OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Novesium

Novesium o Novaesium era una ciutat fortificada de la Germània Inferior al territori dels trèvers, que és la moderna Neuss, i estava situada a la vora del Rin, a la banda dels gals.
Novesium va ser en els seus inicis un campament romà establert per Drus el Vell abans de l'any 16. El campament ocupava 24 hectàrees i era el més gran de la zona. Segurament va ser la seu de la Legió IX Hispana. Cap a l'any 18 es va abandonar, però es va tornar a ocupar potser en temps de Claudi per les legions V Alaudae, XX Valeria Victrix i XVI Gallica. Inicialment es va construir de fusta però progressivament es va consolidar i els murs i els edificis es van fer de pedra. Durant la Revolta dels bataus els anys 69-70 va ser destruïda, però els romans la van reconstruir i va restar com a seu de la VI Victrix fins al final del segle. L'establiment civil va continuar almenys fins al 275 quan els francs la van destruir. Després es va restaurar però va ser destruïda altre cop, ara pels alamans, a la meitat del segle iv. Després Julià l'Apòstata la va reconstruir, probablement l'any 359.
El desertor Emili Longí, enviat per Juli Clàssic cap dels revoltats trèvers va matar en aquest lloc a Dil·li Vòcula, legat de la legió romana que defensava el territori.

## Referències

* ↑ Tàcit. Història, IV, 24-26; 33; 35
* ↑ Tàcit. Història, IV, 56-59
# Priscilla Delgado

Priscilla Delgado va néixer el 31 de març del 2002, és una jove actriu espanyola.

## Biografia

Nascuda el 31 de març de 2002, ha debutat com a protagonista en televisió a la sèrie Los protegidos en el paper de la nena telèpata Lucía.
Ha participat en els llargmetratges El cònsol de Sodoma del director Sigfrid Monleón i en Amador del director Fernando León de Aranoa. També en sèries televisives com ara Los hombres de Paco, La chica de ayer i Cazadores de hombres. Ha protagonitzat spots publicitaris per Multiópticas, Chocolates Elgorriaga, Telepizza, o Comunidad de Castilla La Mancha, entre d'altres.

## Cinema

El 2009 va participar en “El cònsol de Sodoma”, interpretant de paper de la filla Bel (director Sigfrid Monélon), en la de “Zapatos” interpretant en personatge del'amiga Pedro (director Álvaro Aránguez), en la de “La autoridad” que fa el paper de la filla (director Xavi Sala), i en la de “Amador” interpretant a la filla Yolanda (director Fernando León de Araona)
El 2010 va participar en “El regalo” interpretant a Olivia (director Irlanda Tambascio Wayne)
El 2011 va participar en “Los muertos no se tocan, nene” interpretant a Lolin (director Jose Luis Garcia Sànchez)

## Televisió

El 2008 va participar en “MIR” i “El internado”
El 2009 va participar en els episodis 101, i 102 de “Los hombre de paco” fent el paper de Carla, també en “La chica de ayer” en els episodis 1 i 2, interpretant la Sonia petita i en la de “Cazadores los hombres” en l'episodi 6, interpretant Belinda Rapalino petita.
El 2010 va començar en la sèrie “Los protegidos” interpretant Lucía Gil.

## Referències

* ↑ IMDb. «Pel·lícules de Priscilla Delgado».
# Extensió separable

En matemàtiques, una extensió separable d'un cos K és un cos L que conté a K i que pot ser generat adjuntant a K un conjunt d'elements α, tals que són arrels de polinomis separables sobre K. En aquest cas, qualsevol element β de L té associat un polinomi mínim que és separable sobre K.
La condició de separabilitat és important en la teoria de Galois, ja que és necessària perquè una extensió sigui considerada extensió de Galois. Un cos perfecte és aquell en què totes les seves extensions finites són separables. Existeix un criteri simple per a veure si un cos és perfecte: un cos F és perfecte si i només si
* F té característica 0, o
* F té característica no nul·la p, i tot element de F és una arrel p-èsima d'un element de F.
La segona condició equival a dir que el Morfisme de Frobenius de F, $x\mapsto x^{p}$, és un automorfisme.
En particular, tot cos de característica 0 i tot cos finit és perfecte. Aquest fet implica que la separabilitat pot ser suposada en un gran nombre de contexts. Els efectes de la inseparabilitat (i.e. cossos de característica p infinits) poden ser vistos en el teorema de l'element primitiu, i en els productes tensorials de cossos.
Donada una extensió finita de cossos L/K, existeix un subcos M de L que conté K tal que L és una extensió separable de M. Quan L = M l'extensió L/K rep el nom d'extensió inseparable pura.
Les extensions inseparables pures apareixen en situacions força naturals, per exemple en geometria algebraica en característica p. Si K és un cos de característica p, i V una varietat algebraica sobre K de dimensió no nul·la, si considerem el cos de funcions K(V) i el seu subcos K(V)$^p$ de potències pèssimes. Aquesta és sempre una extensió inseparable pura. Aquestes extensions apareixen quan un estudia la multiplicació per p sobre una corba el·líptica sobre un cos de característica p.
En el context de cossos no perfectes, s'introdueix el concepte de clausura separable K$^{sep}$ dintre de la clausura algebraica, la qual és la major extensió separable possible de K. Aleshores la teoria de Galois és vàlida dintre de K$^{sep}$.
# Ventrifossa mystax

Ventrifossa mystax és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 421-832 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a prop de Kenya, des de l'Ilha do Bazaruto (Moçambic) fins al nord-oest de St. Helen Bay (Sud-àfrica) i, també, al nord de Madagascar.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert C. H. & Hubbs C. L. 1920. Contributions to the biology of the Philippine Archipelago and adjacent regions. The macrouroid fishes of the Philippine Islands and the East Indies. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 100, v. 1 (pt 7). 369-588.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Iwamoto, T. i E. Anderson, 1994. Review of the grenadiers (Teleostei: Gadiformes) of southern Africa, with descriptions of four new species. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (61):1-28.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T., 1986. Macrouridae. p. 330-341. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Àguila de mar

«Àguila de mar, o àguila marina» té aquests significats: és el nom comú de diferents espècies d'animals. L'ús en català té tendència a reservar el terme àguila de mar per a designar certes espècies de rajades i a reservar el terme àguila marina per a certes espècies de rapaços que viuen en les costes i que s'alimenten de peix.
# Pudu meridional

El pudu meridional (Pudu puda) és una espècie d'artiodàctil de la família dels cèrvids. Aquest cérvol viu als Andes meridionals de Xile i l'Argentina. Viu a les muntanyes a altituds de fins a 2.000 metres, però també se'l pot trobar a altituds molt més baixes i fins i tot a la costa. No viu en hàbitats oberts, sinó que prefereix els boscos que li proporcionen una bona protecció contra els predadors. Tanmateix, s'aventura a hàbitats més oberts per cercar aliment. Des del 2023 és l'única espècie del gènere Pudu, que fins aleshores també contenia el pudu meridional (avui Pudella mephistophiles).

## Referències

* ↑ «pudu meridional». CERCATERM. TERMCAT. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 659-660. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Barrio, J.; Gutiérrez, E. E.; D'Elía, G. «The first living cervid species described in the 21st century and revalidation of Pudella (Artiodactyla)» (en anglès). Journal of Mammalogy, gyae012, 2024. DOI: 10.1093/jmammal/gyae012.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Oreochromis karongae

Oreochromis karongae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 38 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 «Oreochromis karongae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Trewavas, E. i G.G. Teugels, 1991. Oreochromis. p. 307-346. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Checklist of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Manzanal de Arriba

Manzanal de Arriba és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 573 | 511 | 459 | 439 |
# Portada/efemèride maig 8

Melissa Gilbert
« 7 de maig · 8 de maig · 9 de maig »
# Cases de la plaça de l'Oli, 5-6 (Valls)

Les Cases de la plaça de l'Oli, 5-6 és una obra de Valls (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En la plaça de l'Oli, hi ha dues cases entre mitgeres i juntes que tenen en la seva planta baixa una zona porticada que els dona certa prestància. Aquestes cases estàn sustentades per uns porxos magnífics, que tenen uns arcs rebaixats petris de gran radi, que en la peça clau hi ha una mena de mènsula.
Mirant frontalment, la situada a la dreta té en cadascuna de les tres plantes dues obertures: primer i segon pis, finestra i balcó, aquest sense volada en la segona planta. A la darrera planta hi ha dues finestres.
L'altre edifici, té un sol balcó a la primera planta, dues finestres molt petites en el segon pis i una central, amb arc de mig punt, en el tercer pis.

## Referències

* 1 2 3 «Cases de la plaça de l'Oli, 5-6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Xatrac rosat

El xatrac rosat (Sterna dougallii) és un ocell marí de la família dels làrids (Laridae), notable per la seua cua llarga i forcada.

## Morfologia

* Fa una llargària de 33 - 36 cm, una envergadura de 67 - 76 cm.
* En plomatge d'estiu, el capell i el clatell són negres, mentre en hivern el capell està tacat de blanc.
* Parts superiors gris perla pàl·lid. Parts inferiors blanques que a l'estiu prenen un to rosat. Gropa blanca. Cua blanca, llarga i profundament bifurcada.
* Bec roig en la base i fosc a la punta. Sovint completament negre a l'hivern. Potes roig fosc.
* Joves semblants a l'adult en hivern, però tacats de marró per sobre.

## Hàbitat i distribució

D'hàbits costaners i migratoris, cria sobre platges de sorra o herba amb una àrea de distribució molt ampla, a la costa Atlàntica dels Estats Units, cap al sud a través de les Antilles i la costa de Mèxic fins a Veneçuela; illes Açores, Madeira i Canàries; Illes Britàniques, Bretanya i Dinamarca; sud d'Europa i nord d'Àfrica; illes de l'Índic, on hi ha les majors concentracions, península Malaia, illes d'Indonèsia i Filipines fins al nord d'Austràlia i Nova Caledònia. No cria als Països Catalans, on la seua presència és esporàdica.

## Referències

* ↑ «xatrac rosat | enciclopèdia.cat». [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Xatrac. Diec2».
* ↑ «Xatrac rosat (Sterna dougallii)». [Consulta: 13 juliol 2019].
# Valp

Valp (Ginebra, 10 d'abril de 1979) nom artístic de Valentine Pasche és una autora de còmic suïssa. És guanyadora dels premis: Soleil D'Or a la millor colorista, Solliès-Ville, 2003; Premi Töpffer, Gènova, 2009; Prix Cluny, 2010, i Marraine, Cluny, 2017.

## Obres

* Lock Tom 1: Nepharius (2001)
* Lock Tom 2: Mécanique Céleste (2002)
* Lock Tom 3: Le Prix du Passé (2004)
* Lock Hors-Série: Le Guide de Lock (2004)
* Lock Tom 4: Abrasombra (2006)
* Lock - L'Intégrale (2008)
* Ashrel Tom 1: Dragon (2009)
* Ashrel Tom 2: Wesconda (2010)
* Ashrel Tom 3: Tanatis (2011)
* Ashrel Tom 4: Le cercle noir (2012)

## Referències

* ↑ «VALP (scénariste,Illustrateur,coloriste) | delcourt». Delcourt. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ «Prix Rodolphe Töpffer de la bande dessinée» (en francès). geneve.ch. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ «Festival BD de Cluny Édition 2016 | Edit2017 / Les auteurs présents browse». BD de Cluny. [Consulta: 18 juny 2021].
# Pudu septentrional

El pudu septentrional (Pudu mephistophiles) és una espècie d'artiodàctil de la família dels cèrvids. Aquest cérvol viu al nord dels Andes, a Colòmbia, l'Equador, el Perú i Xile. El pudu septentrional és petit, robust i sigil·lós. Té un cos petit i rodanxó, potes delicades i les seves banyes són simples pues. El pelatge del pudu septentrional és d'un color marró fosc, és espès i dens, proporcionant-li una bona protecció de l'hàbitat sever en què viu. Les orelles són petites i arrodonides i la cua és curta.

## Referències

* ↑ Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 0-801-88221-4.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Oreochromis lepidurus

Oreochromis lepidurus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Congo.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 «Oreochromis lepidurus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E., 1983. Tilapiine fishes of the genera Sarotherodon, Oreochromis and Danakilia. British Mus. Nat. Hist., Londres (Regne Unit).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Manzanares de Rioja

Manzanares de Rioja és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Província d'Arque

La província d'Arque és una de les 16 províncies del Departament de Cochabamba, a Bolívia. La seva capital és Arque.
# Cases de la Carretera 9-11-13 (Balsareny)

Cases de la Carretera 9-11-13 són tres edificis del poble de Balsareny (Bages) inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt format per tres cases entre mitgeres, de dues plantes cadascuna. Respon a una tipologia de cases per a menestrals, amb espai destinat a botiga els números 9 i 11, avui englobat també a l'habitatge.
La casa número 9 és d'estil noucentista amb elements eclèctics, data del 1910, és construïda amb pedra i totxo i destaca el coronament ornat amb pinyó. La casa número 11, cal Matamoros, és modernista. La façana és de totxo i pedra vista rejuntada.
El número 13, Cal Ripoll, és d'un modernisme popular. Té decoracions a les balconeres i és coronat amb cornisa. Als darreres hi ha galeria exterior amb comuna exempta.

## Història

Malgrat que l'origen i la concepció de les cases no tenen cap relació, les tres juntes formen un conjunt interessant. Constitueixen un exemple del tipus de casa menestral amb botiga (taller) als baixos i habitatge al pis superior.
La casa número 9 fou construïda l'any 1910, el número 11 al 1921 i en aquesta darrera hi havia hagut un sabater.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cases de la Carretera 9-11-13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Xatrac menut pàl·lid

El xatrac menut pàl·lid (Sternula nereis) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) que habita les costes i illes properes, de l'est i sud d'Austràlia, Tasmània i illes de l'estret de Bass.

## Referències

* ↑ Xatrac menut pàl·lid a CERCATERM Rev. 23/03/2012
# Valosa

Valouse és un municipi francès situat al departament de la Droma i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 42 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Valouse era de 42 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 16 eren l'habitatge principal de la família, 19 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 29 eren cases i 9 eren apartaments. Dels 16 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 7 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Valouse el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 31 persones, 23 eren actives i 8 eren inactives. De les 23 persones actives 20 estaven ocupades (9 homes i 11 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 8 persones inactives 1 estava jubilada, 5 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Valouse hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Valouse a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Valouse a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Quinta Santo António

Quinta Santo António és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte d'Água Grande, al nord de l'illa de São Tomé. La seva població és de 3.385 (2008 est.).

## Evolució de la població

Població de Quinta Santo António (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 2.970 | 3.385 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Osen

Osen és un municipi del comtat noruec de Trøndelag. Té 976 habitants (2016) i té una superfície de 387.48 km².
El municipi s'establí l'1 de juny de 1892. Durant la Segona Guerra Mundial, població iugoslava va estar en un camp de concentració instal·lat a Osen.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
# Manzanares (desambiguació)

«Manzanares» té aquests significats:
Toponímia
* Manzanares (Ciudad Real), municipi de la província de Ciudad Real (Castella-la Manxa)
* Manzanares el Real, municipi de la Comunitat de Madrid.
* Manzanares de Rioja, municipi de La Rioja.
* Hoyo de Manzanares, municipi de la Comunitat de Madrid.
* Manzanares (Sòria), nucli urbà que pertany al municipi de Retortillo de Soria.
* Manzanares (Caldas), ciutat del Departament de Caldas a Colòmbia.
Rius
* Riu Manzanares, riu que passa Madrid.
* Riu Manzanares (Sòria), riu de Sòria, afluent del riu Caracena, a la conca del Duero.
* Riu Manzanares (Veneçuela), també anomenat Riu de Cumaná, riu de l'Estat de Sucre, Veneçuela.
Futbol
Persones
* Pere Manzanares, pedagog i activista català
* Salvador Manzanares Fernández, militar liberal espanyol