OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gregori Mir Mayol

Gregori Mir Mayol (11 d'abril de 1939, Campos - 28 de febrer de 2016) fou un advocat i historiador mallorquí.

## Biografia

Nascut a Campos el 1939. Doctorat en Dret i polític, ha publicat, entre altres obres, El mallorquinisme polític (París, 1975), amb el pseudònim d'Anselm Llull; i diversos treballs sobre Miquel dels Sants Oliver. També són importants les seves col·laboracions en alguns estudis per a la recuperació de la figura de l'orientalista Joan Mascaró, de qui ha publicat Correspondència de Joan Mascaró 1998. Actiu en política, a les eleccions generals espanyoles de 1979 fou escollit senador per Mallorca i a les eleccions generals espanyoles de 1982 fou elegit diputat al Congrés dels Diputats, ambdós cops pel PSIB-PSOE. i ha estat ponent de l'avantprojecte d'estatut d'Autonomia de les Illes Balears de 1983.
Va formar part del consell assessor del programa de TVE España en Guerra 1936-1939 de 30 h de durada, emès el 1986.
El 2000 cedí la seva biblioteca amb la signatura d'un conveni amb la Universitat de les Illes Balears. L'any 2007 es publiquen els llibres Sobre nacionalisme i nacionalistes a Mallorca i Aturar la Guerra.

## Guardons

* 1990: Premi Miquel dels Sants Oliver dels Premis 31 de desembre de l'Obra Cultural Balear.
* 1998: Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya el 1998.

## Referències

* ↑ «Ha mort el campaner Gori Mir». Ressò digital, 29-02-2016. [Consulta: 29 febrer 2016].
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ «Gregori Mir Mayol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Arbonès, Jordi «Literatura i societat a la Mallorca de postguerra per Gregori Mir». Ressorgiment, 652, 01-11-1970.
* Pagès Blanch, Joan «Llull, Ansel.m (pseudònim): El mallorquinisme polític (1840-1936). Del regionalisme al nacionalisme. - Proleg de Jordi Bonafont i Gabriel. Montcada. - Edicions Catalanes de París. - 2 vols.: 340 + 393 p. (18 X 20).». Índice Histórico Español, 21, 74, 1975.
* Pelegrí Barrull, Jaume «97269 Mir, Gregori: Sobre el concepte d'Escola Mallorquina. Notes sobre ideologia i cultura. - «Randa» (Barcelona), 1 (1975), 129-152». Índice Histórico Español. Universitat de Barcelona, 22, 75, 1976, pàg. 142. ISSN: 0537-3522.
* Rosselló, J. «Conversa amb Gregori Mir, senador nacionalista del PSOE». Lluc: revista de cultura i d'idees. L'espurna edicions, 700, noviembre-diciembre 1981, pàg. 190-193. ISSN: 0211-092X.
# Guillermo Waksman

Guillermo Waksman (Montevideo, 1935 - ibídem. 8 de gener de 2008) fou un destacat periodista uruguaià, exiliat polític durant la dictadura de 1972-1985.

## Biografia

Waksman va néixer a Montevideo el 1935, fill d'una família d'origen suís. Va estudiar a la Universitat de la República (UdelaR) i es va exiliar a Xile, Mèxic i Suïssa per molts anys, fins al terme del govern de dictadura que va governar el país per més d'una dècada.
A la seva tornada a l'Uruguai, el 1985, va fundar el diari d'esquerra Brecha i va ser nomenat director de l'edició de la revista Semanario des de 1993 fins a l'any 1999. Entre els seus reportatges més importants cap destacar la seva trobada amb alguns expresidents uruguaians i argentins, entre ells, Julio María Sanguinetti, Jorge Batlle Ibáñez, Luis Alberto Lacalle i l'actual president de la República, el metge oncòleg Tabaré Vázquez.
A més, es va dedicar a defensar els principis socialistes, va impulsar una campanya a favor del partit d'extrema esquerra, Front Ampli (FA), i va seguir de prop els comicis de l'any 2004. Així mateix, va dur a terme un estudi a fons de la visita del president estatunidenc George W. Bush a l'Uruguai al març de 2007.
Les seves obres narren de la dictadura, l'opressió militar, la llibertat d'expressió en una democràcia sòlida i consolidada, i els drets civils de tota persona. En aquest sentit, va portar a terme importants estudis analògics amb altres règims dictatorials en països americans i europeus. La seva anàlisi sobre el franquisme i la Guerra civil espanyola també va tenir un fort impacte en la premsa regional sud-americana.
Va morir a Montevideo, als 72 anys, a causa d'un càncer de pàncrees.

## Referències

* ↑ Article de Ansalatina.com sobre la mort de Guillermo Waksman
* ↑ Yahoo notícies: Fallece periodista uruguayo Guillermo Waksman (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web del diari Brecha (castellà)
* Rebelión. Article publicat per G. Waksman sobre Néstor Kirchner, expresident de l'Argentina, i Tabaré Vázquez, en comparació amb Mahatma Gandhi (castellà)
* Article del diari uruguaià La República, per G. Waksman sobre els partits polítics de dreta i esquerra a l'Uruguai (castellà)
# Guitarra acústica

La guitarra acústica és un tipus de guitarra amb cordes de metall o de niló, el so del qual es genera mitjançant la vibració de les cordes que s'amplifiquen en una caixa acústica de fusta o algun acrílic. El terme "acústica" s'utilitza en contraposició al de "guitarra elèctrica". De fet, totes les guitarres que no són elèctriques, com la guitarra clàssica, són acústiques, ja que tenen una caixa de ressonància i sonen per si mateixes sense necessitat d'utilitzar un sistema d'amplificació extern.

## Cultura

No obstant això, en general s'utilitza el terme "acústica" únicament per a les guitarres amb cordes de metall. Els nord-americans distingeixen, entre les guitarres acústiques, les guitarres de cordes de metall (també conegudes com a western guitars) i les guitarres de cordes de niló, que serien les guitarres clàssiques.

## Característiques

La guitarra acústica posseïx una caixa més gran que la clàssica, un mànec més fi i amb més trasts, cordes de metall i un so més potent. La guitarra acústica sol emprar-se sobretot en la música folk i country, però també en el pop, el rock i tots els seus vessants. També existeixen les guitarres electroacústiques, que mantenen la seva caixa harmònica però que inclouen un micròfon a l'interior que fa possible l'amplificació del so durant concerts o enregistraments. És propi de la guitarra acústica el Finger Style, és a dir, aquella forma de tocar en la qual s'usen els dits de la mà dreta en lloc de la pua (picking).

## Enllaços externs

* Revista Acoustic Guitar (anglès)
Viccionari
# Gymnodiptychus pachycheilus

Gymnodiptychus pachycheilus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: rius Iang-Tsé i Groc a la Xina.

## Referències

* ↑ Herzenstein S. M., 1892. Ichthyologische Bemerkungen aus dem Zoologischen Museum der Kaiserlichen Akademie Wissenschaften. III. Mélanges Biol., Bull. Acad. Imp. Sci. St. Petersbourg v. 13 (pt 2). 219-235.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* ↑ Chen, Y. i W. Cao, 2000. Cyprinidae: Schizothoracinae. p. 273-390. A: P. Yue, et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* ↑ Walker, K.F. i H.Z. Yang, 1999. Fish and fisheries in western China. FAO Fish. Tech. Pap. 385:237-278.
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, la Xina. 599 p.
* ↑ Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gúbkinski

Gúbkinski (en rus: Губкинский) és una ciutat de Rússia, del districte de Iamàlia. La població és, segons el cens rus de 2020 és de 29.161 habitants. Es troba a la riba esquerra del riu Piakupur, a 513 km al sud-est de Salekhard, la capital de la regió, i a 2.317 km al nord-est de Moscou.

## Història

Gúbkinski fou fundada el 22 d'abril de 1986 com un centre d'explotació petroliera. El seu nom prové del geòleg soviètic Ivan Gubkin. Rebé l'estatus de ciutat el 1997.

## Referències

* ↑ «Recensements et estimations de la population depuis 1897». — «Office fédéral de statistiques, Recensement de la population russe de 2010». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2012». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2013».
# György Orth

György Orth (30 d'abril de 1901 - 11 de gener de 1962) fou un futbolista i entrenador hongarès.
Destacà com a futbolista al club de la seva ciutat, el Vasas, jugant més tard a Pisa Calcio. Abans de retirar-se jugà al MTK Budapest. Fou internacional amb la selecció hongaresa. Posteriorment fou un destacat entrenador. Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ György Orth Arxivat 2017-03-16 a Wayback Machine. at nela.hu
# Guatlla cara-roja

La guatlla cara-roja (Coturnix pectoralis) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae). Aquesta guatlla habita praderies i terres de conreu de gairebé tot el continent australià, a excepció de la Península del Cap York. També a Tasmània.
# Guatlla coromandèlica

La guatlla coromandèlica (Coturnix coromandelica) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae). Aquestes guatlles viuen en Àsia meridional, al Pakistan, l'Índia, Myanmar i oest de Tailàndia.
# Gueórguievka (Altai)

* Per a altres significats, vegeu «Gueórguievka».
Gueórguievka (en rus: Георгиевка) és un poble del krai de l'Altai, a Rússia, que el 2016 tenia 532 habitants. Pertany al districte de Lóktevski.

## Referències

* ↑ Список населённых мест Сибирского края. – Том 1. Округа Юго-Западной Сибири. – Новосибирск: Сибирский Краевой Исполнительный Комитет. Статистический отдел, 1928. – 831 с.
# Guerfand

Guerfand és un municipi francès, situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 159 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Guerfand era de 159 persones. Hi havia 60 famílies, de les quals 17 eren unipersonals (17 homes vivint sols), 13 parelles sense fills i 30 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 71 habitatges, 63 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 70 eren cases i 1 era un apartament. Dels 63 habitatges principals, 58 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 12 en tenien tres, 21 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 59 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 39 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Guerfand el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 98 persones, 65 eren actives i 33 eren inactives. De les 65 persones actives 58 estaven ocupades (35 homes i 23 dones) i 6 estaven aturades (1 home i 5 dones). De les 33 persones inactives 13 estaven jubilades, 15 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Guerfand hi havia 65 unitats fiscals que integraven 162 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.270 €.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Guerfand hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Guerfand a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Guerfand a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Guerech II de Cornualla

Guerech II de Cornualla fou bisbe de Nantes. Era fill (il·legítim) d'Alan Canhiart comte de Cornualla i suposat germanastre d'Hoel II de Bretanya.
El 1051 el bisbe Airard, un clergue reformador, abat de Saint-Paul-hors-les-Murs, fou expulsat pels nantesos i des de 1052 Hoel va imposar al seu germà putatiu Guerech com a bisbe i va aconseguir el seu reconeixement el 1059, sent consagrat el 1061.
Va morir el 31 de juliol de 1079 i el va succeir el seu germà Benet de Cornualla.

## Referències

* La grande encyclopédie inventaire raisonné des sciences, des lettres et des arts - volum XXIV, pàg. 730 - París (1885-1902).
# Haremakhet

Haremakhet, Horemakhet o, en grec, Harmakhis va ser un príncep egipci i Summe Sacerdot d'Amon durant la dinastia XXV.
Era fill del faraó Xabaka i possiblement de la reina Tabaktenamun. El seu pare el va nomenar Summe Sacerdot d'Amon a Tebes i va oficiar durant els regnats de Taharqa i Tanutamon. Es desconeixen els predecessors immediats d'Haremakhet en el càrrec i és possible que estigués vacant des de feia dècades. En qualsevol cas, aquest títol abans poderós i influent havia perdut de temps la seva importància a favor del d'Esposa del Déu Amon, càrrec que en l'època de Haremakhet ocupava Xepenupet II i després Amenirdis I.
Haremakhet es coneix principalment per una estàtua descoberta a l'amagatall del Gran Temple de Karnak, que s'havia exposat al Museu Egipci del Caire (CG 42204 / JE 38580) i que avui es troba al Museu Nubi d'Assuan. A l'estàtua, se'l defineix com aː
   Fill del rei Xabaka, justificat, que l'estima, únic confident del rei Taharqa, justificat, director del palau del rei de l'Alt i Baix Egipte Tanutamani, que visqui per sempre.
Es destacable el fet que en aquesta inscripció el rei Xebitku, que se suposava que havia governat entre Xabaka i Taharqa, no hi surti. De fet, la inscripció va servir de prova fonamental dels que recolzaven un canvi cronològic en els regnats d'aquests reis durant la dècada de 2010, proposant que Xebitku va regnar primer i Xabaka el va succeir.
Després de la seva mort, el seu fill Harkhebi el va succeir com a Summe Sacerdot d'Amon, ja que se sap que havia estat al capdavant com d'aquest càrrec durant el regnat del fundador de la dinastia XXVI, el faraó Psamtik I.

## Referències

* 1 2 Kitchen, 1996, p. 157.
* 1 2 Broekman, 2015, p. 17-31.
* ↑ Payraudeau, 2014, p. 115-127.

## Bibliografia

* Broekman, Gerard P. F. «The order of succession between Shabaka and Shabataka. A different view on the chronology of the Twenty-fifth Dynasty». Göttinger Miszellen, 245, 2015, pàg. 17–31.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
* Payraudeau, Frédéric «Retour sur la succession Shabaqo-Shabataqo». NeHeT, 1, 2014, pàg. 115–127. ISSN: 2427-9080.
# Hashemita

La hashemita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la barita. Rep el seu nom pel regne Haiximita de Jordània, on es troba la localitat tipus.

## Característiques

La hashemita és un sulfat de fórmula química Ba(Cr,S)O₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978. És un dels tres minerals essencials amb bari i crom, juntament amb la hawthorneïta i la redledgeïta. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És el mineral anàleg amb bari de la tarapacaïta. Estequiomètricament relacionada amb la crocoïta i la cromatita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hashemita pertany a «07.FA - Cromats sense cations addicionals» juntament amb els següents minerals: tarapacaïta, cromatita i crocoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1978 a la falla de Lisdan-Siwaga, a la regió de Hashem, Amman (Jordània). També ha estat trobada al desert del Nègueb (Israel) i a Nabi Musa (Cisjordània, Palestina). Sol trobar-se associada a altres minerals com: ettringita, apatita, bultfonteinita i calcita.

## Referències

* ↑ «Hashemite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Hashemite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 27 juliol 2016].
# Hel·landita-(Y)

La hel·landita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la hel·landita. Rep el nom en honor d'Amund Theodor Helland [11 d'octubre de 1846 - 15 de novembre de 1918), professor de geologia i geografia a la Royal Frederick University.

## Característiques

La hel·landita-(Y) és un silicat de fórmula química (Ca,REE)₄Y₂Al◻₂(B₄Si₄O$_{22}$) (OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hel·landita-(Y) pertany a «09.DK - Inosilicats amb 5 cadenes senzilles periòdiques» juntament amb els següents minerals: babingtonita, litiomarsturita, manganbabingtonita, marsturita, nambulita, natronambulita, rodonita, escandiobabingtonita, fowlerita, santaclaraïta, saneroïta, tadzhikita-(Ce), mottanaita-(Ce), ciprianiïta i hellandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Aquesta espècie ha estat descrita a partir de mostres obtingudes en cinc indrets: la mina del llac Mattagami, al Nord-du-Québec (Quebec, Canadà), la mina Evans-Lou, a Outaouais (Quebec, Canadà), la pegmatita Quyang, a Baoding (Hebei, República Popular de la Xina), la localitat de Tawara, a Nakatsugawa (Prefectura de Gifu, Japó), i la pedrera Lindvikskollen quarry, a Kragerø (Telemark, Noruega).

## Referències

* ↑ «Hellandite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2020].
# Herba remuguera

«Herba remuguera» té aquests significats:
* Herba remuguera o rogeta (Rubia peregrina)
* Herba remuguera o tanarida (Tanacetum vulgare)
# Hipèrbat (224 aC)

Hipèrbat o Hipèrbates (en llatí: Hyperbatus o Hyperbatas, en grec antic: Ύπέρβατος o Ὑπερβατᾶς) va ser estrateg de la Lliga Aquea el 224 aC durant la guerra contra Cleòmenes III rei d'Esparta.
Encara que era el general designat i el que teòricament estava al front, la realitat de la direcció de la guerra la portava Àrat de Sició. La lliga Aquea va ser derrotada decisivament a la batalla d'Hecatombèon, prop de Dime, a Acaia, segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ 1.Hyperbatas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 537
# Hipèrbole

* Per a altres significats, vegeu «hipèrbola».
La hipèrbole és un recurs retòric que consisteix a augmentar o disminuir una qualitat sobre quelcom, fent una exageració. És molt usada per lloar els herois, en la literatura d'aventures i la humorística. Un tipus corrent és l'auxesi, on s'empra una paraula com a sinònim d'una altra de menys intensitat per donar-li més valor del real.

## Exemple literari

   Aleshores, sense donar-me ni temps de respirar, em va donar un paper.
   (Josep Maria de Sagarra)
   Veus eixa mar que abraça de pol a pol la terra?En altre temps d'alegres Hespèrides fou hort;
   (Jacint Verdaguer)

## Exemple del llenguatge publicitari

Per què tothom fuma Gold Coast?
(Gold Coast)

## Exemple de llenguatge humorístic

Potser així eren, en temps prehistòrics, els SMS.
(Xisela López autora de "Volverán las Naranjas")

## Vegeu també

* Hipòbole
# Hexanematichthys henni

Hexanematichthys henni és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing, 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes, 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Taylor, W.R. i N.A. Menezes, 1978. Ariidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). volum 1. (pag. var.). FAO, Roma.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.