OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riera de l'Om (Moià)

La riera de l'Om, a Monistrol de Calders conegut com a torrent de la Baga Cerdana, és una riera o torrent que discorre pel terme municipal de Moià, al Moianès.
Es forma al nord de Moià, a la urbanització de Montví de Baix, en una petita conca delimitada a ponent pel Serrat del Xana i a llevant pel Serrat de Parrella, a l'Escalada de l'Alzina, des d'on davalla cap al sud-sud-oest; deixa a la dreta el Serrat de Caselles i la masia de Caselles, on canvia de direcció, cap a ponent.
Des d'aquest lloc deixa a l'esquerra -sud- la Baga de Caselles i a l'indret on hi ha la Font de Caselles rep per la dreta el torrent de Caselles. Torna a girar, altre cop cap al sud-sud-oest, troba la Font de la Mina, on deixa a ponent la masia de Coromines, deixa a la dreta el Restoblet i els Camps de la Riera i a l'esquerra el Clot de la Mina i la Mina, just en el moment que arriba al costat de llevant del Turó de Sant Andreu, on hi ha les restes del Castell de Clarà i de l'església de Sant Andreu de Clarà.
Deixa a la dreta la Costa de Sant Andreu i, de seguida, la Caseta d'en Fermí, i tot seguit a l'esquerra les Terres de Sant Andreu, i troba dues fonts més: la Font del Rot i la Font de la Caseta. Discorrent pel vessant de llevant del Serrat de Bussanya, deixa a ponent el Camp de la Riera i a llevant les Espedroses, i de seguida, altre cop a ponent, la Creu de l'Om, just abans de travessar per sota la carretera N-141c.
Tot seguit, recorre de nord a sud el vessant de llevant del Serrat de la Talaia, amb la masia de la Talaia, on troba el Gorg de l'Alba. De seguida arriba al costat nord de la Baga Fosca de la Talaia, on gira quasi en angle recte cap a ponent, deixant a l'esquerra el Serrat Cirerer. Poc després passa al sud de Casagemes, deixant a l'esquerra la Baga Fosca de Casagemes i el Serrat del Bosc Codí, fins que arriba davant de la Serra de la Moretona. En aquest lloc gira cap al sud-oest, resseguint tota aquesta serra, per sota del Cingle del Vilardell, alhora que ressegueix la Serra de Vilarjoan, que queda a migdia. Rep per la dreta el torrent de la Moretona, i arriba al que foren terres de Sabruneta. Passa a llevant del Solà de Sabruneta i a ponent de l'extrem de la Serra de Vilarjoan, on hi ha la Roca Llorenç, i on rep per l'esquerra el torrent de Vilarjoan. Deixa a la dreta les ruïnes de la masia de Sabruneta i les Saleres del Solà,
La Riera de l'Om emprèn un darrer tram amb un curs molt tortuós, amb constants meandres que el fan canviar constantment de direcció, fins que arriba al Gorg Joliu, passat el qual abandona el terme municipal de Moià i entra en el de Monistrol de Calders, moment en què deixa d'anomenar-se riera de l'Om i passa a ser el torrent de la Baga Cerdana.

## Enllaços externs

* La Riera de l'Om i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Glacera del Lauteraar

La glacera del Lauteraar (Lauteraargletscher en alemany) es troba a Suïssa al Cantó de Berna. Amb la glacera del Finsteraar, forma la glacera de l'Oberaar. Aquesta última és una de les dues fonts de l'Aar.

## Glaciologia

L'any 1827, es va convertir en un dels primers temes d'estudi per a la glaciologia, una ciència que era a les beceroles. Franz Josef Hugi i a continuació l'equip dirigit per Louis Agassiz s'hi van interessar i van anar diversos anys seguits a la glacera per tal d'examinar-la. Els científics s'estaven des de 1840 sota el « hotel des Neuchâtelois », un enorme bloc de roca al mig de la morrena i que va caure més tard al llac del Grimsel. La roca havia estat ja l'objecte d'un quadre, Der grosse Steintisch auf dem Lauteraargletscher, per Caspar Wolf cap a 1774. Un film documental de 20 minuts sobre la vida d'Agassiz al mig de la glacera de l'Unteraar va sortir a finals de 2007.

## Ecologia

Un projecte d'elevació de l'embassament del Grimsel és discutit per les organitzacions ecologistes entre les quals el WWF. L'elevació de 23 metres prevista per a l'embassament provocaria l'augment del nivell del llac i la inundació de la zona pròxima de la llengua de la glacera (el marge proglaciar) a prop d'un quilòmetre quadrat. Aquesta part de la vall comprèn de vells boscos de pins cembra i zones pantanoses amb un ecosistema particular. El cantó de Berna ha aprovat tanmateix el projecte al març 2007 per les necessitats energètiques del país, que permetran una producció anual suplementària de 20 gWh.
La glacera de Lauteraar forma part d'una zona utilitzada per als entrenaments de tir de Defensa antiaèria per l'exèrcit suís. Aquesta última fa regularment operacions de neteja. Accessòriament, aquestes mesures eviten que restes metàl·liques no quedin sobre la glacera, i que a més. no desemboquin a la part superior de la glacera de l'Unteraar

## Vegeu també

* Aargletscher

## Referències

* ↑ «Lauteraarhorn, Lauteraar glacier, Lower Aar glacier area, Bern, Switzerland». [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Catalogue en ligne du Kunstmuseum Basel, avis de l'ouvrage « Der Lauteraargletscher »».
* ↑ Louis Agassiz. Études sur les glaciers, apendix: Explication des planches → Planche 14: GLACIER INFÉRIEUR DE L'AAR, PARTIE SUPÉRIEURE, AVEC LA CABANE DE M. HUGI.
* ↑ «The Lauteraar Glacier - Kaspar Wolf en reproduction imprimée ou copie peinte à l'huile sur toile». [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Barrage du Grimsel: le canton de Berne donne son feu vert au projet controversé de son rehaussement».
# Geórgios Tzavel·las

Geórgios Tzavel·las (nascut el 26 de novembre de 1987 a Víronas, Atenes), és un futbolista grec que actualment juga per l'AEK Atenes FC.

## Enllaços externs

* Perfil a la web oficial del Panionios Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine. (grec)
* Perfil al lloc oficial de l'Associació de Futbol Hel·lènic Arxivat 2010-08-01 a Wayback Machine. (grec)
# Plaça dels Lledoners (Girona)

La Plaça dels Lledoners és una plaça pública del municipi de Girona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça, situada al costat sud del Palau Episcopal, és un dels pocs espais públics del nucli històric. Destaca com a element característic la font que l'engalana. Aquesta s'emplaça en un mur de pedra picada, acabat amb un frontó truncat en la part central. Diversos relleus la decoren: en el centre un segell del Capítol de la Catedral de Girona; més avall un escut que mostra un paó en el camp; enmig una inscripció gòtica esmenta que la font fou aixecada amb els donatius del clergat de la Seu l'any 1450. L'aigua brolla per tres caps de lleó i es recull en un bassiol de pedra picada. A la dreta una escultura d'un cap de cavall indica l'abeurador de bèsties. El paviment de la plaça està format per llambordes regulars i ben ajustades, enmig de les quals creixen dues fileres de til·lers.

## Història

Un document de 1528 permet afirmat que ja des de meitat de segle anterior existia una font a la plaça dels Lledoners. Ho confirma plenament el fet de trobar l'escut de Bernat de Pau, bisbe de Girona entre 1436-1457 i sobretot la inscripció del mur (1450).
Tot i així, l'any 1515 els problemes per conduir l'aigua fins aquest lloc obligaren a tallar el subministrament. La descoberta d'una deu més propera va fer possible. L'any 1520, una nova alimentació per la fons.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça dels Lledoners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Museu Tudor

El Museu Tudor (francès: Musée Tudor), també conegut com a Castell Rosport (francès: Château de Rosport, Luxembourgish: Schlass vu Rouspert), es troba a la petita localitat de Rosport (Luxemburguès: Rouspert), ubicat a la part nord-est del país. Va ser construït el 1892 i fou la casa de l'inventor Henri Tudor. Des de maig del 2009, el castell ha albergat el Museu Tudor.

## Ubicació

L'edifici es troba a prop d'Irminenhof i és envoltat per jardins. Localment és conegut com el neit Schlass o castell nou.

## Història

Durant l'ocupació alemanya de Luxemburg en la Segona Guerra Mundial, el castell es va fer servir per acomodar les noies del Reichsarbeitsdient que treballaven la terra i feien les tasques de la llar. El 1957 va convertir-se en una petita casa de convidats i el 1964 l'empresa americana Monsanto el va convertir en un hotel. Tanmateix el negoci no va ser molt exitós i el 1970, la Communa de Rosport va comprar el castell per a ubicar-hi les seves oficines administratives, mentre continuava llogant els apartaments del primer pis a turistes. Des del 1972 aquests apartaments es van convertir en espais de descans per a jubilats.
Després d'un llarg procés de restauració de la finca el 1999, es va considerar obrir una casa-museu. El 1981, durant la celebració del centenari de Tudor, s'hi havia realitzat una exposició temporal sobre la pila d'àcid, la seva creació més coneguda. El 1995 es va pendre la decisió de crear el museu però per diversos motius no es va poder obrir al públic fins al 2009.

## El castell avui

A més del museu, l'edifici alberga les oficines administratives de la Communa de Rosport.

## Referències

* 1 2 3 4 "Historique du musée" Arxivat 2015-06-30 a Wayback Machine., Musée Tudor.
* ↑ "Commune de Rosport" Arxivat 2011-09-25 a Wayback Machine..
* ↑ "Informations" Arxivat 2012-07-10 at Archive.is, Musée Tudor.
# Sainte-Reine (Alt Saona)

Sainte-Reine és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 34 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sainte-Reine era de 34 persones. Totes les 8 famílies que hi havia eren parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

Tots els 13 habitatges que hi havia el 2007 eren l'habitatge principal de la família. Tots els 13 habitatges eren cases. Dels 13 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 6 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 1 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sainte-Reine el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 21 persones, 19 eren actives i 2 eren inactives. De les 19 persones actives 16 estaven ocupades (10 homes i 6 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). Totes les 2 persones inactives estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Sainte-Reine hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 285 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sainte-Reine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sainte-Reine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Goodbye Golovin

Goodbye Golovin és un curtmetratge dramàtic canadenc, dirigit per Mathieu Grimard i estrenat l'any 2019. La pel·lícula és protagonitzada per Oleksandr Rudynskyy com Ian Golovin, un jove d'Ucraïna que es pregunta si hauria d'emigrar a un nou país per tenir l'oportunitat de tenir una millor vida després de la mort del seu pare.
La pel·lícula es va estrenar al Festival du cinéma international en Abitibi-Témiscamingue l'any 2019, on va rebre una menció honorífica del jurat del Premi SPIRA. Després es va projectar al Festival de Cinema de Berlín 2020, on va rebre una menció honorífica del jurat com a part del programa Generation 14plus, i al festival Plein(s) screen(s) 2021, on va guanyar el Grand Prix.
Va ser nominat als Canadian Screen Awards pel premi al millor curtmetratge de ficció durant la 9a edició, així com a la Gala Québec Cinéma pel premi al millor curtmetratge en directe durant la 22a edició, l'any 2021.

## Referències

* ↑ «Film critic: Ukraine you’d never leave in flashy ‘Goodbye Golovin’ short - KyivPost - Ukraine's Global Voice», 13-10-2020. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Le cinéma régional triomphe au FCIAT» (en francès). [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Deux courts métrages québécois récompensés à la Berlinale» (en francès canadenc). [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Goodbye Golovin remporte le grand prix Plein(s) écran(s)» (en francès), 23-01-2021. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Canadian Screen Awards Announces 2021 Film Nominations» (en anglès americà), 30-03-2021. Arxivat de l'original el 2021-03-30. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «La déesse des mouches à feu part en tête des nominations du Gala Québec Cinéma 2021» (en francès). [Consulta: 20 febrer 2022].
# Glacera del Tour

La glacera del Tour és una glacera de França situada al Massís del Mont Blanc, en el municipi de Chamonix i que queda per sobre del llogarret de Tour al fons de la vall de Chamonix.
La glacera del Tour és l'última glacera que remunta la vall de l'Arve. La seva part inferior és visible des de la vall però no constitueix que una part mínima del total. La resta de la glacera, invisible des de la vall, és formada d'un gran altiplà glacial, envoltat de l'agulla del Tour, la Grande Fourche i de l'agulla del Chardonnet. La seva amplada màxima és de més de 3.000 metres al nivell d'aquest altiplà, però inferior al quilòmetre al nivell de la llengua terminal. La glacera del Tour s'acaba en un gran pendent rocós, d'una alçada de prop de 800 metres. Aquest pendent estava totalment recoberta per la glacera a la Petita Edat de Gel.
La glacera del Tour sobre el flanc nord del massís del Mont-Blanc, va ser el teatre, el 14 d'agost de 1949 a les 16 h 15, d'un accident glacial poc freqüent a aquesta escala. En efecte, de 2 a 3 milions de metres cúbics de gel es van esfondrar a la cubeta del poble de Tour, ocasionant la mort de sis senderistes que s'havien aventurat sota la glacera suspesa. Segons un estudi geogràfic, la caiguda de la massa glacial s'explica per pujades excepcionals de temperatura els dies abans de la catàstrofe: unes fases de desglaç i a continuació de congelació molt importants que normalment haurien afeblit la glacera.

## Referències

* ↑ «Glacier du Tour - Chamonix-Mont-Blanc - El Mont Blanc y su panorama Chamonix-Mont-Blanc». [Consulta: 17 desembre 2020].
* 1 2 «Glacier du Tour, aujourd'hui et son passé.». [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ Guichonnet, Paul «La catastrophe du Glacier du Tour». Revue de Géographie Alpine, 38, 1, 1950, pàg. 198–201. DOI: 10.3406/rga.1950.4063 [Consulta: 3 setembre 2019].
# Plutoni 239

El plutoni 239 ($^{239}$Pu o Pu-239) és un isòtop del plutoni. Es tracta de l'isòtop físsil primari utilitzat per a la producció d'armes nuclears, encara que també s'ha utilitzat l'urani 235. El plutoni 239 també és un dels tres isòtops principals que s'ha demostrat que són utilitzables com a combustible en reactors nuclears, juntament amb l'urani 235 i l'urani 233. Té un període de semidesintegració de 24.100 anys.

## Enllaços externs

* NLM Hazardous Substances Databank – Plutonium, Radioactive (anglès)
* Table of nuclides with Pu-239 data at Kaye and Laby Online (anglès)
# Cononeu

Cononeu (en llatí Cononeus, en grec antic Κονωνεύς) fou un grec de Tàrent que menciona Appià com la persona que va trair als romans l'any 213 aC i va entregar la ciutat a Hanníbal.
Polibi i Titus Livi diuen que els caps conspiradors van ser Filèmenos i Nicó, però és possible que Filèmenos portes el cognom de Cononeu com Nicó portava el de Percó.

## Referències

* Cononeus a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Samandağ

Samandağ (àrab al-Suwaydiyya) és una ciutat i districte de la província de Hatay al sud de Turquia, 5 km al nord de la desembocadura de l'Orontes (Nahr al-Asi), a la costa Mediterrània, prop de la frontera entre Turquia i Síria i a 25 km d'Antioquia. La ciutat va portar antigament el nom Selèucia Piera, després el d'al-Suwaydiyya i el de Soudin o Sant Simeó, i sota domini turc fou coneguda successivament com a Samanda, Yukarı Alevışık, Levşiye i Süveydiye fins que el 1948 va adoptar oficialment el nom de Samandağ. La seva població al cens del 2009 era de 43.528 habitants.

## Història

Samandağ està prop de Seleucia Pieria, fundada vers el 300 aC per Seleuc I Nicàtor, un port que aviat va esdevenir un dels principals ports hel·lenístics de la Mediterrània i després de Roma però fou destruïda per un terratrèmol el 526 i el port va quedar inservible. Llavors fou reconstruïda a poca distància sobre una vella factoria grega i va quedar com a port d'Antioquia de l'Orontes. A l'època musulmana apareix esmentat com al-Suwaydiyya. Va jugar un destacat paper en la conquesta d'Antioquia pels croats el 1098. Els croats van anomenar el port com Soudin o com a Sant Simeó en honor de Simeó Estilita el Jove, del monestir del qual quedaven unes restes a la muntanya anomenada "Admirable" a l'est de la ciutat. Els musulmans l'anomenaren sovint al-Mina. Es creu que fou abandonat el segle xiv. La ciutat moderna apareix durant el mandat francès, abans del referèndum de 1939. La població és de majoria alauita (nusayrita); el mausoleu d'al-Khidr o al-Khadir és objecte de veneració popular. La ciutat normalment vota a l'esquerra i el 2009 va guanyar el Partit de la Llibertat i la Solidaritat (ÖDP), que fou l'únic alcalde d'aquest partit a tota Turquia.

## Llocs d'interès

* Túnel de Vespasià, al poble de Kapısuyu , construït com a canal d'aigua al segle ii.
* Tomba del santó al-Khidr o al-Khadir (turc Hızır).

## Referències

* ↑ John H. Pryor, Logistics of Warfare in the Age of the Crusades
* ↑ http://yerelsecim2009.hurriyet.com.tr/ilcedetay.aspx?cid=430&bs=1 Arxivat 2011-10-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Govern de Samandag
* Fotos de Samandağ Arxivat 2008-08-04 a Wayback Machine.
* Seleucia Pieria Arxivat 2007-04-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Festes de Santa Maria de Formentera

Festes de Santa Maria de Formentera són les festes populars celebrades a l'illa de Formentera cada 5 d'agost, dia de Santa Maria, patrona d'Eivissa i Formentera.
Fins al 1989 era una celebració bàsicament religiosa, però el Kol·lectiu Bassetja la va transformar en dia de reivindicació perquè l'advocació a Santa Maria va íntimament lligada a la conquesta catalana de les Pitiüses el 1235, i aprofitar la diada com a estendard de lluita per la cultura, el medi ambient, la identitat, la llengua i d'altres aspectes socials que afecten l'illa de Formentera. Aquest col·lectiu va assumir l'organització de les festes i es va autodisoldre definitivament el 1990 per passar a formar la Comissió de Festes de Santa Maria, que el 2006 va rebre el Premi 31 de desembre que atorga l'OCB.

## Enllaços externs

* Web de la Comissió de Festes Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine.
# Glacera dels Grands Couloirs

La glacera dels Grands Couloirs és una glacera francesa del Massís de la Vanoise (Alps). Es troba a la cara sud-oest de la Grande Casse (3.855 m). Està situada sobre el llac Long.

## Referències

* ↑ «La Grande Casse (3.855 m), glacier des Grands Couloirs - Vanoise: comprar esta foto de stock y explorar imágenes similares en Adobe Stock» (en espanyol europeu). [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ «Glacier des Grands Couloirs» (en francès). [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ «View a glacier». [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ «Camptocamp.org». [Consulta: 4 novembre 2020].
# Gregorio Ferro Requeijo

Gregorio Ferro Requeijo (Santa María de Lamas (La Corunya) 1742 - Madrid, 23 de gener de 1812) va ser un pintor espanyol.

## Biografia

Als quinze anys es va traslladar a Madrid, on entrà a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando de la mà d'Antonio Rafael Mengs. Després marxà a Roma a completar la seva formació i on guanyà diversos premis. L'any 1781 va ser elegit Acadèmic de San Fernando gràcies al quadre del Martiri de Sant Sebastià. El 1788 va ser nomenat Tinent Director de l'Acadèmia substituint Francisco Bayeu, i en va esdevenir Director de Pintura el 1791 després de la renúnica de Francisco de Goya. L'octubre de 1804 l'Acadèmia elva proposar com a director i així ho va aprovar el rei Carles IV el 4 de novembre. Mai va arribar a ser Pintor de Cambra
Realitzà moltes obres als Reales Sitios i Palaus, especialment a Madrid i Aranjuez, incloent diversos frescos al Palacio Real i diversos quadres de temàtica religiosa en esglésies de la Cort, a més d'altres obres menors a lazona de Múrcia, Cuenca i Galícia.

## Referències

* José Luis Morales y Marín, «El pintor Gregorio Ferro (1742-1812), Director General de la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando. Noticias documentales sobre la última etapa.» Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., Boletín de la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando. Primer semestre de 1997. Nº 84. en línia a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes.