# Filosofia oriental

S'anomena filosofia oriental un conjunt de maneres de pensar que abasten religions com l'hinduisme i el jainisme, ensenyaments com el taoisme i el budisme, les tècniques del ioga o els koan del Japó i, fins i tot, certes formes de l'islam i del cristianisme.
De fet, el terme es defineix més aviat per oposició i es refereix a una agrupació geogràfica més que conceptual, considerant l'Orient en el seu sentit més ampli. Així, i dins d'aquest àmbit geogràfic, és filosofia oriental tot allò que no està dins la filosofia occidental clàssica, que comença a Grècia amb els presocràtics i que suposa un intent racional d'explicar el món.
Tanmateix, d'una manera general, es pot dir que el pensament oriental té en comú considerar la raó com una via més per apropar-se a la veritat i no pas l'única. També acostuma a tenir una base oposada al dualisme, ja que considera el cosmos com un tot, incloent-hi l'ésser humà. I, potser el més característic, és un pensament que parteix del tot (sovint traduït pel "no-res") per a arribar al detall, contràriament a la visió filosòfica occidental, en què tradicionalment s'ha seguit la direcció inversa (la qual ha desembocat en el triomf de la ciència com a mètode per a trobar "la veritat").
També és destacable que en aquestes filosofies, en què l'espiritualitat és molt present, en general és inconcebible practicar-les sense un vessant pragmàtic, per mitjà d'una tècnica o en la pròpia vida quotidiana; de fet, llur pretensió és permetre l'experimentació de l'harmonia per tal d'entendre el funcionament del món i poder situar l'existència humana en el seu veritable context.
Tot i així, malgrat aquests punts comuns, es poden distingir dos vessants netament diferenciats: el que genera el pensament xinès, molt pragmàtic i que impregnarà tot l'Extrem Orient, i el que sorgeix del pensament de l'Índia, molt més espiritualista.

## Filosofia índia

La filosofia índia es refereix a les antigues tradicions filosòfiques de (sànscrit: (IAST); 'visions del món', 'ensenyaments') del Subcontinent indi. L'hinduisme pot tenir arrels que es remunten als temps de la Civilització de la vall de l'Indus. Les principals escoles ortodoxes van sorgir entre l'inici de l'Era Comú i l'Imperi Gupta. Aquestes escoles hindús van desenvolupar el que s'ha anomenat la "síntesi hindú" que fusiona elements brahmànics ortodoxos i poc ortodoxos del budisme i el jainisme. El pensament hindú també es va estendre a l'est fins a l'Imperi Srivijaya d'Indonèsia i l'Imperi Khmer de Cambodja. Aquestes tradicions religios-filosòfiques es van agrupar posteriorment sota l'etiqueta d'hinduisme. L'hinduisme és la religió dominant, o forma de vida, a l'Àsia meridional. Inclou el xivaisme, el vixnuisme i el xactisme entre nombroses altres tradicions, i un ampli espectre de lleis i prescripcions de "moral diària" basades en el karma, el dharma i les normes socials. L'hinduisme és una categorització de diferents punts de vista intel·lectuals o filosòfics, en lloc d'un conjunt rígid i comú de creences. L'hinduisme, amb uns mil milions de seguidors és la tercera religió més gran del món, després del cristianisme i Islam. L'hinduisme ha estat anomenat la "religió més antiga" del món i tradicionalment s'anomena (IAST), "l'eterna llei" o la "via eterna"; més enllà dels orígens humans. Els estudiosos occidentals consideren l'hinduisme com una fusió o síntesi de diverses cultures i tradicions índies, amb diverses arrels i cap fundador únic.
Els conceptes filosòfics indis importants inclouen dharma, karma, samsara, moksha i ahimsa. Els filòsofs indis van desenvolupar un sistema de raonament epistemològic (pramana) i lògica i van investigar temes com ara Ontologia (metafísica, Brahman-Atman, Sunyata-Anatta), mitjans fiables de coneixement (epistemologia, Pramanas), sistema de valors (axiologia) i altres temes. La filosofia índia també va cobrir temes com la filosofia política tal com es veu a l'Arthashastra c . segle iv aC i la filosofia de l'amor tal com es veu al Kama Sutra. La Literatura Kural del postsangam entre c. segles i aC i v d.C., escrits pel poeta-filòsof tamil Valluvar, molts estudiosos creuen que es basa en el jainisme o en filosofies hindús.
Desenvolupaments posteriors inclouen el desenvolupament del Tantra i les influències iranio-islàmiques. El budisme va desaparèixer principalment de l'Índia després de les conquestes musulmanes al subcontinent indi, sobrevivint a les regions de l'Himàlaia i al sud de l'Índia. El primer període modern va veure el floriment de Navya-Nyāya (la "nova raó") sota filòsofs com Raghunatha Siromani (c. 1460–1540) que va fundar la tradició, Jayarama Pancanana, Mahadeva Punatamakara i Yashovijaya (que va formular una resposta jainista).
La filosofia índia moderna es va formar durant el període britànic (1750 - 1947). Swami Vivekananda, Rabindranath Tagore, Sri Aurobindo, Ramana Maharshi i Sarvepalli Radhakrishnan interpreten la filosofia tradicional de l'Índia. Acharya Rajnish, també conegut com a Osho i Jiddu Krishnamurti són filòsofs rebels que van negar totes les escoles tradicionals, fent una síntesi de les escoles orientals i occidentals.
La filosofia política més estretament associada amb l'Índia és el d'ahimsa (no-violència) i Satyagraha, popularitzada per Mahatma Gandhi durant la lluita per la independència índia.

### Escoles ortodoxes i heterodoxes

Les principals escoles filosòfiques índies es classifiquen com a ortodoxes o heterodoxes – àstika o nàstika – depenent d'un dels tres criteris alternatius: si creu que els Veda són una font vàlida de coneixement; si l'escola creu en les premisses de Brahman i Atman; i si l'escola creu en el més enllà i en Deva.
Hi ha sis escoles principals de filosofia hindú ortodoxa índia: Nyaya, Vaisheshika, Samkhya, Ioga, Mimamsa i Vedanta, i cinc escoles heterodoxes principals: Jain, Budista, Ajivika, Ajñana i Carvaka. Tanmateix, hi ha altres mètodes de classificació; Vidyaranya, per exemple, identifica setze escoles de filosofia índia hindú incloent les que pertanyen a les tradicions Śaiva i Rasesvara.
Cada escola de filosofia hindú té una extensa literatura epistemològica anomenada Pramana-sastras.

## Filosofies d'Àsia oriental
### Xinesa

El pensament filosòfic de l'Àsia oriental va començar a l'antiga Xina, i la filosofia xinesa comença durant la dinastia Zhou de l'Oest i els períodes següents després de la seva caiguda quan les "Cent escoles de pensament" van florir (segle vi fins al 221 aC). Aquest període es va caracteritzar per importants desenvolupaments intel·lectuals i culturals i va veure l'ascens de les principals escoles filosòfiques xineses (confucianisme, legalisme i daoisme), així com nombroses escoles menys influents (mohisme, escola dels noms, escola del yin-yang). Aquestes tradicions filosòfiques van desenvolupar teories metafísiques, polítiques i ètiques que, juntament amb el budisme xinès, van tenir una influència directa en la resta de l'esfera cultural de l'Àsia oriental. El budisme va començar a arribar a la Xina durant la dinastia Han (206 aC–220 d.C.), mitjançant una transmissió gradual per la Ruta de la Seda i va desenvolupar gradualment diferents formes xineses (com ara Chan/Zen).
El pensament xinès modern es considera generalment arrelat en el confucianisme clàssic (Jingxue), el neoconfucianisme (Lixue), el budisme, el taoisme i el Xixue ("l'aprenentatge occidental" que va sorgir durant el final de la dinastia Ming).

### Japonesa

La filosofia japonesa històricament ha estat una fusió de les religions xintoistes indígenes i continentals, com ara el budisme, el taoisme i el confucianisme. Antigament molt influenciada tant per la filosofia xinesa com per la filosofia índia, així com pel mitogaku i el zen, gran part de la filosofia japonesa moderna està ara també influenciada per la filosofia occidental.

### Coreana

La filosofia coreana té una història registrada de més de dos mil anys. Durant aquest període, va estar molt influenciada pel xamanisme, el budisme, el confucianisme i el taoisme.

## Criticisme

Segons la filòsofa britànica Victoria S. Harrison, la categoria de «filosofia oriental», i de la mateixa manera «filosofia asiàtica» és un producte de l'erudició occidental del segle xix i no existia a l'Àsia oriental ni a l'Índia. Això es deu al fet que a Àsia no hi ha una única tradició filosòfica unificada amb una sola arrel, sinó diverses tradicions autònomes que s'han posat en contacte amb el pas del temps.
Alguns pensadors eurocèntrics afirmen que la filosofia com a tal només és característica de les cultures occidentals. Es diu que el filòsof alemany Martin Heidegger va dir que només les llengües grega i alemanya són adequades per filosofar. Encara és habitual a les universitats occidentals ensenyar només filosofia occidental i ignorar completament la filosofia asiàtica, o considerar «filosofia» només el pensament asiàtic més recent influït per Occident. Carine Defoort, ella mateixa especialista en pensament xinès, ha donat suport a aquesta visió tan «familiar» de la filosofia, mentre que Rein Raud l'ha criticat i va oferir una definició de filosofia més flexible que inclogués el pensament occidental i l'oriental en igualtat de condicions. En resposta, Ouyang Min argumenta que la filosofia pròpiament dita és una pràctica cultural occidental i essencialment diferent del zhexue, que és el que tenen els xinesos, tot i que zhexue (originalment tetsugaku) és en realitat un neologisme encunyat el 1873 per Nishi Amane per descriure la filosofia occidental en oposició al pensament asiàtic tradicional.

## Referències

* ↑ «Spoken Sanskrit, darzana». Arxivat de l'original el 6 January 2016. [Consulta: 2 març 2018].
* ↑ Larson, Gerald James (1995) India's Agony over religion SUNY Press ISBN 0-7914-2412-X. «There is some evidence that Jain traditions may be even older than the Buddhist traditions, possibly going back to the time of the Indus valley civilization, and that Vardhamana rather than being a “founder" per se was, rather, simply a primary spokesman for much older tradition. p. 27»
* ↑ Joel Diederik Beversluis (2000) a: Sourcebook of the World's Religions: An Interfaith Guide to Religion and Spirituality, New World Library: Novato, CA ISBN 1-57731-121-3 Originating on the Indian sub-continent, Jainism is one of the oldest religion of its homeland and indeed the world, having pre-historic origins before 3000 BC and the propagation of Indo-Aryan culture.... p. 81
* ↑ Jainism per Mrs. N.R. Guseva p. 44
* ↑ Students' Britannica India (2000), Volum 4, Encyclopædia Britannica, ISBN 978-0-85229-760-5, p. 316
* ↑ Hiltebeitel, Alf (2007), Hinduism. A: Joseph Kitagawa, "The Religious Traditions of Asia: Religion, History, and Culture", Routledge
* ↑ Nath, 2001, p. 31.
* ↑ Georgis, 2010, p. 62.
* ↑ «The Global Religious Landscape – Hinduism». A Report on the Size and Distribution of the World's Major Religious Groups as of 2010. The pew foundation, 18-12-2012. Arxivat de l'original el 6 May 2013. [Consulta: 31 març 2013].
* ↑ Bowker, 2000.
* ↑ Harvey, 2001, p. xiii.
* 1 2 Knott, 1998, p. 5.
* ↑ Samuel, 2010, p. 193.
* ↑ Hiltebeitel, 2007, p. 12.
* ↑ Flood, 1996, p. 16.
* ↑ Lockard, 2007, p. 50.
* ↑ Narayanan, 2009, p. 11.
* ↑ Osborne, 2005, p. 9.
* ↑ Roy W. Perrett. Indian Philosophy: Metaphysics. Routledge, 2001. ISBN 978-0-8153-3608-2.
* ↑ Stephen H Phillips. Epistemology in Classical India: The Knowledge Sources of the Nyaya School. Routledge, 2013. ISBN 978-1-136-51898-0.
* ↑ Arvind Sharma. The Puruṣārthas: a study in Hindu axiology. Asian Studies Center, Michigan State University, 1982. ISBN 9789993624318. ; Purusottama Bilimoria. Indian Ethics: Classical traditions and contemporary challenges. Ashgate, 2007. ISBN 978-0-7546-3301-3.
* ↑ Mohan Lal, 1992, p. 4333–4334.
* ↑ Kamil Zvelebil, 1973, p. 156–171.
* ↑ Sundaram, 1990, p. xiii–xvii, Appendix note on verse 1103.
* ↑ Kaushik Roy, 2012, p. 152–154, context: 144–154 (Capítol: Hinduism and the Ethics of Warfare in South Asia).
* ↑ Swamiji Iraianban, 1997, p. 13.
* ↑ Johnson, 2009.
* ↑ Pillai, 2015, p. 75.
* ↑ Randall Collins. he Sociology of Philosophies. Harvard University Press, 2009, p. 184–185. ISBN 978-0-674-02977-4.
* ↑ Ganeri, Jonardon. The Lost Age of Reason Philosophy in Early Modern India 1450–1700, Oxford U. press.
* ↑ John Bowker, Oxford Dictionary of World Religions, p. 259
* ↑ Wendy Doniger. On Hinduism. Oxford University Press, 2014, p. 46. ISBN 978-0-19-936008-6.
* ↑ Cowell, E.B.; Gough, A.E. (1882). Sarva-Darsana Sangraha of Madhava Acharya: Review of Different Systems of Hindu Philosophy. Nova Delhi: Indian Books Centre/Sri Satguru Publications. ISBN 81-7030-875-5, p. xii.
* ↑ Nicholson, pp. 158–162.
* ↑ Karl Potter (2002), Presuppositions of India's Philosophies, Motilal Banarsidass, ISBN 81-208-0779-0, pp. 25–26
* ↑ Purushottama Bilimoria (1993), Pramāṇa epistemology: Some recent developments, a Asian philosophy – Volum 7 (Editor: G Floistad), Springer, ISBN 978-94-010-5107-1, pp. 137–154
* ↑ Garfield (Editor), Edelglass (Editor); The Oxford Handbook of World Philosophy, filosofia xinesa.
* ↑ Ebrey, Patricia. The Cambridge Illustrated History of China. Cambridge University Press, 2010, p. 42.
* ↑ "Modern Chinese Philosophy," per Yih-Hsien Yu, The Internet Encyclopedia of Philosophy, ISSN 2161-0002, {{format ref}} http://www.iep.utm.edu/.
* ↑ MATTAR, J. Introdução à Filosofia. São Paulo. Pearson Prentice Hall. 2010. p. 280.
* ↑ Harrison, Victoria S; "Eastern Philosophy: The Basics, Introduction
* ↑ ; Wolff, Georg; Heidegger, Martin «Nur noch ein Gott kann uns retten». , 31-05-1976, p. 193–219. traducció a l'anglès Arxivat 16-10-2013 a Wayback Machine. per William J. Richardson a Heidegger: the Man and the Thinker. Piscataway, Nova Jersey: Transaction Publishers, 2010, p. 45–67. ISBN 978-1-4128-1537-6. 1st edition Arxivat 20 March 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Defoort, Carine. (2001). "Is There Such a Thing as Chinese Philosophy? Arguments of an Implicit Debate", Philosophy East and West 51 (3) 393–413.
* ↑ RAUD, Rein. (2006) "Philosophies versus Philosophy: In Defense of a Flexible Definition". Philosophy East & West 56 (4) 618–625. Arxivat 23-7-2017 a Wayback Machine.
* ↑ Ouyang Min. (2012). "There is No Need for Zhongguo Zhexue to be Philosophy" Asian Philosophy 22 (3) 199–223.
* ↑ Havens, Thomas R.H. (1970).Nishi Amane and Modern Japanese Thought Princeton: Princeton University Press, p. 50.

## Bibliografia

* Bowker, John. The Concise Oxford Dictionary of World Religions. Oxford University Press, 2000.
* Flood, Gavin D. An Introduction to Hinduism. Cambridge University Press, 1996.
* Georgis, Faris. Alone in Unity: Torments of an Iraqi God-Seeker in North America. Dorrance Publishing, 2010. ISBN 978-1-4349-0951-0.
* Harvey, Andrew. Teachings of the Hindu Mystics. Shambhala, 2001. ISBN 978-1-57062-449-0.
* Hiltebeitel, Alf. Hinduism. In: Joseph Kitagawa, "The Religious Traditions of Asia: Religion, History, and Culture". Digital printing 2007. Routledge, 2007. ISBN 978-1-136-87590-8.
* W. J. Johnson. A dictionary of Hinduism. Oxford, UK: Oxford University Press, 2009 (Oxford Reference). ISBN 978-01-98610-25-0.
* Lockard, Craig A. Societies, Networks, and Transitions. Volume I: to 1500. Cengage Learning, 2007. ISBN 978-0-618-38612-3.
* Mohan Lal. Encyclopaedia of Indian Literature: Sasay to Zorgot. Sahitya Akademi, 1992. ISBN 978-81-260-1221-3.
* Nath, Vijay. From 'Brahmanism' to 'Hinduism': Negotiating the Myth of the Great Tradition. 29, March–April 2001, p. 19–50. DOI 10.2307/3518337.
* M. S. Purnalingam Pillai. Tamil Literature. Chennai: International Institute of Tamil Studies, 2015, p. 75.
* Osborne, E. Accessing R.E. Founders & Leaders, Buddhism, Hinduism and Sikhism Teacher's Book Mainstream. Folens Limited, 2005.
* Samuel, Geoffrey. The Origins of Yoga and Tantra. Indic Religions to the Thirteenth Century. Cambridge University Press, 2010.
* P.S. Sundaram. Kural (Tiruvalluvar). Penguin Books, 1990. ISBN 978-93-5118-015-9.
* Swamiji Iraianban. Ambrosia of Thirukkural. Abhinav Publications, 1997. ISBN 978-81-7017-346-5.

## Vegeu també

* Portal: Filosofia
* Llista cronològica de filòsofs orientals