OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nilüfer Çınar Çorlulu

Nilüfer İpek Çınar, amb el cognom de casada Nilüfer İpek Çınar Çorlulu, més coneguda com a Nilüfer Çınar Çorlulu (İskenderun, Hatay, 1962) és una escaquista turca, Mestre Internacional Femení, des de 1993. És la primera escaquista turca en rebre aquest títol, Nilüfer Çınar també ha guanyat el campionat femení de Turquia nou vegades. És graduada del departament de matemàtiques de la Universitat Tècnica d'Istanbul.

## Referències

* ↑ http://www.sabah.com.tr/yazarlar/pazar/ozgurakman/2011/07/24/kupa-koleksiyonu-buyuyor

## Enllaços externs

* "Una vida entre les matemàtiques i els escacs: Entrevista amb Nilüfer Çınar Arxivat 2012-07-07 a Wayback Machine. (turc)
# Montnegre (Sant Celoni)

Montnegre és un poble disseminat de Sant Celoni (Vallès Oriental) de 287 habitants (2018). Fins al 1936 formava municipi independent conjuntament amb els pobles de Fuirosos i la Batllòria. Està situat al vessant Nord del Turó d'en Vives, a la capçalera de la riera de Montnegre. Al centre del poble es troba la parròquia de Sant Martí de Montnegre, indret ja esmentat el segle xi, i que aleshores era ocupat per un Castell, centre de la baronia homònima. El poble comprén moltes masies disseminades de les quals en podem destacar Can Preses, Ca l'Auladell i Can Ginestar.
L'antic municipi limitava amb els termes d'Arenys de Mar i els extints termes d'Olzinelles i Hortsavinyà. L'origen del terme es remunta en l'antiga baronia de Montnegre, pertanyent a la família Gualba, que tenia el centre a Sant Martí de Montnegre. De fet fins al segle xix el municipi s'anomenava la Baronia de Montnegre. Tanmateix el centre efectiu del municipi era el poble de la la Batllòria. Entre els anys 1932 i 1936 el municipi s'agregà al de Sant Celoni.

## Referències

* ↑ «Sant Celoni». IDESCAT. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Sant Celoni». GEC. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-historico de España y sus posesiones de ultramar, 1848.
* ↑ «Montnegre». GEC. [Consulta: 26 gener 2020].
# Llorenç Martí i Mayol

Llorenç Martí i Mayol (Sant Feliu de Llobregat, 1892 - Montcada, 1937) fou un periodista i propagandista carlí català.
Era fill de Carles Martí i Majó i de Maria Engràcia Mayol i Molins.
Fou un dels homes més actius entre els tradicionalistes de Sant Feliu de Llobregat. L'any 1930 va ser un dels fundadors del Casal Tradicionalista del Baix Llobregat i va presidir la seva junta fins a l'any 1935, en que fou substituït per Rupert Lladó.
Des del 1920 era corresponsal del diari El Correo Catalán. Durant la Segona República dirigí el periòdic quinzenal carlí Espanya Federal, que es publicava a Sant Feliu. També va ser corresponsal del setmanari carlí madrileny El Cruzado Español des de l'agost de 1931.
Després de l'esclat de la Guerra Civil espanyola, va ser segrestat el 16 de febrer de 1937, probablement per elements del SIM, i reclòs a la txeca de Sant Elies, d'on el tragueren una nit per afusellar-lo al cementiri de Montcada.
També fou membre de la Junta del Casal Tradicionalista com a vocal el seu germà, Salvador Martí Mayol, pare de Carles, Maria Antònia i Montserrat Martí Mitjans (1931-2016).

## Referències

* ↑ Ferrer i Dalmau, Melchor. Historia del tradicionalismo español XXX, vol. II. Sevilla: Editorial Católica Española S.A., 1979, p. 150. ISBN 84-7460-028-6.
* ↑ «Lorenzo Abelardo Rafael Marti Majo». Registre de baptisme a FamilySearch.
* 1 2 3 4 Flavià, Josep «Del temps de la guerra. X. vertiginós remolí». Vaivé, 82, 01-11-1987, pàg. 26.
* ↑ «Inauguración del "Casal tradicionalista del Baix Llobregat"». El Cruzado Español, 31-10-1930, pàg. 5.
* ↑ «Treball d'organització». Espanya Federal, 15-02-1935, pàg. 3.
* ↑ «Lo urgente: Nuevos corresponsales». El Cruzado Español, 28-08-1931, pàg. 8.
* ↑ Alcalá, César. Diálogos sobre la Guerra Civil, 2000, p. 66 [Consulta: 23 juny 2017].
* ↑ Zavala, José María. Los horrores de la Guerra Civil: Testimonios y vivencias de los dos bandos. Debolsillo, 2011, p. 24. ISBN 9788499890821.
* ↑ «De casa nostra. Treball d'organització». Espanya Federal, 15-02-1935, pàg. 3.
* ↑ «Intencions de misses i celebracions. Carles Martí Mitjans». Full Informatiu de la catedral parròquia de Sant Llorenç, 1277, 04-11-2012, pàg. 1.
* ↑ Les Dones i la història al Baix Llobregat. Volum I. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2002, p. 192.
* ↑ «Notes tradicionalistes». Espanya Federal, 10-08-1931, pàg. 2.
* ↑ «Montserrat Martí Mitjans». fetasantfeliu.
# Jaguar (ordinador)

Jaguar és una supercomputadora a petaescala construïda per Cray al Laboratori Nacional d'Oak Ridge (ORNL) a Oak Ridge, Tennessee. És actualment el segon superordinador més ràpid del món i va ser anteriorment el més ràpid. Està equipat amb processadors AMD x86-64 Opteron Hexa Core 2600 MHz; posseeix en total 224.162 nuclis de processament Opteron.

## Referències

* ↑ «Jaguar». TOP500. [Consulta: 20 novembre 2009].
Viccionari
# Centre d'Estudis Joan Bardina

El Centre d'Estudis Joan Bardina és una associació creada el 25 d'octubre de 1984 per Agustí Chalaux, Lluís Maria Xirinacs, Magdalena Grau, Joan Parés, Miquel Chicano, Martí Olivella i altres persones, prenent el nom del pedagog català Joan Bardina.
La primera seu de l'associació va donar acollida a una diversitat de grups d'inquietuds idealistes i de diferents orígens: el SERPAJ, fundat pel Premi Nobel de la Pau Adolfo Pérez Esquivel, la Coordinadora d'Agricultura Ecològica (CAE), els promotors de l'emissora de ràdio lliure comunitària Radio Contrabanda i grups de joves esperantistes.
L'antiga fàbrica que va ser la primera seu de l'associació va ser expropiada per l'Ajuntament de Barcelona l'any 1990 per a completar un parc a la plaça de l'Estació del Nord. Amb posterioritat l'associació va organitzar xerrades i conferències en altres llocs, com la seu del Cercle Catòlic de Gràcia.
L'any 1992, Martí Olivella va publicar el llibre El poder del diner, basat en els treballs de l'associació, que havia rebut el Premi d'assaig Joaquim Xirau 1991 convocat per l'Ateneu Barcelonès.

## Referències

* ↑ Magdalena Grau Figueras y Agustí Chalaux de Subirà. «Ensayo sobre moneda, mercado y sociedad».
* ↑ Joan Parés Grahit. «Curso sobre política y economía según Agustí Chalaux».
* ↑ «Miquel Chicano i Colodrero». Arxivat de l'original el 4 de maig de 2011.
* ↑ «Marti Olivella en Sitio Web de NOVA».
* ↑ Martí Olivella. «El poder del dinero: La monética contra la corrupción».
* ↑ «El Centre d'Estudis Joan Bardina tradueix els articles de Lluís M. Xirinacs publicats a l'Avui». Llibertat.cat, 27-09-2017. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ El Portal de la Agricultura Ecológica. «Entrevista a Mariano Bueno» (en español). Arxivat de l'original el 16 de desembre de 2009.
* ↑ Web oficial. «ContraBanda 91.4 FM Radio lliure des de 1991».
* ↑ «Círculo Católico de Gracia de Barcelona». Arxivat de l'original el 4 de març de 2016.
* ↑ Tamarit, Brauli. «Recurs econòmic ciutadà». El Punt Avui, 14-04-2019. [Consulta: 29 agost 2022].
# Ratolí marsupial àgil

El ratolí marsupial àgil (Antechinus agilis) és una espècie de petit marsupial carnívor de la família dels dasiúrids. És originari d'Austràlia.
El ratolí marsupial àgil és gairebé indistinguible del ratolí marsupial de Stuart, però és lleugerament més petit i el seu pelatge té una coloració més grisosa. S'alimenta principalment d'invertebrats, incloent-hi escarabats, aranyes i blatodeus, però també pot menjar-se petites sargantanes i baies toves. Entra en un estat de torpor en resposta a l'escassetat d'aliment. Com tots els membres del gènere Antechinus, el ratolí marsupial àgil té una temporada d'aparellament curta i violenta, després de la qual moren tots els mascles. Les femelles donen a llum després d'una gestació de 27 dies. Nia en grups de fins a vint individus.

## Referències

Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Una viuda descocada

Una viuda descocada és una pel·lícula argentina còmica de 1980 escrita, produïda i dirigida per Armando Bó i protagonitzada per Isabel Sarli i José Marrone. Va ser l'última pel·lícula que va dirigir l'actor i director Armando Bó, ja que va morir en 1981, igual que l'última pel·lícula de Bó que encapçala la seva esposa, l'actriu i ex-vedette Isabel Sarli. Va ser estrenada el 28 d'agost de 1980. El títol original del film anava a ser «Flor Tetis de Gambeta».
Els temes que apareixen durant el film van ser escrits pel mateix Bó, al costat de, junto a "Una viuda descocada", de Julio Presas, i "Ya no me importa", de Luis Alberto del Paraná i Los Paraguayos. En aquest film fa el seu debut com a actor Paco Jamandreu, el modista i gran amic de Eva Duarte de Perón, que fa de si mateix.
Al moment del seu llançament la pel·lícula va rebre crítiques entre regulars i molt negatives, i com era de costum en els films d'Armant Bó, va ser censurada durant l'última dictadura cívico-militar argentina a causa del seu contingut eròtic. Actualment es considera Una viuda... com la millor de les actuacions de "la Coca" Sarli, on va demostrar àmpliament el seu talent actoral més enllà dels seus nus habituals. A poc dies de ser estrenada li va ser retirada la recuperació industrial, després de la qual cosa tant Sarli com el seu marit van anunciar que no tornarien a filmar al país.

## Sinopsi

Flor Tetis Soutien de Gambeta (Isabel Sarli) és una dona atractiva. exuberant i bella amb fama de mata homes, atès que acaba d'enviudar per vuitena vegada. Ha anat dilapidant la seva fortura i està gairebé arruïnada. Tanmateix, un humil venedor de diaris, Pepe Mangiabróccoli (Pepe Marrone), que s'ha fet milionari s'enamora d'ella.

## Repartiment

* Isabel Sarli com Flor Tetis Soutién de Gambetta.
* Pepe Marrone com Pepe Mangiabróccoli.
* Jorge Barreiro com Carlos.
* Vicente Rubino com Vicente Rodríguez Luque.
* Pepita Muñoz com Doña Flora de Tetis.
* Elena Lucena com La primera chismosa.
* Adelco Lanza com Manolo.
* Juan Carlos Prevende com Lechuguita.
* Enrique M. Belluscio com el Canrnicero.
* Héctor Livolsi com el Chofer.
* Jorge Salazar com el Funebrero.
* Mario Savino com el Rematador.
* Semillita com el Diarero.
* Paco Jamandreu com Él mismo.
* José María Muñoz com el Relator del partido.
* María Isabel Nanotti com la Segunda Chismosa.
* Cristina Arizaga com Una clienta.
* Yaco Domínguez com el Primer acreedor.
* Luis Luisi com el Segundo acreedor.
* Amelia Sanguinetti com la Tercera chismosa.
* Apolo Sarli com el Perro dálmata.
* Sultán Sarli com el Perro de policía.
* Charo Muñoz com el Perrito pequinés.

## Referències

* ↑ Una viuda descocada a La Vanguardia
* ↑ Una viuda descocada a cines.com
* ↑ Cascioli, Andrés. La Revista Humor y la Dictadura (en castellà), 2005, p. 137.
* ↑ Entrada de Una viuda descocada en Cinenacional

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Nettop

El terme nettop identifica els ordinadors d'escriptori de baix cost, baix consum i reduïdes dimensions.
La denominació prové de combinar les paraules en anglès net (xarxa) i desk top computer (ordinador de sobretaula). Estan orientats a la navegació i l'ofimàtica, de manera que les seves prestacions són molt reduïdes, encara que suficients per a aquestes funcions. També solen usar-se com centres multimèdia, connectats per exemple a un televisor.
Davant del portàtil té l'avantatge que té més possibilitats d'actualització del maquinari.

## Vegeu també

* PC Ultra Mòbil
* NetPC
* Netbook
# Brandivy

Brandivy (en bretó Brandevi) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.037 habitants.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | - | 1088 | - | - | - | - | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | 1178 | - | - | - | - | 1074 | 981 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 917 | 831 | 753 | 753 | 856 | 930 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Denise Kervadec | |

## Referències

* ↑ Brandivy al web de l'Insee
# Ismael Marchal Razquín

Ismael Marchal Razquín és un futbolista navarrès, nascut a Pamplona el 21 de març de 1975. És conegut futbolísticament com a Irurtzun, en homenatge al poble de la seua àvia. Ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Sorgit del planter del Reial Madrid, va destacar al filial a la temporada 96/97, en la qual va marcar 12 gols, tot jugant a Segona Divisió. Això va possibilitar el seu debut amb el primer equip a la màxima categoria. La temporada 97/98 seguiria al Madrid B, sense més aparicions al conjunt de Primera.
Sense oportunitats a l'equip blanc, la temporada 98/99 marxa al Màlaga CF, on és suplent. Els andalusos aconsegueixen l'ascens a Primera i el davanter recala al CA Osasuna. Al quadre navarrès hi viurà la mateixa situació: suplència i ascens.
La temporada 00/01 hi retorna al Málaga, amb qui disputa altres cinc partits a primera divisió. A partir d'aquest moment, la carrera del davanter prosseguiria per la categoria d'argent. Al Racing de Ferrol (01/02) va sobresortir amb 17 gols, mentre que a l'Sporting de Gijón (02/05) va anar de menys a més, tot marcant 13 dianes la temporada 04/05.
L'estiu del 2005 fitxa pel Nàstic de Tarragona. Amb els catalans aconsegueix un altre ascens a primera divisió, contribuint amb 11 gols. Però, de nou a la màxima categoria, retorna a la suplència. Juga 22 partits, la majoria com a suplent, i marca dos gols, mentre que el Nàstic no aconsegueix la permanència.
La temporada 07/08 milita a la SD Ponferradina, de Segona B, i posteriorment retorna a Navarra per jugar amb el modest CD Unión Mutilvera.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Retroalimentació negativa

La retroalimentació negativa (en anglès: Negative Feedback, NFB) és un tipus de retroalimentació en el qual el sistema respon en una direcció oposada la pertorbació. El procés consisteix en retroactuar sobre alguna entrada del sistema una acció (força, voltatge, etc.) proporcional a la sortida o resultat del sistema, de forma que s'inverteix la direcció del canvi de la sortida. Això tendeix a estabiltizar la sortida, procurant que es mantingui en condicions constants. Això dona lloc sovint a equilibris (en sistemes físics) o a homeòstasi (en sistemes biològics) en els quals el sistema tendeix a tornar al seu punt d'inici automàticament. En canvi, la retroalimentació positiva és una retroalimentació en la qual el sistema respon en la mateixa direcció que la pertorbació, donant com a resultat l'amplificació del senyal original en lloc en lloc d'estabilitzar el senyal. En són exemples el control de temperatura mitjançant termòstat, el llaç de seguiment de fase la regulació hormonal, la temperatura de la sang dels animal de sang calenta.

## Referències

* ↑ Raven, PH; Johnson, GB. Biology, Fifth Edition, Boston: Hill Companies, Inc. 1999. page 1058.
* ↑ www.acronymfinder.com
# Alfredo Roe Justiniano

Alfredo Roe Justiniano (Sant Rafel del Riu, Baix Maestrat, 20 de gener de 1954) és un polític socialista valencià, diputat a Corts Valencianes en les dues primeres legislatures.

## Biografia

Llicenciat en enginyeria industrial, abans de dedicar-se a la política treballà com a director gerent de l'empresa ABC Electronic, S.L.. Membre del PSPV-PSOE, fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 i 1987. De 1987 a 1991 fou secretari de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear de les Corts Valencianes.
El 1991 deixà la política i fundà una fàbrica de mobles a Benicarló. Ha estat vinculat a l'Associació del Moble del Baix Maestrat i el juliol de 2007 fou elegit president de la Federació Espanyola de Fabricants i Indústries del Moble (Federmueble). A les eleccions municipals espanyoles de 2011 va formar part de les llistes del PSPV-PSOE al municipi de la Jana en el número quatre mentre que a les eleccions municipals espanyoles de 2015 era el cap de llista.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ Alfredo Roe, presidente de la patronal del mueble a El Periódico Mediterráneo, 20 de juliol de 2007
* ↑ Llistes de les eleccions municipals a La Jana, El Punt Avui, 12 de maig de 2011
* ↑ «Junta Electoral de Vinaròs, 2015». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 11 maig 2015].
# Nostra Senyora del Cenacle de Sant Esteve del Monestir

Nostra Senyora del Cenacle de Sant Esteve del Monestir és la segona església parroquial del poble de Sant Esteve del Monestir, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada al bell mig de la zona nord del nucli urbà de Sant Esteve del Monestir, en un barri de nova creació.
Aquesta església compta amb la cripta dedicada a Santa Bernadeta.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Esteve del Monestir». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ L'església de Nostra Senyora del Cenacle en els ortofotomapes de l'IGN
# Brandenburgische Motorenwerke

Brandenburgische Motorenwerke GmbH (abreviat com a Bramo) va ser una empresa alemanya activa en el desenvolupament i producció de motors d'avió a Berlín des del 1936 fins al 1939.

## Història

La companyia tenia els seus orígens en la planta de motors d'avions de Siemens & Halske, que va començar la producció a Berlín durant la Primera Guerra Mundial. Des de 1926, aquest departament es va convertir en l'empresa Siemens-Flugmotorenwerk i el 1933, va formar part de la nova Siemens Apparate und Maschinen GmbH (SAM). El 1936, la producció de motors d'avions es va separar de la SAM com a Brandenburgische Motorenwerke GmbH i es va vendre al Reich alemany,
En el decurs de noves demandes governamentals de concentració de la producció aeronàutica, la Bayerischen Motorenwerke va comprar la Brandenburgische Motorenwerke GmbH el 1939 i va continuar la ubicació de Berlín com a BMW-Flugmotorenwerke Brandenburg GmbH.

## Productes

Bramo 314
Bramo 322
Bramo 323

## Referències

* ↑ Gersdorff, Kyrill von, 1916-. Flugmotoren und Strahltriebwerke : Entwicklungsgeschichte der deutschen Luftfahrtantriebe von den Anfängen bis zu den internationalen Gemeinschaftsentwicklungen. 4. erg. und erw. Aufl. Bonn: Bernard & Graefe, 2007. ISBN 3-7637-6128-4.
* ↑ Vajda, Ferenc A.. German aircraft industry and production, 1933-1945. Shreswbury, England: Airlife, 1998. ISBN 1-85310-864-2.
* ↑ Encyclopedia of business in today's world. Thousand Oaks, Calif.: Sage Publications, 2009. ISBN 978-1-4522-6600-8.
# Logotip antifeixista

El logotip antifeixista, expressat com a logotip però sovint també integrat com a bandera, és un símbol que representa els valors de l'antifeixisme i del rebuig polític contra l'autoritarisme, que pot incloure o no la vinculació ideològica a l'anarquisme i al marxisme. Originalment fou concebut a Alemanya en la dècada de 1930 per a reivindicar el socialisme i el comunisme, malgrat que no tenia la pretensió de fer front al creixement del nazisme.

## Història i disseny

El logotip antifeixista inicial fou dissenyat a l'inici dels anys trenta del segle xx per l'organització alemanya Antifaschistische Aktion (traduït al català com a «Acció Antifeixista»), que pertanyia al sector militaritzat del Partit Comunista d'Alemanya (KPD) i que és considerat el primer grup de la història amb aquesta denominació explícita contra el feixisme. La simbologia oficial consistia en dues banderes roges superposades en representació del socialisme i el comunisme que professava aquest grup. Fou dissenyat per Max Gebhard i Max Keilson, membres de l'Assoziation revolutionärer bildender Künstler (traduït al català com a «Associació d'Artistes Visuals Revolucionaris»). En aquell moment, l'ensenya pretenia catalitzar la lluita per un poder d'esquerres, però no pas lluitar contra el feixisme o el nazisme —puix que en aquell moment l'auge del nacionalsocialisme d'Adolf Hitler no era vist com un perill o amenaça directe per Antifaschistische Aktion.
Actualment el disseny més habitual consisteix en dues banderes, una negra i una altra roja, superposades habitualment d'esquerra a dreta i emmarcades dins d'un cercle. La distribució de colors d'aquestes dues banderes interiors depèn de l'organització o del moviment social que n'enarbora el símbol —fins i tot essent ambdues negres o recuperant les dues ensenyes roges d'Antifaschistische Aktion. Tanmateix, avui dia i des d'ençà de finals de la dècada de 1980, el logotip apareix combinat i remesclat en els diferents corrents del moviment internacional Acció Antifeixista i amb altres reivindicacions d'alliberament nacional o causes socials tals com el feminisme, l'antiracisme i els drets LGTBI.

## Referències

* 1 2 Bray, 2017, p. XV.
* 1 2 3 Bray, 2017, p. 54.
* 1 2 3 4 Nadales, 2020.
* ↑ Balhorn, Loren «The Lost History of Antifa» (en anglès). Jacobin, 05-08-2017 [Consulta: 15 octubre 2020].

## Bibliografia

* Bray, Mark. Antifa: The Antifascist Handbook (en anglès). Brooklyn: Melville House, 2017. ISBN 9781612197043.
* Nadales, Gabriel. Behind the Black Mask: My Time as an Antifa Activist (en anglès). Nova York: Bombardier Books, 2020. ISBN 9781642937336.
# Retroacrònim

Un retroacrònim (en anglès: backronym, en francès: Rétroacronymie) és el fet d'interpretar una paraula com un acrònim, mentre que aquest no és pas un acrònim en el seu origen, o de donar un nou sentit a un acrònim o a una sigla ja existent. Un exemple és que la NASA va donar nom a la seva cinta de caminar (treadmill) ISS Combined Operational Load-Bearing External Resistance Treadmill (COLBERT) pel cognom del comediant Stephen Colbert.
Un acrònim, en canvi, és una paraula derivada de les lletres inicials d'una paraula o d'una frase: Per exemple, la paraula radar és un acrònim que deriva de "Radio Detection and Ranging".
Els retroacrònims poden haver-se inventat seriosament o humorísticament, o poden ser un tipus d'etimologia falsa o d'etimologia popular.

## Utilitzacions

Construir retroacrònims és una forma de joc de paraules. També es pot construir retroacrònims per donar un sentit a una expressió que no en té pas encara que sembli un acrònim. Per exemple, SOS escollit per al codi Morse per la seva senzillesa, després s'ha interpretat com a Save Our Souls («salveu les nostres ànimes») o Save Our Ship («salveu el nostre vaixell»).
Els retroacrònims són una tècnica corrent usada en certes ciències com per exemple la medicina i en projectes europeus. Es pot citar: CONSENSUS: COoperative North Scandinavian Enalapril SUrvival Study, o AFFIRM: Atrial Fibrillation Follow-up Investigation of Rhythm Management.
En el cristianisme, la sigla IHSV ("In Hoc Signo Vinces", amb aquest signe venceràs) ha estat reinterpretada com IHS ("Iesus Hominum Salvator", Jesús salvador dels homes).
La paraula avió (avion) la va inventar Clément Ader a partir del llatí 'avis' (ocell), ha estat reinterpretada en francès com «Appareil Volant Imitant l'Oiseau Naturel».

## Usos humorístics

Exemples:
* NTSC (« Never Twice the Same Color », requalificant la versió 1953 de televisió en color de la National Television System Committee ;
* SPQR (« Senatus PopulusQue Romanus» que va esdevenir Sono Pazzi Questi Romani en la traducció italiana d'Astérix (són bojos aquests romans).

## Referències

* ↑ «COLBERT Ready for Serious Exercise». National Aeronautics and Space Administration, 23-10-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-04. [Consulta: 13 juny 2013].
* ↑ «Acronym». Dictionary.com. Arxivat de l'original el 28 octubre 2006. [Consulta: 15 novembre 2006].
* ↑ NASA. «RADAR means: Radio Detection and Ranging». Nasa Explores. Arxivat de l'original el 2007-10-14.

## Enllaços externs

* Bacronym expansions of ACRONYM (Acronym Finder)
* Online Backronym Generator Arxivat 2012-07-17 a Wayback Machine.