OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rebel·lia adolescent

Com a part del seu desenvolupament en adults joves, els éssers humans han de desenvolupar una identitat independent dels seus pares o familiars i una capacitat d'independència en la presa de decisions. Es pot experimentar amb diferents rols, comportaments i ideologies com a part del seu procés de desenvolupament d'una identitat. La rebel·lia adolescent, ha estat reconeguda dins de la psicologia com un conjunt de trets de comportament que substitueixen a la classe, cultura o raça.

## Naturalesa de la rebel·lia adolescent

Encara hi ha debat sobre si les causes de la rebel·lia adolescent són completament naturals i necessàries. Alguns postulen que la manca d'un adolescent per aconseguir un sentit d'identitat pot donar lloc a la confusió de rols i la impossibilitat de triar una vocació, i les pressions que aquestes poden causar la rebel·lia adolescent. Altres han criticat la rebel·lia adolescent com el producte del fracàs en l'educació dels pares, o d'una orientació social contradictòria, en els mitjans de comunicació.

## Enllaços externs

* Assumpció de riscos adolescents: biològic i inevitable? (anglès)
* Educant adolescents Arxivat 2011-06-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Reece City

Reece City és una població del Comtat d'Etowah a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 634 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Reece City tenia 634 habitants, 246 habitatges, i 203 famílies La densitat de població era de 79,2 habitants/km².
Dels 246 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,7% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 17,1% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones hi havia 103,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.262 dòlars i la renda mediana per família de 39.444dòlars. Els homes tenien una renda mediana de 30.833 dòlars mentre que les dones 21.000 dòlars. La renda per capita de la població era de 16.384 dòlars. Aproximadament el 10,7% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per sota del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Reece City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Reece City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Resolució 21 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 21 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 2 d'abril de 1947, va decretar que les antigues colònies alemanyes del Pacífic, situades al nord de l'equador, que van ser formalment transferides al Japó per la Lliga de les Nacions, passessin a ser administrades pel Consell d'Administració Fiduciària de les Nacions Unides. El Consell de Seguretat va promulgar els 16 articles en les quals havia aprovat els termes. Va declarar al seu torn que els Estats Units serà l'òrgan encarregat d'administrar l'antiga colònia, que es passaria a denominar Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic i li va donar permís per militaritzar el territori.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1952)
* Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic
* Consell d'Administració Fiduciària de les Nacions Unides

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2202 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2202 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 de febrer de 2015. El Consell va demanar a les parts interessades que implementessin les mesures acordades a Minsk per fer front a la crisi a Ucraïna Occidental.

## Contingut
### La resolució

El Consell de Seguretat, recordant els objectius i principis de la Carta de les Nacions Unides i afirmant el respecte de la sobirania, independència i integritat territorial d'Ucraïna, es mostra molt preocupat pels tràgics esdeveniments i la violència a les regions orientals d'Ucraïna i confirma la Resolució 2166 (2014).
Convençut que la situació a les regions orientals d'Ucraïna només es pot resoldre assolint un acord pacífic sobre la crisi actual, admet el «paquet de mesures per a la implementació dels acords de Minsk» acordats i signats a Minsk el 12 de febrer de 2015. També acull amb satisfacció la declaració del president de Rússia, del president d'Ucraïna, el president de França i el canceller federal d'Alemanya sobre aquestes mesures. També convida a totes les parts a implementar plenament el paquet de mesures, inclosa la treva planificada i demana mantenir-se informat.

### El paquet de mesures (annex 1)

* Armistici a les regions de Donetsk i Luhansk a partir de mitjanit del 15 de febrer de 2015.
* Retirada de totes les armes pesants per ambdós costats fins a una zona de seguretat de 50 km en relació a artilleria de 100 mm, 70 km de artilleria de coets i 140 km per a míssils de precisió tàctica.
* Supervisió de l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa.
* Inici de converses per celebrar eleccions legislatives d'Ucraïna en aquestes àrees. El Parlament d'Ucraïna hauria de definir que aquestes zones restarien sota un règim especial basat en el memoràndum de Minsk de 19 de setembre de al 2014.
* Amnistia per a persones que participen en els esdeveniments d'aquestes àrees.
* Intercanvi de tots els ostatges i presoners.
* Ajuda internacional humanitària
* Restabliment dels vincles socioeconòmics amb Ucraïna, com ara el pagament de les pensions i la recaptació d'impostos.
* Ucraïna ha de tornar a estar al capdavant del control de fronteres l'endemà de la celebració de les eleccions.
* Retirada de tots els grups armats estrangers, equips militars i mercenaris, i el desarmament de tots els grups il·legals.
* Un nova Constitució d'Ucraïna amb descentralització del poder i l'autonomia a Donetsk i Luhansk abans la fi de 2015.
* Accelerar el treball del grup de contacte trilateral (Ucraïna, Rússia i l'OSCE) sobre l'aplicació dels acords.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC calls on parties to implement accords aimed at peaceful settlement in Eastern Ukraine», 17-02-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.
# Hylophorbus sextus

Hylophorbus sextus és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Günther, R. 2004. Hylophorbus sextus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Brea de Tajo

Brea de Tajo és un municipi de la Comunitat autònoma de Madrid. Limita a l'est amb Driebes (província de Guadalajara); amb Estremera, al sud; amb Valdaracete, a l'oest; i al nord, amb Mondéjar. Té molta vinculació a Villarejo de Salvanés, Tielmes, Orusco de Tajuña i Villamanrique de Tajo.
# Lucchesiïta

La lucchesiïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Rep el seu nom de Sergio Lucchesi (1958-2010), professor de mineralogia a la Universitat de Roma La Sapienza (Itàlia), en honor de la seva contribució a l'estudi de la turmalina i la química dels cristalls d'espinel·la.

## Característiques

La lucchesiïta és un ciclosilicat de fórmula química CaFe₃$^{2+}$ Al₆(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Cristal·litza en el sistema trigonal, en hàbit anèdrica de fins a 5 mil·límetres. També es troba formant intercreixements amb quars en grans agregats de fins a 5 centímetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.

## Formació i jaciments

La lucchesiïta ha estat descrita a partir de material de dos jaciments. Un d'aquests es troba a Mirošov, a la regió de Vysočina (Moràvia, República Txeca). L'altre a Ratnapura, a la província de Sabaragamuwa (Sri Lanka). Sol trobar-se associada a altres minerals com el quars.

## Referències

* ↑ «Lucchesiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Lucchesiïta del jaciment de la República Txeca
# Dinastia Kwilu

La dinastia Kwilu, també coneguda com al casa de Kwilu (portuguès: Coulo), era un kanda o nissaga reial del regne del Congo.

## Orígens

Abans de la proclamació del kanda Kwilu Kanda, el kanda Kilukeni o la Casa de Lukeni havia governat el Congo des dels seus inicis cap al final del segle xiv. Després de la mort del rei Henrique I, el poder passà a les mans d'Álvaro I. Álvaro I era fillastre d'Henrique I, el que probablement explica per què es va formar un nou kanda quan va aconseguir heretar el tron. Va assolir el poder el 1567 i va nomenar la seva casa reial pel petit districte en el qual va néixer al nord de la capital.

## Govern

A excepció de la invasió dels jaga durant els primers anys del regnat d'Álvaro I, la Casa de Kwilu va governar el regne sense interrupció fins al 4 de maig de 1622. Va ser llavors quan Álvaro III va morir deixant un fill massa gran per ser elegit. El kanda Kinkanga se'n va fer càrrec a partir d'aquest moment però va ser destituït i reemplaçat per Ambrósio I tornant el kanda Kwilu al poder. El rei Ambrósio va morir durant una revolta massiva i el va succeir el nen Álvaro IV, l'últim rei de la casa de Kwilu. Cap dels membres de Kwilu va obtenir el tron després de 1636, i el Congo va ser dominat per cases en conflicte que reclamaven descendència d'Afonso I o dels seus familiars.

## Referències

* ↑ Thornton, John: "Elite Women in the Kingdom of Kongo: Historical Perspectives on Women's Political Power", page 445. The Journal of African History, Vol. 47, 2006
* ↑ Thornton, John: "Elite Women in the Kingdom of Kongo: Historical Perspectives on Women's Political Power", page 446. The Journal of African History, Vol. 47, 2006
* ↑ Thornton, John: "Elite Women in the Kingdom of Kongo: Historical Perspectives on Women's Political Power", page 449. The Journal of African History, Vol. 47, 2006
# Condenados a vivir

Condenados a vivir (comercialitzat als Estats Units com a Cut-Throats Nine) és una pel·lícula de l'any 1972 dirigida pel cineasta espanyol Joaquín Romero Marchent (germà del també director Rafael Romero Marchent), coautor del guió amb Santiago Moncada Mercadal. Més que un spaghetti western és un thriller violent i sagnant (tipus slasher) ambientat en el oest americà, encara que és del millor del gènere. Fou rodada a Osca.

## Argumento

Un grup de convictes assassins és traslladat sota l'atenta mirada del sergent Dick Brown i la seva filla Sarah, però en realitat això és una mera excusa per a traslladar or, el qual està camuflat entre les cadenes dels presos. Quan la diligència rebenta, el camí serà a peu, i per si no fos prou, un dels reclusos és l'assassí de la dona del sergent.

## Repartiment

* Claudio Undari: le sergent Brown
* Emma Cohen: Sarah Brown
* Alberto Dalbés: Thomas Lawrence
* Xan das Bolas: Buddy
* Antonio Iranzo
* Manuel Tejada
* Ricardo Díaz
* José Manuel Martín

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1971 va rebre el premi al millor director.

## Referències

* ↑ Condenados a vivir a abc.es
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Santa Maria de Vilarmilà

Santa Maria de Vilarmilà és una capella romànica, de la comuna rossellonesa de Llupià, a la Catalunya del Nord.
Està situada a l'est-nord-est del poble de Llupià, al peu de l'antic Camí del Conflent, ara Camí, o Ruta, de Pontellà a Llupià.

## Història

Existeix poca documentació d'aquesta església. Se sap que fou donada al segle xii pel bisbe d'Elna al Monestir del Camp, cosa que confirma el 1163 en una butlla el papa Alexandre III: ecclesia Sanctae Mariae de Villare Milariis.

## L'edifici

És una església petita, de nau única capçada a llevant per un absis semicircular, com és corrent en el romànic, però en destaquen les dimensions, poc habituals per la seva gran açada. La nau és coberta amb volta de canó, que té el suport de dos arcs formers adossats a les parets laterals. Uneix la nau amb el presbiteri un arc triomfal de mig punt.
Exteriorment, l'absis presenta una destacada decoració arquitectònica. Es tracta d'arcades llombardes amb lesenes cada grup de tres arcades; dins de les arcades hi ha un nínxol cec. El tram central és l'únic on són absents els nínxols cecs. Es tracta d'un cas únic en les esglésies romàniques del Rosselló, pel que fa a aquesta decoració (que és força més present a la Catalunya del Sud).
Un portal amb doble sistema de dovelles en escalonat es troba a la façana meridional de l'església, que, en canvi, no té timpà. L'arc exterior i l'interior no són ben bé paral·lels, i l'intradós entre els dos arcs conserva una pintura de colors blau i vermell que sembla la decoració original. Al muntant dret de l'exterior de la porta es conserva la columneta, curta, que completava el portal (a l'esquerre, és desaparegut).

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Llupià». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 128. La Mare de Déu de Vilarmilà». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Toulouse-Barcelone: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 2859982442. P. 145-146
* Ponsich, Pere. «Llupià: Santa Maria de Vilarmilà». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ La capella de Santa Maria en els ortofotomapes de l'IGN
# Cossos de Herring

Els cossos de Herring o cossos neurosecretors són estructures que es troben a la hipòfisi posterior. Representen l'extrem terminal dels axons de l'hipotàlem, i les hormones s'hi emmagatzemen temporalment. Són terminals neurosecretors.
L'hormona antidiürètica (ADH) i l'oxitocina s'emmagatzemen en els cossos de Herring, però no s'emmagatzemen simultàniament al mateix cos.
A més, cada cos també conté ATP i un tipus de neurofisina. Les neurofisines són proteïnes d'unió, de les quals n'hi ha de dos tipus: la neurofisina I i la neurofisina II, que s'uneixen a l'oxitocina i l'ADH, respectivament. La neurofisina i la seva hormona esdevenen un complex considerat com una única proteïna i emmagatzemat a la neurohipòfisi. Després de l'estimulació per part de l'hipotàlem, els grànuls secretors alliberen les hormones emmagatzemades al torrent sanguini. Les fibres dels nuclis supraòptics estan relacionades amb la secreció d'ADH; nuclis paraventriculars amb oxitocina.
Aquesta estructura anatòmica rep el nom de Percy Theodore Herring, que la va descriure el 1908 a partir d'observacions histològiques de la hipòfisi. Herring va observar que el lòbul posterior contenia petits cossos hilains, refractius quan no són coberts per la tinció, i amb aspecte granular. A partir d'aquestes observacions, Herring va especular que podien estar implicats en la secreció hormonal. Amb el microscopi electrònic es pot observar que tenen una gran quantitat de vesícules neurosecretores. Tot i això, els cossos de Herring no són el lloc de secreció d'aquestes vesícules, sinó que estan implicats en la seva eliminació autofàgica.

## Referències

* ↑ Kwang W. Jeon. International Review of Cytology: A Survey of Cell Biology. Gulf Professional Publishing, 18 August 2005, p. 143–. ISBN 978-0-12-364649-1.
* ↑ Mescher, Anthony L. Junqueira's Basic Histology: Text and Atlas. 13th. McGraw-Hill Medical, 2013. ISBN 978-0071780339.
* ↑ Herring, PT «The histological appearances of the mammalian pituitary body». Physiology Department, University of Edinburgh, 1, 2, 1908, pàg. 121-60. DOI: 10.1113/expphysiol.1908.sp000007 [Consulta: 4 octubre 2024].
* ↑ J Krsulovic, B Peruzzo, G Alvial, CR Yulis, EM Rodríguez «The destination of the aged, nonreleasable neurohypophyseal peptides stored in the neural lobe is associated to the remodeling of the neurosecretory axon». Microsc Res Tech, 68, 6, 2005, pàg. 347-59. DOI: 10.1002/jemt.20245. PMID: 16358285.
# Cossoïdeus

Els cossoïdeus (Cossoidea) són una superfamília de lepidòpters del subordre Glossata. El seu clade germà és Sesioidea. De vegades, els Limacodidae s'inclouen en aquest grup.

## Sèries i Famílies

* Cossoïdeu -
** Cossidae - Dudgeoneidae
* Limacodiformes
** Cyclotornidae - Epipyropidae - Dalceridae - Limacodidae

## Referències

* ↑ Edwards, I.D., Gentili, P., Horak, M., Kristensen, N.P. and Nielsen, I.S. (1999). The cossoid/sesioid assemblage. Ch. 11, pàg. 181-185 in Kristensen, N.P. (Ed.). Lepidoptera, Moths and Butterflies. Volume 1: Evolution, Systematics, and Biogeography. Handbuch der Zoologie. Eine Naturgeschichte der Stämme des Tierreiches / Handbook of Zoology. A Natural History of the phyla of the Animal Kingdom. Band / Volume IV Arthropoda: Insecta Teilband / Part 35: 491 pàg. Walter de Gruyter, Berlín, Nova York.
* O'Toole, C. (ed.), 2002. Firefly Encyclopedia of Insects and Spiders. ISBN 1-55297-612-2
# Sarotherodon lohbergeri

Sarotherodon lohbergeri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Barombi Mbo (oest del Camerun).

## Referències

* ↑ Rüppell, W. P. E. S. 1852. Verzeichniss der in dem Museum der Senckenbergischen naturforschenden Gesellschaft aufgestellten Sammlungen. Vierte Abtheilung. Fische und deren Skelette. Frankfurt-am-Main. Fische und deren Skelette: 1-40.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Holly, M. 1930. Synopsis der Süsswasserfische Kameruns. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 139 (1. Abt.) (3-4): 195-281, Pls. 1-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. i G.G. Teugels, 1991. Sarotherodon. p. 425-437. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sarotherodon caroli

Sarotherodon caroli és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Barombi Mbo (Camerun).

## Referències

* ↑ Rüppell, W. P. E. S. 1852. Verzeichniss der in dem Museum der Senckenbergischen naturforschenden Gesellschaft aufgestellten Sammlungen. Vierte Abtheilung. Fische und deren Skelette. Frankfurt-am-Main. Fische und deren Skelette: 1-40.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Sarotherodon caroli» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Holly, M. 1930. Synopsis der Süsswasserfische Kameruns. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 139 (1. Abt.) (3-4): 195-281, Pls. 1-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. i G.G. Teugels, 1991. Sarotherodon. p. 425-437. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lucciana

Lucciana (en cors Lucciana) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 3.974 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 799 | 1.763 | 2.507 | 2.692 | 3.217 | 3.974 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | José Galletti | | |

## Personatges il·lustres

* Jean Guidoni, cantant nascut a Toló, originari de Lucciana.
* El grup Arcusgi (1984) format per molts originaris del poble (Dume, Petru ecc...)
* Santa Devota
# Luis de la Madrid

Luis de la Madrid (Barcelona, 1968) és un muntador i director de cinema espanyol.

## Trajectòria

Va estudiar cinematografia a l'Escola de Mitjans Audiovisuals de l'Ajuntament de Barcelona entre 1989 i 1991 i posteriorment va realitzar el Curs Superior de Cinematografia, en l'especialitat de muntatge, impartit per la Generalitat de Catalunya.
Després de la seva formació, va treballar professionalment des de 1992 en diferents camps de la indústria audiovisual, sent ajudant de producció, ajudant de direcció, ajudant de càmera de televisió, a més de treballar en postproducció. Es va especialitzar en el Muntatge Cinematogràfic a partir de 1995.
A partir de 1998 treballa com a professor de muntatge a l'Escola Superior de Cinematografia i Audiovisuals de la Universitat de Barcelona. Ha participat com a muntador en llargmetratges com El espinazo del diablo dirigida per Guillermo del Toro, Stranded, de Luna, Faust: Love of the Damned, de Brian Yuzna, Els sense nom i Darkness de Jaume Balagueró, Palabras encadenadas de Laura Mañá, i El maquinista de Brad Anderson, premi al millor editor al Festival de Sitges.
El seu primer llargmetratge com a director és La monja, amb el que fou finalista al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya de 2006.

## Referències

* ↑ Premis del Festival de Sitges 2005
* ↑ Luis de la Madrid debuta con una historia de venganza, culpa y castigo, El País, 4 de novembre de 2005
* ↑ La monja a esadir.cat
* ↑ Noticies al web del festival de Sitges