OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tōfuku-ji

El Tōfuku-ji (東福寺) és un temple budista del districte d'Higashiyama (東山区, Higashiyama-ku), al sud-est de Kyoto, al Japó. Fundat per Enni en tant que seu de l'escola Rinzai de la tradició del budisme zen japonès. Va ser construït entre 1236 i 1255 sobre les ruïnes de l'Hosshō-ji, pertanyent als Fujiwara. És un delsgozan (五山, cinc grans temples) de Kyoto.

## Història

El monjo Enni (1202 - 1280), també conegut pel seu nom pòstum Shoichi Kokushi (聖一国師), portarà del seu aprenentatge a la Xina al costat del monjo Wuzhun Shifan (en japonès: Bujun Shiban, 1177 - 1249), entre 1235 i 1241, una forma derivada del Rinzai, la branca Shoichi, de la qual el Tōfuku-ji en serà la seu. Hi portarà igualment un retrat del seu mestre, ofert per aquest darrer en la seva estada a la Xina i que encara s'hi conserva. És un dels més antics retrats chan xinesos al Japó i va ser un model fidelment imitat.
El Tōfuku-ji va ser nombroses vegades destruït, sobretot el 1319, el 1334 i el 1881. Va ser parcialment reconstruït el 1347, després dels incendis de 1319 i de 1334; un cert nombre de dirigents polítics (Fujiwara, Ashikaga, Toyotomi Hideyoshi, Tokugawa Ieyasu…) hi van fer construir nous edificis.
L'escola de pintura Kanō-ha (狩野派) ha treballat també al Tōfuku-ji. Kano Takanobu (1571 - 1618) hi completa, a petició de l'emperador Go-Yozei, la sèrie de les cinquanta pintures que representen els cinc-cents rakan, començada per Mincho.

## Estructures

Nombroses estructures del Tōfuku-ji han estat classificades com a «importants propietats culturals». Entre aquestes:
* El butsuden (仏殿, sala de Buda), reconstruït el 1932-1934;
* el yuya, que data del segle xv;
* El sanmon (三門, 'porta principal') de 1236, i que conté escultures de Jocho i pintures de Minchō. És considerat com el més antic sanmon del Japó;
* el zendō (禅堂), que data de 1347;
* el funda-in (芬陀院) és un jardí de pedra i de sorra dissenyat per Sesshu;
* el ryû-in és un jardí zen creat per Mirei Shigemori el 1939;
* el hojo (方丈) ha estat reconstruït el 1890.
El complex actual del Tōfuku-ji conté 24 edificis, però, en el passat, el seu nombre va arribar a 53 estructures. Inclou nombroses col·leccions d'escultures, pintures i cal·ligrafies.

## Fonts

* Le Japon: Dictionnaire et civilisation, Louis Frédéric, Editions Robert Laffont, Collection Bouquins, 1470 p, (1999), ISBN 2-221-06764-9.
* L'art japonais, Christine Schimizu, Editions Flammarion, Collection Tout l'art, 448 p. (1990), ISBN 2080137018.

## Enllaços externs

* Tōfuku-ji - Lloc web oficial
# José Calles Vales

José Calles Vales (Zamora, 1965) és un escriptor, filòleg i traductor espanyol.
Llicenciat en Filologia Hispànica per la Universitat de Salamanca, posteriorment s'especialitzà en filosofia i estètica de la literatura romàntica a Madrid. La seva activitat professional ha estat sempre relacionada amb el món editorial, ja sigui com a redactor, editor de textos o traductor per a diferents segells. Així, pel que fa al seu vessant de traductor, és conegut especialment per les seves traduccions de clàssics literaris. Entre les seves traduccions es troben noves versions d'Orgullo y prejuicio, de Jane Austen; Frankenstein, de Mary Wollstonecraft i Percy B. Shelley; i La piedra lunar i Armadale, de Wilkie Collins. A banda de diferents treballs d'informació, documentació, correcció i edició de textos per a diverses editorials, Vales ha estat el responsable de noves edicions dels Contes de Nadal, de Charles Dickens (Espasa, 2011) i del clàssic d'Anthony Trollope Les torres de Barchester (Espasa, 2008). Pel que fa a la seva activitat com a escriptor, José C. Vales va debutar en el camp de la novel·la el 2013 amb El Pensionado de Neuwelke, un homenatge a la literatura del Romanticisme.
El 6 de gener de 2015 va guanyar el Premi Nadal de novel·la amb l'obra Cabaret Biarritz, una novel·la ambientada als anys 30 que gira sobre la investigació de la mort d'una noia que va ser trobada lligada en una de les anelles del port d'aquesta ciutat del sud de França el 1925.

## Referències

* 1 2 «José C. Valdés gana el Premio Nadal con "Cabaret Biarritz"». 20 Minutos, 07-01-2015 [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «José C. Vales gana el Premio Nadal por la novela 'Cabaret Biarritz'». Público, 06-01-2015 [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «José C. Vales guanya el premi Nadal amb 'Cabaret Biarritz'». Llegim Ara.cat, 06-01-2015 [Consulta: 7 gener 2018].
# Maximilià III Josep de Baviera

Maximilià III Josep de Baviera (28 de març de 1727, Múnic - 1777) fou Elector de Baviera (1745 - 1777). Esdevingué el darrer membre de la branca primogènita de la dinastia Wittelsbach. A la seva mort n'heretà els territoris bavaresos l'elector palatí, Carles Teodor del Palatinat.
Nat a Múnic, era fill de l'elector i emperador Carles VII del Sacre Imperi Romanogermànic i de l'arxiduquessa Maria Amàlia d'Àustria. Maximilià Josep era net per via paterna de l'elector Maximilià II Manuel de Baviera i de la princesa Teresa Cunegunda Sobieski; mentre que per via materna ho era de l'emperador Josep I del Sacre Imperi Romanogermànic i de la duquessa Guillemina Amàlia de Brunsvic-Lüneburg.
A la mort del seu pare, l'any 1745, heretà l'Electorat de Baviera, involucrat de ple en la Guerra de Successió Austríaca i havent, l'exèrcit austríac, ocupat l'electorat. Ràpidament, Maximilià III Josep signà la pau amb l'arxiduquessa Maria Teresa I d'Àustria que reconegué com a sobirana d'Àustria, i amb el seu espòs, l'emperador Francesc I del Sacre Imperi Romanogermànic que reconegué com a emperador del Sacre Imperi Romanogermànic a través del Tractat de Füssen.
Maximilià Josep es mostrà un governant capaç i amb una gran força per desenvolupar i millorar la qualitat de vida dels bavaresos. Així, l'any 1747 establí a Nymphenburg una fàbrica de porcellana. A més a més fundà l'Acadèmia Bavaresa de les Ciències. També és obra de Maximilià Josep la construcció del Teatre Cuvilliés a Múnic on s'interpretaren diverses obres de Mozart per primera vegada.
A la seva mort, l'any 1777, esclatà la Guerra de Successió Bavaresa. El resultat d'aquesta fou la consolidació al tron de l'elector palatí Carles II Teodor de Baviera. Gràcies a aquest resultat s'uniren els territoris de Baviera i del Palatinat que havien estat separats d'ençà el segle xiv.
Electors de Baviera :
Maximilià I (1623-1651)
Ferran Maria (1651-1679)
Maximilià II Manuel (1679-1726)
Carles Albert (1726-1745)
Maximilià III Josep (1745–1777)
Carles II Teodor (1777-1799)
Maximilià IV Josep (1799-1805) :
# Selecció de bàsquet d'Hongria

La Selecció de bàsquet d'Hongria és l'equip format per jugadors de nacionalitat hongaresa que representa la Federació Hongaresa de Bàsquet en les competicions internacionals organitzades per la Federació Internacional de Bàsquet (FIBA) o el Comitè Olímpic Internacional (COI).
La millor època de la selecció fou entre els anys 1940s i 1960s. Durant aquest període l'equip guanyà diverses medalles en els campionats d'Europa, en les edicions de 1946, 1953 i 1955, i a més es classificà diversos cops per als Jocs Olímpics. Recentment s'ha classificat per l'Eurobasket de 2017 i 2022.

## Classificacions
### Jocs Olímpics

* 1936 - retirat
* 1948 - 16
* 1952 - 9
* 1960 - 7
* 1964 - 13

### Campionats europeus

* 1935 - 9
* 1939 - 7
* 1946 - 3
* 1947 - 7
* 1953 - 2
* 1955 - 1
* 1957 - 4
* 1959 - 4
* 1961 - 6
* 1963 - 3
* 1965 - 15
* 1967 - 13
* 1969 - 8
* 1999 - 14
* 2017 - 15
* 2022 - 23

## Jugadors destacats

Font:
* Ferenc Németh
* Kornél Dávid
* Ádám Hanga
* Árpád Losonczy
* László Gabányi
* László Czigler
* Tibor Zsíros
* János Bencze
* Robert Gulyas
* Marton Bader

## Referències

* ↑ «Hungary celebrates their first FIBA EuroBasket win in 48 years.». [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ «Hungary at the EuroBasket 2017». [Consulta: 17 setembre 2017].
* ↑ Elképesztő kosárcsoda: a magyar válogatott legyőzte az Eb-címvédőt Antalics Ádám (ORIOGO), 20 February 2020. Accessed 11 May 2020. (hongarès)
* ↑ «The Top Ranked Basketball Players of All-Time from Hungary». [Consulta: 31 gener 2024].
# Grup del 14 de Febrer

El Grup del 14 de Febrer (francès: Groupe du 14 Février) és una aliança política de Burkina Faso (antic Alt Volta). Es va fundar al febrer del 1997 i consta dels següents partits.
* Front de Forces Socials (FFS)
* Front Patriòtic pel Canvi (FPC)
* Grup de Demòcrates Patriotes (GDP)
* Partit Africà per a la Independència (PAI)
* Partit per la Democràcia i el Progrés / Partit Socialista (PDP/PS)
* Partit de les Forces Independents pel Desenvolupament (PFID)
* Partit Nacional Republicà / Únic Camí (PNR/JV)
* Unió pel Renaixement / Moviment Sankarista (UNIR/MS)
* Partit per la Democràcia i el Socialisme (PDS)
# Kúvingafjall

Kúvingafjall és la quarta muntanya més alta de les illes Fèroe. Amb una altitud de 830 metres, és també la muntanya més alta de l'illa de Kunoy. El Kúvingafjall és un dels deu cims de les Fèroe que superen els 800 metres.
La muntanya està situada al centre-nord de l'illa. Al nord del Kúvingafjall hi ha el Teigafjall (825 m) i al sud-est el Middagsfjall (805 m). Només a l'illa de Kunoy, que és una de les sis illes del nord, hi ha sis dels deu pics de l'arxipèlag que superen els 800 metres; Kunoy és l'illa més muntanyosa de les divuit que conformen les Fèroe.

## Referències

* ↑ «Fjøll í Føroyum» (en feroès). umhvorvis stovan - environment agency. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 23 desembre 2018]. «llista de les muntanyes de les Illes Fèroe per ordre d'altitud»

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de les Illes Fèroe.
# Ualabi llebre de bandes

El ualabi llebre de bandes (Lagostrophus fasciatus) és un marsupial que actualment viu a les illes Bernier i Dorre cap a l'oest d'Austràlia. Recentment se n'ha establert una petita població a l'illa Faure que sembla tenir èxit. És l'única espècie vivent del gènere Lagostrophus i de la subfamília dels lagostrofins.

## Referències

Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Saint-Aubin-en-Charollais

Saint-Aubin-en-Charollais és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 431 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 2001-2008 | Raymond Girardon |
| 2008- | André Riboulin |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 474 | 491 | 430 | 350 | 349 | 384 | 431 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Joaquim Civera i Sormaní

Joaquim Civera i Sormaní (Barcelona, maig de 1886 — Barcelona, 31 d'octubre de 1967) fou un periodista i lexicògraf català.
Fou col·laborador d'Antoni Griera en l'Obra de l'Acció Social Popular, redactor en cap del setmanari Catalunya Social (1921-36) i membre fundador del diari El Matí. Signà sovint amb els pseudònim Bellesguard o Maria Bonsoms. Entre altres obres, publicà Lleó XIII i la qüestió social, una traducció de Don Quijote, i diccionaris català-castellà: Nou diccionari català-castellà i Nou diccionari castellà-català (l'any 1931 se'n publicà la 3a edició).

## Referències

* ↑ «Joaquim Civera i Sormaní». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Meersbeek

El Meersbeek és un riu a la província de Flandes Occidental de Bèlgica que neix a Sijsele i que desemboca al Sint-Trudoledeken al nucli d'Assebroek a Brugge. Canvia tres vegades de nom: des del naixement a Sijsele es diu Dorpsbeek, a Oedelem Waterloop i a Assebroek Meersbeek.
El nom significa riu del maresme. En certes mapes el Meersbeek i el Bergbeek s'indiquen ambdós amb el nom de Sint-Trudoledeken, però localment i a altres mapes Sint-Trudoledeken només s'utilitza per a indicar la part des de la confluència. El Meersbeek desguassa una part del pòlders de Damme.
El seu nom Meersbeek significa riu dels prats molls, com que desguassa la reserva natural de les Assebroekse Meersen, Waterloop significa curs d'aigua i Dorpsbeek riu del poble.

## Referències

* ↑ Tim Provoost, Pieter Koten, Petra Aernoudt i Sophie Allegaert, Fietsnetwerk: Brugse Ommeland Noord(3), Brugge, Westtoer, 2007
* ↑ Aubrecht-Tillo van Biervliet, Odegem-Steenbrugge, Maandschrift van de Vlaamse Toeristische Bibliotheek, juny 1973
* ↑ De Vlaamse Hydrografische Atlas Arxivat 2010-09-25 a Wayback Machine., Gent, Agentschap voor Geografische Informatie Vlaanderen, 2006, (traducció: L'Àtles geogràfic de Flandes)
* ↑ Situeringskaart Damse Polder - Sint-Trudoledeke, (traducció: Mapa dels pòlders de Damme i del Sint_Trudoledeken)
# Selecció femenina de futbol de la República d'Irlanda

La selecció femenina de futbol de la República d'Irlanda representa a la República d'Irlanda a les competicions futbolístiques femenines de seleccions nacionals. Fins ara no s'ha classificat per a cap fase final, i ocupa la 33ª posició al Ranking FIFA.

## Actual plantilla

Convocatòria per a la classificació per a l'Eurocopa 2017 d'abril de 2016. Les banderes representen la lliga on juga la jugadora. Les jugadores sense bandera son agents lliures.
| Porteres | Porteres | Defenses | Defenses | Centrecampistes | Centrecampistes | Davanteres | Davanteres |
| 01 | Emma Byrne (C) | 02 | Sophie Perry | 06 | Karen Duggan | 12 | 000 Fiona O'Sullivan |
| 22 | Niamh Reid-Burke | 03 | Jessica Gleeson | 07 | Diane Caldwell | 13 | Stephanie Roche |
| 23 | Grace Moloney | 04 | Louise Quinn | 09 | Ruesha Litteljohn | 19 | Clare Shine |
| | | 05 | Niamh Fahey | 10 | Denise O'Sullivan | | |
| | | 08 | Áine O'Gorman | 11 | Julie Ann Russell | | |
| | | 17 | Méabh de Búrca | 15 | Katie McCabe | | |
| | | | | 18 | Emma Hansberry | | |
| | | | | 20 | Jetta Berril | | |

## Històric

| Primer partit | Escòcia 10-1 Irlanda (10/01/1973) |
| Majors victòries | Malta 0-9 Irlanda (22/10/2003) | Irlanda 9-0 Montenegro (07/06/2016) |
| Majors derrotes | Suècia 10-0 Irlanda (20/09/1992) |
| Millor resultat al Mundial |
| Millor resultat als Jocs Olímpics |
| Millor resultat a l'Eurocopa |
| Millor posició al Ranking FIFA | 27è (2008) |
| Pitjor posició al Ranking FIFA | 38è (2003) |
| Jogadora amb més internacionalitats |
| Jogadora amb més gols | Olivia O'Toole (54) |
JOCS OLÍMPICS :
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | | | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1996 | Mundial 1995 |
| 2000 | Mundial 1999 |
| 2004 | Mundial 2003 |
| 2008 | Mundial 2007 |
| 2012 | Mundial 2011 |
| 2016 | Mundial 2015 |
| MUNDIAL ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | | | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1991 | Eurocopa 1991 |
| 1995 | Eurocopa 1995 |
| 1999 | Segona Divisió |
| 2003 | Segona Divisió |
| 2007 | Alemanya ¹ |
| 2011 | Suïssa ¹ |
| 2015 | Alemanya ¹ |
| EUROCOPA ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | | | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1984 | Anglaterra ¹ |
| 1987 | Anglaterra ¹ |
| 1989 | Suècia ¹ |
| 1991 | Països Baixos ¹ |
| 1993 | Suècia ¹ |
| 1995 |
| 1997 | Segona Divisió |
| 2001 | Segona Divisió |
| 2005 | Segona Divisió |
| 2009 | Romania ¹ | Islàndia |
| 2013 | Escòcia ¹ |
| 2017 | Portugal ¹ |
* ¹ Fase de grups. Selecció eliminada mitjor possicionada en cas de classificació, o selecció classifica pitjor possicionada en cas d'eliminació.
# Grup de tres elements

Un grup de tres elements és un grup finit que té tres elements. Per això diem que és d'ordre 3.
L'estructura d'un grup finit de tres elements s'explica a continuació. Sigui I = ({a, b, c}, *) un grup; cal que tingui un element neutre que ha de ser o bé a, o bé b, o bé c. Considerem que és a. Llavors a* a = a, a* b = b* a = b i a* c = c* a =c; atès que l'operació entre qualsevol nombre i l'element neutre dona el mateix nombre.
Suposem que els elements b i c siguin inversos de si mateixos. És a dir, b* b = a i c* c = a. Hem de veure quin pot ser el resultat de b* c i c* b. Si b* c = c* b = c (o bé igual a b) tindríem que b és l'element neutre, i això comporta una contradicció, atès que hem suposat que ho és a (que és diferent de b) i l'element neutre és únic. El mateix passaria si fos igual a b. Per tant, haurà de ser b* c ≠ c* b, és a dir, un grup no commutatiu. Anomenem el resultat d'aquestes operacions b* c = b i c* b = c sense perdre generalitat perquè l'altra opció és escriure-ho al revés. Ara se n'ha de comprovar l'associativitat. Però no ho és perquè
    (b* c)* b = b* b = a ≠ b*(c* b) = b* c = c.
Per tant, no existeix cap grup no commutatiu de tres elements.
Hem demostrat per reducció a l'absurd que no podem tenir b i c d'ordre dos. L'altra alternativa és que els elements b i c siguin inversos l'un de l'altre. És a dir, b* c = a i c* b = a. S'ha de veure quin pot ser el resultat de b* b i c* c. Si b* b = b i c* c = c, ambdós b i c, actuarien com a element neutre, el que comporta contradicció, atès que ho és a i l'element neutre és únic. Per tant, haurà de ser b* b = c i c* c = b.
En conclusió, la taula del grup de tres elements és:
       *abc a abc b bca c cab
Manca comprovar-ne l'associativitat però no és difícil veure que sí que es compleix en tots els casos. Per exemple, b*(b* c) = (b* b)* c perquè
    b*(b* c) = b* a = b,
    (b* b)* c = c* c = b.
Per tant, aquesta estructura és l'única possible per a un grup de tres elements.

## Propietats

* Tot grup de tres elements és cíclic i abelià.
* Com hem dit, el grup cíclic és l'únic grup de 3 elements que existeix llevat d'isomorfisme
* El grup additiu de les classes de residus dels enters mòdul 3, anomenat ℤ/3ℤ és la manera usual de mostrar el grup de tres elements.

## Vegeu també

* Llista de grups petits
* Grup finit d'un element
* Grup finit de dos elements
# La Bernada

La Bernada és una partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada al nord-est d'Abella de la Conca, prop del límit amb el terme de Conca de Dalt. És una de les partides situades més al nord-est del terme, a llevant de les Collades i al nord de les Vielles. La travessa el Camí del Portell, i és a prop i al sud de la Collada de Gassó.
Constitueix una conca allargassada de llevant a ponent, en sentit descendent, per on davallen les aigües de pluja que alimenten una part de la capçalera del barranc de Gassó.Limita al nord i al sud amb la partida d'Ordins, a ponent amb la de les Collades i a llevant amb la de la Mata i l'Obaga de Toà.
Comprèn les parcel·les 1 a 3 i 126 del polígon 1 i 321 a 329 i 331 a 339 del polígon 4 d'Abella de la Conca, i consta de 20,5078 hectàrees majoritàriament de conreus de secà, amb zones per a pastures i de bosquina. En el registre oficial del Cadastre, aquesta partida apareix escrita amb V: Vernada.
Travessen aquesta partida els mateixos camins i pistes que la veïna partida de les Collades: les pistes del Portell i del Petrol, i els camins Camí de Carreu i de la Collada del Trumfo. Fan de límit nord de la partida, en el seu sector oriental, els Feixans del Pas del Llop, i en el seu extrem est hi ha la Collada del Trumfo. El Planell del Congost forma part de la Bernada.

## Etimologia

Com explica Joan Coromines, bernat, i el seu femení bernada prové de barana, mot comú amb el mateix significat actual, el qual procedeix d'una paraula preromana que significava divisòria. Possiblement les baranes designen les vores de la conca que forma la Bernada.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 27 agost 2010].
* ↑ Coromines, 1994.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Barana". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. II A-Be. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1994. ISBN 84-7256-889-X.

## Enllaços externs

* La Bernada en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turgut Demirağ

Turgut Demirağ (Sivas, 23 de desembre de 1921 - Istanbul, 14 de gener de 1987) va ser un director i productor de cinema turc. La seva pel·lícula Aşk ve Kin (Amor i Rancor) ha participat en el Festival Internacional de Cinema de Moscou, versió 4a, i ha sido premyada amb Taronya d'Or com millor pel·lícula al 2e Festival Internacional de Taronja d'Or d'Antalya el 1965.

## Vegeu també

* Ahmet Kostarika

## Referències

* ↑ http://altinportakal.org.tr/arsiv/gecmis-oduller/1965 Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Turgut Demirağ a IMDb
# José Juncal Verdulla

José Juncal Verdulla (Pontevedra, 4 de desembre de 1869 - Barcelona, 20 de juny de 1961), fou un pedagog, periodista i escriptor galleg.

## Biografia

Fou professor de pedagogia a l'Escola Normal de Mestres de València i posteriorment a la de Madrid. Com a periodista fundà El Grito del Pueblo, dirigí La Unión Republicana, La Acción i La Libertad i col·laborà a El Combate, El Progreso i Galicia en Cataluña (Barcelona). Casat amb Amelia Lerroux, germana d'Alejandro Lerroux, per motius polítics s'establí a Barcelona el 1910. Defensà Ángel Pestaña i fou regidor i tinent d'alcalde de l'ajuntament de Barcelona a les eleccions municipals de 1911 pel Partit Radical.
Fou director de l'Escola de Magisteri de Barcelona (1920-1932) i president del Centre Gallec de Barcelona (1930); sota el seu mandat l'entitat es va barrejar en la política radical de tal manera que acabà actuant com un apèndix d'aquest partit. Fou el primer president de la Federació de Cases Regionals de Barcelona, col·lectiu fundat en 1929. En 1933 fou nomenat ambaixador a Portugal en substitució de Juan José Rocha i García, i continuà en el càrrec fins a febrer de 1936, quan fou substituït per Claudio Sánchez Albornoz.

## Obres

* Elementos de ciencia gramatical de la lengua hispanoamericana, 1912 e 1914.
* La cuestión pedagógica en España, 1923.

## Notes

* ↑ Necrolóxica en La Vanguardia
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.182. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ Ambaixadors espanyols a Portugal Arxivat 2015-02-25 a Wayback Machine. 1917-2012

## Bibliografia

* Carrete Rivera, Manoel. L'Inmigració gallega a Catalunya : Irmandade A Nosa Galiza de Mollet, 2010. ISBN.
* Pereira Martínez, Carlos «A Familia Poza: Un exemplo de republicanismo e librepensamento en Pontevedra». Anuario Brigantino, 27, 2004, pàg. 265-312 [Consulta: 28 agost 2012].