OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zutik

* Per a altres significats, vegeu «Zutik (publicació)».
Zutik (que en euskera vol dir dempeus) és un grup polític d'esquerres que té el seu àmbit d'actuació a la Comunitat Autònoma Basca. Es va fundar l'any 1991 i té les seves arrels a Euskadiko Mugimendu Komunista (EMK, Moviment Comunista d'Euskadi) i Liga Komunista Iraultzailea (LKI, Lliga Comunista Revolucionària) que van ser dues escissions d'ETA. A Navarra s'anomena Batzarre.
Zutik agrupa a nacionalistes i no nacionalistes d'esquerres que creuen possible una solució consensuada del problema basc que respecti les diferents identitats i sensibilitats existents al conjunt dels territoris que formen Euskal Herria, tot defensant el dret a l'autodeterminació pels pobles bascos.
Als diferents processos electorals de la dècada dels noranta del segle passat va demanar el vot per Herri Batasuna i Euskal Herritarrok, coalició a la qual es va integrar l'any 1999. Va deixar la mateixa l'any 2004 quan ETA va trencar la treva i perquè durant el procés de refundació de Batasuna els integrants de Zutik no coincidiren amb els postulats del corrent majoritari a la coalició abertzale. A les eleccions generals de l'any 2004 es va presentar en coalició amb Aralar. Als següents processos electorals d'ençà no s'ha presentat ni en solitari ni en coalició amb cap altra formació política.
# Xipre al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

La CyBC va seleccionar internament la cantant Ivi Adamu com a representant xipriota pel Festival de 2012. L'artista va ser presentada oficialment el 8 d'agost de 2011.

## Organització

La CyBC organitzarà una gala en la qual l'artista seleccionada per la cadena interpretarà tres cançons, triades d'entre diverses propostes enviades per compositors tant xipriotes com de la resta d'Europa. Un jurat de la cadena i el televot del públic escolliran al 50% la cançó que l'artista interpretarà finalment al Festival. Les cançons es van presentar al públic el 6 de gener de 2012. La gala on la cançó guanyadora serà finalment escollida està prevista pel 25 de gener de 2012.

## Candidats

Ivi Adamu és l'artista seleccionada internament per la cadena. Les tres cançons que interpretarà a la final són:
* La La Love
* You don't belong here
* Call the police

## Resultats

* Gala A Song For Ivi: 25 de gener de 2012.
1. La La Love - 24 punts 2. You don't belong here - 18 punts 3. Call the police - 18 punts
Ivi Adamu representarà Xipre al Festival de 2012 amb la cançó La la love.

## Referències

* ↑ Renee Pozzi:Cyprus: Ivi Adamou for Cyprus in 2012 Arxivat 2011-08-16 a Wayback Machine. www.escdaily.com (anglès)
* ↑ http://escdaily.com/articles/28875 Arxivat 2012-07-12 at Archive.is

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012
# Etoro

Els etoro o edolo són una tribu i un grup ètnic de Papua Nova Guinea. El seu territori comprèn els vessants meridionals del Mont Sisa, a la vora sud de la serralada central de Nova Guinea, a prop de l'altiplà de Papuan. Són molt coneguts entre els antropòlegs a causa dels actes rituals practicats entre els nois joves i els homes de la tribu. Els etoro creuen que els mascles joves han d'ingerir el semen dels seus majors per assolir la condició masculina adulta i madurar adequadament i créixer forts.
Els etoro creuen que cadascú d'ells conté una certa quantitat de força de vida, les concentracions més altes de les quals es troben en el semen. Aquesta força vital passa als altres a través de les relacions sexuals, i es considera que les dones desaprofiten la força vital si no queden embarassades després d'aquestes. El fet que la gent envelleixi i el seu cos es debiliti s'atribueix a un esgotament de la seva força de vida. Dennis O'Neil i Conrad Phillip Kottak coincideixen que la majoria dels homes es casen i tenen relacions heterosexuals amb les seves dones. La por que el sexe heterosexual faci que morin abans i la creença que el sexe homosexual perllonga la vida significa que les relacions heterosexuals estan enfocades cap a la reproducció.
El 2009, la National Geographic Society va estimar que hi havia menys de 1.668 parlants de la llengua etoro/edolo.

## Referències

* ↑ Henrich, Joseph; Heine, Steven; Norenzayan, Ara «The weirdest people in the world?». Behavioral and Brain Sciences, 33, 2–3, 2010, pàg. 61–83; discussion 83–135. DOI: 10.1017/S0140525X0999152X. PMID: 20550733.
* ↑ O'Neil, Dennis. «Sex and Marriage: Homosexuality». Arxivat de l'original el 2002-08-05.
* ↑ «Papua New Guinea Expedition -- Enduring Voices Project, Endangered Languages, Map, Facts, Photos, Videos -- National Geographic», Summer 2009. Arxivat de l'original el 2016-05-07.

## Bibliografia

* Knauft, Bruce M, What Ever Happened to Ritualized Homosexuality? Modern Sexual Subjects in Melanesia and Elsewhere, Annual Review of Sex Research, 2003. [Consulta: 5/11/2006] (anglès)
* Kottak, Conrad Phillip. Cultural Anthropology, 12th Ed. New York: McGraw-Hill, 2008. (anglès)
* O'Neil, Dennis, SEX AND MARRIAGE: An Introduction to The Cultural Rules Regulating Sexual Access and Marriage, Behavioral Sciences Department website, Palomar College, San Marcos, California.[Consulta: 5/11/2006] (anglès)
* Kelly, Raymond, Witchcraft and Sexual Relations, In P. Brown, and G. Buchbinder (eds.), Man and Woman in the New Guinea Highlands, 1976. (anglès)

## Vegeu també

* Homes que tenen relacions sexuals amb homes

## Enllaços externs

* La tribu de los Etoro: La homosexualidad y el semen en el centro de todo, a The Stonewall (castellà)
# Fabrizio Correggio

Fabrizio Correggio va ser fill de Manfredo II Correggio. Va succeir al seu pare a la seva mort el 1546, junt amb els seus germans Camillo Correggio i Giberto VIII Correggio. Va obtenir el cognom Correggio d'Àustria amb diploma imperial del 3 de març de 1580. Va ser comte sobirà de Correggio i comte de l'Imperi i va ser també senyor de Campagnola, Rossena i Fabbrico, i senyor de Scurano i Bazzano (diplomes imperials de 29 d'abril de 1553, 17 de maig de 1559 i 30 de desembre de 1564). Va rebre Brescello per diploma de 1551. El 1579 va haver de cedir la seva quota del feu de Rossena i Fabricco al seu cosí Alessandro Correggio, consenyor de Scurano e Bazzano, per una sentència imperial.
Va ser Patrici de Parma i Venècia i doctor en lleis llaurat a Pisa el 1569. Va fer carrera eclesiàstica que va abandonar per casar-se amb Virgínia Vitelli.
Va morir el 1597 i no va deixar fills.

## Referències

* ↑ Fabrizio Da Correggio MyHeritage
# Olkhonskita

L'olkhonskita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom de la seva localitat tipus, situada a l'óblast d'Irkutsk, a Rússia.

## Característiques

L'olkhonskita és un òxid de fórmula química (Cr,V)₂Ti₃O$_9$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 8. Es tracta de l'anàleg de la schreyerita amb cromi dominant.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'olkhonskita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, oxivanita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'estret d'Ol'khonskiye Vorota, al llac Baikal, a l'óblast d'Irkutsk (Rússia). També ha estat descrita al meteorit Öst 65, un meteorit trobat a la pedrera Thorsberg, a la regió de Västergötland, a Suècia.

## Referències

* ↑ «Olkhonskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 abril 2017].
# LightingEurope

LightingEurope és una associació industrial que representa la indústria de la il·luminació a Europa. LightingEurope està formada per més de 1000 empreses d'il·luminació i ocupa a més de 100.000 persones a Europa. La seva seu està a Brussel·les, Bèlgica.

## Objectius

La missió de LightingEurope és de promocionar i defensar la indústria de la il·luminació europea a Brussel·les. Alhora també estan involucrats a promoure la eficiència energètica per a aconseguir un benefici ambiental global. Finalment també es busca un major confort, salut i seguretat d'utilització de cara l'usuari o consumidor.
Àrees d'interès :
* L'edificació (il·luminació a base de LEDs).
* Sistemes d'il·luminació intel·ligent.
* Il·luminació centrada a l'usuari.
* Economia circular.

## Referències

* ↑ «LightingEurope issues whitepaper on evolving LED lighting to support a circular economy» (en anglès). http://www.ledsmagazine.com.+[Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ «New organisation "LightingEurope" launched in Brussels - Luci Association» (en anglès). Luci Association, 15-12-2012.
* ↑ «LightingEurope (@LightingEurope) | Twitter» (en anglès). https://twitter.com.+[Consulta: 13 desembre 2017].
# Saint-Sulpice

«Saint-Sulpice» té aquests significats:
* Canadà Saint-Sulpice (Canadà), municipi al Quebec
* França
** Saint-Sulpice (Ain), al departament d'Ain
** Saint-Sulpice (Òlt), al departament de l'Òlt
** Saint-Sulpice (Maine-et-Loire), al departament de Maine-et-Loire
** Saint-Sulpice (Mayenne), al departament de Mayenne
** Saint-Sulpice (Nièvre), al departament de Nièvre
** Saint-Sulpice (Oise), al departament d'Oise
** Saint-Sulpice (Puèi Domat), al departament de Puèi Domat
** Saint-Sulpice (Alt Saona), al departament d'Alt Saona
** Saint-Sulpice (Savoia), al departament de Savoia
** Saint-Sulpice (Tarn), al departament de Tarn
** Saint-Sulpice (estació de metro), Estació de metro de París
** Saint-Sulpice-d'Arnoult, al departament de Charente Marítim
** Saint-Sulpice-de-Cognac, al departament de Charente
** Saint-Sulpice-de-Faleyrens, al departament de Gironde
** Saint-Sulpice-de-Favières, al departament d'Essonne
** Saint-Sulpice-de-Grimbouville, al departament d'Eure
** Saint-Sulpice-de-Guilleragues, al departament de Gironda
** Saint-Sulpice-de-Mareuil, al departament de Dordonya
** Saint-Sulpice-de-Pommeray, al departament de Loir i Cher
** Saint-Sulpice-de-Pommiers, al departament de Gironda
** Saint-Sulpice-de-Roumagnac, al departament de Dordonya
** Saint-Sulpice-de-Royan, al departament de Charente Marítim
** Saint-Sulpice-de-Ruffec, al departament de Charente
** Saint-Sulpice-des-Landes (Ille i Vilaine), departament d'Ille i Vilaine
** Saint-Sulpice-des-Landes (Loira Atlàntic), al departament de Loira Atlàntic
** Saint-Sulpice-des-Rivoires, al departament d'Isèra
** Saint-Sulpice-d'Excideuil, al departament de Dordonya
** Saint-Sulpice-en-Pareds, al departament de Vendée
** Saint-Sulpice-et-Cameyrac, al departament de Gironda
** Saint-Sulpice-la-Forêt, al departament d'Ille i Vilaine
** Saint-Sulpice-Laurière, al departament d'Alta Viena
** Saint-Sulpice-Le-Dunois, al departament de Cruesa
** Saint-Sulpice-Le-Guérétois, al departament de Cruesa
** Saint-Sulpice-les-Bois, al departament de Corresa
** Saint-Sulpice-Les-Champs, al departament de Cruesa
** Saint-Sulpice-les-Feuilles, al departament d'Alta Viena
** Saint-Sulpice-le-Verdon, al departament de Vendée
** Saint-Sulpice-sur-Lèze, al departament de Haute-Garonne
** Saint-Sulpice-sur-Risle, al departament d'Orne
* Suïssa
** Saint-Sulpice (Neuchâtel)
** Saint-Sulpice (Vaud)
# Font de la Plaça (Cervera)

La Font de la Plaça és una obra de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font de marbre situada a la Plaça Major, davant la casa de la Vila. S'aixeca sobre una plataforma a la que s'accedeix per dos esglaons de pedra molt amples. La pica de forma octogonal té quatre costats amples i els quatre cantells més estrets. A cada costat hi ha un rectangle, dos d'ells inscrits. En aquesta base de la font hi ha quatre piques en forma de conquilla. La pila té tres cossos, l'inferior amb les aixetes, de forma quadrangular, ja que els cantells que la farien octogonal són de dimensions molt reduïdes; l'intermedi, més alt i que confereix esveltesa al conjunt, de la mateixa forma que el cos inferior; i finalment el tercer cos, que és un conjunt escultòric amb dos infants suportant un escut de Cervera rematat per la corona.

## Referències

* ↑ «Font de la Plaça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Obsessió (pel·lícula de 2011)

Obsessió (originalment en anglès, Obsession) és una pel·lícula dramàtica del Canadà de 2011. Està dirigida per George Erschbamer i escrita per Peter Sullivan. Es va doblar al català.

## Argument

La Sonia Paston, després d'haver patit una brutal agressió a casa seva, ha aconseguit refer la seva vida. Ara surt amb un policia, en Tom. Però la Sonia accepta un important ascens a la feina que l'obliga a traslladar-se de Nova York a Boston i, com que en Tom no entén que ella accepti d'anar-se'n, tallen. A Boston, la Sonia hi coneix en Sebastian, propietari d'una galeria d'art, i hi comença una relació, però la cosa es complica quan en Tom la segueix perquè continua sense acceptar que hagin trencat.

## Repartiment

* Charisma Carpenter
* Dylan Neal
* Rachel Hayward
* Nicholas Lea
* John Cassini
* Anne Openshaw
* Gemma Martini
* Bruce Dawson
* Michael Kopsa

## Referències

* 1 2 «Pel·lícules». CCMA. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «Obsession (2011) (aka: A Trusted Man)» (en anglès). The Movie Scene. [Consulta: 14 gener 2022].
# Salvador Codina

Salvador Codina és el nom dels següents personatges:
* Salvador Codina i Cabra (Breda, 1910 - Barcelona, 1985), compositor i violinista
* Salvador Codina i Duran (Sabadell, 1879 - Caldes de Montbui, 1964), farmacèutic
# Santa Cecília d'Ancs

Santa Cecília d'Ancs és l'església parroquial del poble d'Ancs, de l'antic terme municipal de Montcortès de Pallars, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada en el mateix poble d'Ancs, a la part baixa de la petita població.
És un temple gran, de tres naus, amb absis quadrat, que no es destaca del conjunt de la nau, i un campanar alt i estret a l'angle sud-est del temple.

## Bibliografia

* DALMAU i Argemir, Delfí: Campanars parroquials de torre de Catalunya, pàgs. 701-702. Lliçà de Vall, 2014. pdf.
* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. II, pàgs. 273-274. Madrid: Establecimiento literario-tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, 1845. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Cecília d'Ancs en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Santa Margarida de Vilaltella

Santa Margarida de Vilaltella és una església amb elements romànics i neoclàssics de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau i antigament coberta amb volta de canó, amb absis semicircular i una finestra, vers a llevant, d'una sola esqueixada. El mur està format per dues construccions perfectament identificables, la primera, romànica, és de pedra lleugerament regulars, de mida mitjana i formant fileres, mentre que la segona és de pedres irregulars. La construcció romànica sembla que queda enfonsada respecta la construcció del segle xviii. Edificada dins del terme del castell de Lluçà, en el lloc de Vilaltella i pertanyent a la parròquia de Sant Pere de Perafita, estava vinculada al Mas Heures.

## Història

Documentada per primera vegada el 1223 com a capella depenent de Sant Pere de Perafita. Modificada al 1825 amb l'aixecament de 2 metres d'alçada els murs de la nau, contraforts del mur de tramuntana i recuperació de la volta que s'havia esfondrat. A aquesta remodelació correspon també la construcció d'una sagristia avui desapareguda, al mur de migjorn i la remodelació de la façana. Fins fa pocs anys aquesta capella es conservava en molt mal estat degut a l'esfondrament de la volta. Ara, però, gràcies a la feina realitzada per la gent de Perafita s'ha fet la teulada nova i refet l'aspecte de l'edifici. Anualment s'hi celebra un aplec.

## Referències

* 1 2 «Santa Margarida de Vilaltella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Sant Llorenç d'Òpol

Sant Llorenç d'Òpol és l'església parroquial del poble d'Òpol, pertanyent al terme comunal d'Òpol i Perellós, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada al centre del poble d'Òpol, al costat nord de la Plaça del poble.

## Història

L'església data de mitjan segle xvi, quan la població es trasllada des de dalt del pla del castell a l'emplaçament actual. Aleshores, aquesta església substituí com a església del poble i terme l'antiga de Sant Llorenç del Castell d'Òpol, amb la mateixa advocació que l'església del poble vell.

## L'edifici

És una església d'una sola nau, amb capelles laterals. A la part meridional de l'església, que dona a la plaça immediata, hi ha els elements més antics de la construcció.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Llorenç d'Òpol en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Òpol i Perellós». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 142. Sant Llorenç d'Òpol». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
# Sara Dauder Ferrer

Sara Dauder Ferrer (Badalona, 31 de desembre de 1959) és una exjugadora i entrenadora de bàsquet catalana. Va ser jugadora del Club Joventut de Badalona i del Bàsquet Club Palafrugell. Tant en un equip com en un altre va assolir diferents campionats i ascensos. Va entrenar diferents equips de base tant en un club com en l'altre i va ser directora de l'escola de bàsquet i coordinadora dels jocs escolars de Palafrugell. L'any 1977 va ser escollida millor jugadora júnior de Badalona i l'any 1993, millor entrenadora amateur de Palafrugell a la Nit de l'Esport. Durant la temporada 1983-1984 va assolir rècords d'anotació en un sol partit anotant 62 punts contra el Club Bàsquet Lloret i 71 contra el Llagostera.

## Referències

* ↑ «Es repartien els premis als millors esportistes locals». A: Crònica d'un any, 1994.
* ↑ «Sara Dauder, la base talismà». La Proa, 16-11-2001, p. 11.
* ↑ Bargalló, Anna; Boada, Maria. Palafrugell, la dona i l'esport. Premi Mestre Sagrera, IES Frederic Martí Carreras, 2001-2002, pp. 30-31.
* ↑ Salvatella, Josep «25 aniversari del Bàsquet Club Palafrugell». Revista de Palafrugell, 01-12-2001.
* ↑ Cebollero, Àlex «Esports Juliol». Revista de Palafrugell, 01-07-1994, p. 36.
# Sara Carrigan

Sara Carrigan OAM (Gunnedah, Nova Gal·les del Sud, 7 de setembre de 1980) és una ciclista australiana que ha destacat en la ruta.
En el seu palmarès destaca la medalla d'or als Jocs Olímpics d'Atenes en la prova en línia.
El 2005 va rebre l'Orde d'Austràlia (OAM).

## Palmarès

* 2000
** Vencedora d'una etapa al Tour de Snowy
* 2002
** Campiona d'Austràlia en contrarellotge
* 2003
** Campiona d'Austràlia en contrarellotge
** 1a a la Geelong World Cup
** Vencedora de 2 etapes del Tour de l'Aude
** Vencedora de 2 etapes al Tour de Bretanya
** Vencedora d'una etapa de la Volta a Turíngia
* 2004
** Medalla d'oe als Jocs Olímpics del 2004 en Ruta
* 2005
** 1a a la Parel van de Veluwe
* 2006
** Vencedora d'una etapa de la Bay Classic
* 2007
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Nova Zelanda
* 2008
** Vencedora d'una etapa de la Bay Classic

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Saulius Kulvietis

Saulius Kulvietis, (nascut el 14 de febrer de 1991 a Kaunas, Lituània) és un jugador de bàsquet lituà. Amb 2,04 d'alçada, el seu lloc natural a la pista és el d'aler pivot.

## Carrera esportiva

Es va formar a les categories inferiors del KKM-Aisčiai-ARTRANSA, a on va jugar fins al 2009. Va debutar a la Primera Divisió Lituana la temporada 2009-10 a les files del Perlas Vilnius, equip amb el que va jugar durant dues temporades disputant la lliga lituana i la lliga bàltica. Després passaria pel Pieno Zvaigzdes Pasvalys, amb el que es proclamà subcampió de Copa, i pel Sakalai, per fitxar el 2013 pel Utenos Juventus, en què ha romandria durant tres temporades.
A la temporada 2016-17 juga al Vytautas Prienu en què a més de la Lliga Lituana (11,8 punts, 4,4 rebots i 2,8 assistències) i la Bàltica (14,7 + 4.7 + 2,3), de la qual es va proclamar campió, disputa també la segona competició de la FIBA, l'Europe Cup, amb 11,3 punts, 3,3 rebots i 3,9 assistències amb un 46,5% en triples. L'estiu de 2017 fitxa pel Club Joventut Badalona per una temporada. El lituà serà recordat a Badalona pel triple que va aconseguir quan faltaven tres segons davant el San Pablo Burgos, que treia l'equip de la zona de descens. En acabar la temporada tornarà a Lituània, per jugar a les files del BC Lietkabelis Panevėžys.

### Selecció lituana

Va debutar amb la selecció lituana sub16 l'any 2007 a l'europeu de Creta (Grècia), on va ser bronze. També ha estat internacional amb la sub 18 a França (2009), amb la sub20 a Croàcia i Bilbao (2010 i 2011) i amb la universitària a Corea del Sud (2015).

## Referències

* ↑ de Lucas, Chema «La Penya quiere al lituano Saulius Kulvietis como sustituto de Bogdanovic». Gigantes del basket, 26-07-2017 [Consulta: 27 juliol 2017]. Arxivat 29 de juliol 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-07-29. [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ «Saulius Kulvietis, nou aler-pivot verd-i-negre». penya.com, 27-07-2017 [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ «79-80. Un triple de Kulvietis saca del descenso al Joventut en Burgos» (en castellà). La Vanguardia, 22-04-2018 [Consulta: 30 juliol 2018].
* ↑ «Ekipą sustiprino S.Kulvietis» (en lituà). BC Lietkabelis Panevėžys, 29-07-2018 [Consulta: 30 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Saulius Kulvietis jugador a l'ACB
# Savigny-le-Temple

Savigny-le-Temple és un municipi francès, situat al departament de Sena i Marne i a la regió de l'Illa de França. L'any 2006 tenia 26.935 habitants.
Forma part del cantó de Savigny-le-Temple, del districte de Melun i de la Comunitat d'aglomeració Grand Paris Sud Seine-Essonne-Sénart.
# Sarah (cràter)

Sarah és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 18,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim hebreu, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Sarah». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus