de la ciutat de Luxemburg. El 2012 tenia 11.749 habitants.
Està situat al sud-est i sud de la ciutat. És un dels barris més populosos de la ciutat i forma part d'ell una gran minoria portuguesa. També hi ha una cafeteria Benfica i un centre cultural portuguès.
El Football Club Aris Bonnevoie era un club de futbol que va existir fins al a 2001, ara és part del Racing FC Union Luxembourg mitjançant dues fusions successives.

## Vegeu també

* Barris de la Ciutat de Luxemburg
# Georgetown (Ascensió)

Georgetown és el centre administratiu de l'illa de l'Ascensió, a l'Atlàntic sud. Hi resideix l'administrador de l'illa (dependent del governador de Santa Helena) i s'hi troba l'edifici de govern, l'Ascension Island Government Office. Deu el seu nom al rei Jordi III, qui regnava al Regne Unit el 22 d'octubre de 1815, data de la presa de possessió d'Ascensió per part dels britànics.
Es troba a la costa occidental de l'illa, protegida pel turó anomenat Cross Hill, on s'assenta un fort d'època victoriana. A l'altre costat de la població hi ha un altre antic fort que actualment acull un museu.
És el port de l'illa, utilitzat durant el segle xx com a base de carboneig per als vaixells; actualment hi ha un moll. Hi ha una església anglicana, St Mary's, construïda entre 1843 i 1846. El 1942 els equips dedicats a la construcció de l'aeroport Wideawake edificaren una petita església catòlica coneguda com the Grotto.
El centre de la població el formen l'església anglicana i l'antiga caserna dels Royal Marines, l'origen es remunta a inicis del segle xix quan vigilaven que Ascensió no es fes servir com a base per a una hipotètica fugida de Napoleó I des de la -relativament- propera Santa Helena. Les casernes són actualment la seu de l'Exiles Club.
La població també té una pista d'atletisme, supermercat, oficina de correus, comissaria de policia, hospital i biblioteca, el que la fa el centre d'activitats socials de l'illa. Tanmateix no hi ha escola, que està situat a Two Boats, terra endins.
El 2003 s'estimava una població de 560 persones.
Segons la Societat Històrica d'Ascensió, el creixement de Georgetown es va produir en tres períodes. El primer va de 1815 a 1830 i va tenir lloc al lloc de desembarcament dels primers marins britànics. El segon comença el 1830 amb el trasllat de la població a terres una mica més altes, on es troba en l'actualitat. Alguns edificis d'aquest període són les casernes conegudes com The Exiles (1848), el dipòsit d'aigua de St Georges (1830) o l'església anglicana. El tercer, que s'estén des de 1880 a 1922, en ell es va produir la construcció o substitució de nombrosos edificis: jutjat i biblioteca (1922), antiga fleca (al voltant de 1900), fort Bedford (entre 1903 i 1906) i la comissaria de policia (1899). Finalitza aquest període amb la marxa de l'armada britànica. Des de 1922 fins a mitjans dels anys 1950 gairebé no hi va haver activitat constructiva a Georgetown.