OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rochefort (formatge)

Rochefort és el nom del formatge elaborat pels monjos trapencs de l'Abadia de Rochefort, situada a Rochefort, a la província de Namur (Valònia, Bèlgica).

## Formatge

Com moltes altres abadies, no només és coneguda per la seva cervesa. El seu formatge trapenc es produeix fora dels murs de l'abadia, en unes instal·lacions separades, però en condicions vàlides per ser un Authentic Trappist Product. Compta amb l'última tecnologia i se situa en un parc empresarial proper.
A pesar que la recepta del formatge és dels monjos, que va ser recuperada l'any 1999, la producció de formatge actualment es realitza per l'empresa Beurrerie Mathot-SOFRA, una de les empreses productores de mantega i formatge més grans de Bèlgica. Els formatges són tous, semi-curats i estan disponibles en moltes varietats.
Tots els formatges són de pasta tova rentada en cervesa. Així mateix se submergeixen en una solució salina que conté un bacteri present en l'àcid làctic ('morge), un procés que ajuda a configurar el seu sabor i color groguenc tirant a vermell. El formatge es guareix d'un a tres mesos, i el mestre formatger li donarà la volta cada dos dies. Durant la maduració, a temperatura i humitat constant en els cellers, l'interior del formatge es torna cremós i es va formant l'escorça exterior. Finalment es renta en una salmorra.

## Varietats

Actualment es comercialitzen cinc varietats:
* Rochefort amb nous
* Rochefort Tradition
* Rochefort amb algues d'Ouessant
* Rochefort semi-curat
* Rochefort amb alfàbrega

## Referències

* ↑ «Brasserie de Rochefort» (en anglès). [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ «Fromages de Rochefort» (en francès). Arxivat de l'original el 2016-05-31. [Consulta: 16 maig 2016].

## Enllaços externs

* Fabricació del formatge Rochefort
# Rochefort-sur-la-Côte

Rochefort-sur-la-Côte és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 65 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rochefort-sur-la-Côte era de 65 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família i 4 estaven desocupats. 30 eren cases i 1 era un apartament. Dels 27 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 10 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rochefort-sur-la-Côte el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 16 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 27 eren actives i 18 eren inactives. De les 27 persones actives 26 estaven ocupades (14 homes i 12 dones) i 1 aturada (1 home). De les 18 persones inactives 5 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació de material elèctric i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Rochefort-sur-la-Côte hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rochefort-sur-la-Côte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rochefort-sur-la-Côte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Claude Louis Mathieu

Claude Louis Mathieu (Mâcon, França, 25 de novembre de 1783 - París, França, 5 de març de 1875), va ser un matemàtic, astrònom i polític francès.

## Vida i Obra

Nascut en una família modesta, va rebre suport financer de Delambre, que li va proporcionar una habitació d l'observatori de París mentre estudiava a l'escola de Quatre Nations preparant l'examen d'ingrés a l'École Polytechnique. El 1803 ingressà a l'École Polytechnique, on va conèixer François Arago que va ingressar el mateix any, i amb qui estaria unit amb una forta amistat la resta de la seva vida.
Després de graduar-se al Polytechnique va estar un any estudiant de l'École des Ponts et Chaussées i el 1806 va ser nomenat secretari del Bureau des Longitudes en substitució del seu amic Arago que havia marxat a les Balears per calcular la longitud del meridià terrestre.
A partir de 1822, en morir Delambre, Mathieu va revisar i reescriure les seves notes per la Història de l'Astronomia en el segle xviii, que es va publicar el 1827.
El 1824 es va casar amb Gaudèrique Margherite Arago, germana del seu amic, amb qui va tenir una filla, Lucie, que es casaria amb l'astrònom Ernest Laugier.
Com a membre titular del Bureau des Longitudes, va ser l'encarregat d'editar les publicacions Connaisance des Temps i Annuaire du Bureau des Longitudes, en les cada any incorporava les millores que reclamaven els geògrafs i els marins.
Mathieu, com el seu amic Arago, també va ser actiu en política, sent diputat per la seva regió de 1834 a 1849. Els seus col·legues a la Cambra de Representants li sotmetien els problemes científics i va ser força actiu en la implantació del sistema mètric decimal.

## Referències

* ↑ de la Baume Pluvinel, pàgina 579.
* ↑ de la Baume Pluvinel, pàgina 580.
* ↑ Davoust, pàgina 1416.
* ↑ Lequeux, pàgina 25.
* ↑ de la Baume Pluvinel, pàgina 581.
* ↑ Davoust, pàgina 1417.
* ↑ de la Baume Pluvinel, pàgina 582.

## Bibliografia

* Davoust, Emmanuel. «Mathieu, Claude-Louis». A: Thomas Hockey et al. (eds). Biographical Encyclopedia of Astronomers (en (anglès)). Springer, 2014, p. 1416-1417. ISBN 978-1-4419-9916-0.
* de La Baume Pluvinel, A. «Claude-Louis Mathieu (1783-1875)» (en (francès)). L'Astronomie, Vol. 50, 1936, pàg. 579-583. ISSN: 0004-6302.
* Lequeux, James. François Arago: A 19th Century French Humanist and Pioneer in Astrophysics (en (anglès)). Springer, 2016. ISBN 978-3-319-20722-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Claude Louis Mathieu» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «Claude-Louis Mathieu». Encyclopædia Britannica. [Consulta: 24 abril 2016].
# Zebedeu

Segons la Bíblia, Zebedeu va ser un pescador jueu del segle i, pare de dos apòstols de Jesús. El seu nom sembla procedir d'una arrel hebrea (Ben-Zebdi / Bar-Zebdi) que significa dotat, donat per Déu. Una altra possibilitat és que signifiqui Aquell que serveix a Déu.

## Dades conegudes

Es narra a l'evangeli que Jesús va escollir en primer lloc, quatre deixebles: Andreu i Simó Pere, soci de Zebedeu, i els fills d'aquest, Joan i Jaume).
El primer esment bíblic situa Zebedeu a Galilea, regió per la qual Jesús va efectuar una activitat intensa al voltant dels anys 28 a 30. Zebedeu seria veí de la ciutat de Betsaida i desenvolupava la seva activitat comercial al Mar de Galilea o Tiberíades, denominat així de vegades per la ciutat homònima situada a la riba occidental d'aquest mar.
Per distingir l'apòstol Jaume, fill de Zebedeu (Jaume el Major), d'un altre apòstol de Jesús anomenat Jaume, fill d'Alfeu (Jaume el Menor), habitualment s'esmenta al primer en les Escriptures Sagrades com a fill de Zebedeu, fet que sembla ajudar a l'hora d'atribuir altres dades a Zebedeu. Per exemple, hi ha fonts que associen Zebedeu en matrimoni amb Maria Salomé, una de les dones que, segons l'evangelista Marc "seguia i servia", és a dir, ministrava en sentit material a Jesús. Si és així, podria dir-se que Zebedeu tenia relació parental amb Jesús, i era el seu oncle, atès que Salomé ha estat identificada com a germana de Maria.
La cita registrada a Mc 1:20 sembla apuntar que Zebedeu era propietari del negoci de pesca amb els seus fills, ja que amb ells hi havia persones assalariades, jornalers que treballarien per a ell. La paraula "jornalers" indica una retribució a sou per una feina. Això permet inferir que Zebedeu, pare de Joan i Jaume, tenia un certa solvència econòmica: era propietari de "xarxes", sens dubte d'algunes barques, i tenia "jornalers" per a les seves feines. Resulta plausible que persones amb el nivell socioeconòmic de Zebedeu mantinguessin contactes comercials amb Jerusalem, i fins i tot que tinguessin vincles amb el Temple.

## Cites bíbliques

Zebedeu és esmentat en els següents versicles bíblics:
* Mt 4:21
* Mt 10:2
* Mt 20:20
* Mt 26:37
* Mc 1:19
* Mc 1:20
* Mc 3:17
* Mc 10:35
* Lc 5:10
* Jn 21:2

## Referències

* Enciclopèdia Catòlica

## Notes

* ↑ Arxivat 2009-09-30 a Wayback Machine. aniversalia.com
* ↑ «Enciclopedia Católica Online». [Consulta: 19 octubre 2011].
* ↑ Brown, Raymond Edward. El Evangelio según Juan,. 2. Ediciones Cristiandad, 2000. ISBN 8470574272.
* ↑ Ratzinger, Joseph. Jesús de Nazaret (en castellà). Editorial Planeta (Buenos Aires), 2007, p. 447. ISBN 978-9-5049-1749-6. Acceso en: http://www.scholaveritatis.org/descargas/Benedicto%20XVI/?f=JesusDeNazaret.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Vegeu també

* Joan l'Apòstol
* Jaume el Major
* Maria Salomé
* Apòstol
# Kübelwagen

El Kübelwagen era la versió militar del Volkswagen Escarabat. El cotxe fou dissenyat per Ferdinand Porsche, i, durant la Segona Guerra Mundial, se'n van fabricar més de 50.000 unitats. No tenia tracció a les quatre rodes, com el Jeep, però en ser molt lleuger no s'ensorrava tant dins les dunes. Alguns models tenien el motor adaptat —a causa de l'escassetat de gasolina— a un cremador-generador de gas pobre, instal·lat sobre el capó que s'alimentava de fusta o carbó de coc. Es va utilitzar per transportar soldats, i va ser seguit d'una versió amfíbia, anomenada Schwimmwagen.

## VW Type 82

El Kübelwagen Tipus 82 estava equipat amb un cos lleuger monobloc sobre una barra de torsió, basat en quatre rodes de suspensió independent. Tenia un motor refrigerat per aire de 985cc de 23.5 hp. Aquesta característica, a més de la confiança i facilitat de reparació, va fer que el Kübelwagen fora particularment efectiu en el Nord d'Àfrica, on l'aigua era escassa per als radiadors, el que va permetre un avanç més ràpid de les tropes del Afrika Korps del General Erwin Rommel durant la Segona Guerra Mundial.
Com que el cos de la carrosseria no suportava la càrrega estructural del vehicle, podia modificar-se fàcilment per a propòsits especials.
El Kübelwagen podia aconseguir una velocitat màxima de 80 km/h.

## Imatges

* 1943 Kübelwagen 25 hp 1131cc
* VW type 82 at Gmünd
* Interior del vehicle
* Vista lateral

## Vegeu també

* Schwimmwagen
* Vehicle amfibi

## Referències

* ↑ Referències de producció i altres dades
* ↑ "Report of examination of a German Light Aid Detachment Vehicle type VW82", published by Humber Car Co. in 1943 (GB)

## Enllaços externs

* Sitio con información mutimedia de Kübelwagen
* Datos Kübelwagen (en anglès)
# Nutrició parenteral

La nutrició parenteral (NP) és l'alimentació de productes nutricionals a una persona per via intravenosa, saltant-se el procés habitual de menjar i digestió. Els productes els fabriquen empreses de compostos farmacèutics. La persona rep unes fórmules nutricionals que continguin nutrients com glucosa, sals, aminoàcids, lípids i vitamines afegides i minerals dietètics. Es denomina nutrició parenteral total (NPT) quan no s'obté una nutrició significativa per altres vies, i nutrició parenteral parcial (NPT) quan la nutrició també és parcialment enteral. Es denomina nutrició parenteral perifèrica (NPP) quan s'administra per mitjà de l'accés de les venes en una extremitat en lloc d'un catèter venós central com a nutrició venosa central (NVC), aquesta última la forma més utilitzada.

## Referències

* ↑ Esarte Muniáin, J. M.; Escartín Valderrama, J.; de Miguel Ardevines, C.; Dobón Rascón, M. A.; Cebollero Benito, M. P. «Nutrición parenteral periférica: una alternativa para el soporte nutricional en cirugía» (en castellà). Cirugía Española, 67, 4, 01-04-2000, pàg. 381–387. ISSN: 0009-739X.
* ↑ «Cures infermeres en Nutrició Parenteral Hospitalària». Unitat Nutrició Parenteral. Servei de Farmàcia. HUB, 01-11-2017. [Consulta: 3 novembre 2020].
# Sant Romà Vell d'Useu

Sant Romà Vell d'Useu, o església vella de Sant Romà d'Useu, és l'antiga església parroquial, d'estil romànic, del poble d'Useu, pertanyent al terme de Baix Pallars, del Pallars Sobirà. Pertangué, fins al 1969, a l'antic terme de Baén.
Està situada en el vessant occidental del turó on queden les restes de la Torreta i la Casa del Batlle, a prop i a llevant del poble d'Useu.
És una església d'una sola nau amb absis a llevant, tot dins de les característiques línies del romànic del segle xi. L'absis està decorat amb arcuacions llombardes. Actualment és en ruïnes, però se'n conserva part del mur nord i del conjunt absidal, tot en un aparell rústic que remet a les esglésies romàniques populars del segle xi.
Useu, en les formes Ozede, Osez, Ozert i Ozegh, apareix documentada entre les donacions rebudes pel monestir de Santa Maria de Gerri ja al llarg del segle viii, però en uns documents de poca fiabilitat (els anomenats falsos de Gerri). Des del 1099, ja apareix de forma fefaent, també documentant donacions al gran monestir pallarès.

## Referències

* ↑ Cases, M.Ll.; Adell, J.A.: El Pallars, pàg. 224.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. XV, pàg. 671. Madrid: Imprenta del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de D. Pascual Madoz, 1849. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Baén». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Roig i Deulofeu, Albert; Adell i Gibert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Romà d'Useu». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 224-225 (Catalunya Romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Sant Romà Vell d'Useu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològicde Catalunya
# Medalla de campanya

Una medalla de campanya és una condecoració militar atorgada a un membre d'una unitat militar que ha servit en una operació militar o que ha operat dins un teatre d'operacions. Les medalles de campanya són molt semblants a les medalles de servei, però comporten un estatus superior, car impliquen generalment el desplegament a l'estranger o el servei a una zona de combat.

## Històric

Les medalles de campanya van ser creades inicialment per reconèixer el servei militar a una guerra, a contrari de les condecoracions al mèrit, que són atorgades molt més acuradament per actes d'heroisme o valentia.
Va ser creades per la militaria britànica amb la medalla atorgada per la desfeta de l'Armada Invencible; amb la Medalla de Waterloo de 1815 sent la primera atorgada a tots els homes que hi van ser presents i la Medalla del Servei Militar General de 1847 seria la primera medalla de campanya "moderna".

## Referències

* ↑ Charles McDowell, "Military Decoration", World War II in Europe. An Encyclopedia, Routledge, 2015 p. 1047-1048
# Chrysococcyx

Chrysococcyx és un gènere d'ocells de la família dels cucúlids (Cuculidae).

## Llista d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 7.3, 2017) aquest gènere està format per 13 espècies. amb una distribució que va des d'Àfrica fins Australàsia. Modernament altres autors situen les espècies d'Austràlia i Nova Guinea al gènere Chalcites:
* cucut maragda pitblanc (Chrysococcyx caprius).
* cucut maragda ventregroc (Chrysococcyx cupreus).
* cucut gorjagroc (Chrysococcyx flavigularis).
* cucut maragda de Klaas (Chrysococcyx klaas).
* cucut maragda asiàtic (Chrysococcyx maculatus).
* cucut violaci (Chrysococcyx xanthorhynchus).
* cucut bronzat de Horsfield (Chalcites basalis) o (Chrysococcyx basalis).
* cucut bronzat garser (Chalcites crassirostris) o (Chrysococcyx minutillus crassirostris).
* cucut bronzat lluent (Chalcites lucidus) o (Chrysococcyx lucidus).
* cucut becllarg (Chalcites megarhynchus) o (Rhamphomantis megarhynchus).
* cucut maragda d'orelles blanques (Chalcites meyeri) o (Chrysococcyx meyeri).
* cucut bronzat menut (Chalcites minutillus) o (Chrysococcyx minutillus).
* cucut bronzat de pit cremós (Chalcites osculans) o (Chrysococcyx osculans).
* cucut bronzat cara-rogenc (Chalcites ruficollis) o (Chrysococcyx ruficollis).

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.3). doi : 10.14344/IOC.ML.7.3.
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# L'Estrella dels miracles

L'Estrella dels miracles és un poema dramàtic en tres actes i en vers, original de Josep Maria de Sagarra, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 3 d'octubre de 1933.
L'escena passa en una vila de muntanya a començaments del segle xix.

## Repartiment de l'estrena

* Estrella: Maria Vila.
* La Negra: Maria Morera.
* Carlina: Emma Alonso.
* Càndida: Àngela Guart.
* Veïna primera: Teresa Gay.
* Veïna segona: Pujol
* Veïna tercera: Bofill
* Aleix de les Amèriques: Pius Daví.
* Bergadell: Duran.
* El Negre: Francesc Ferràndiz.
* Galtaprima: Arboix.
* Satjust: Evelí Galceran.
* Vilabort: Manuel Giménez Sales.
* Gatell: Antoni Strems
* Olivert: Pere Ventayols.
* Jeremias: Antoni Gimbernat.

## Referències

* 1 2 «ARCHIVO DIGITAL HISTÓRICO DE LOS ESPECTÁCULOS DEL TEATRO ROMEA» (en castellà). teatre romea. [Consulta: 21 març 2021].
# La Rupture

La Rupture és una pel·lícula Claude Chabrol, estrenada el 1970 i coproduïda per França, Itàlia i Bèlgica.

## Argument

Com que el seu marit, Charles, un toxicòman, la maltracta, Hélène decideix divorciar-se i endur-se amb ella Michel, el seu petit fill. Però el seu sogre, un home ric i poderós, persuadit que la jove és l'origen de la decadència del seu fill, Charles, fa tot el possible perquè el divorci la perjudiqui.

## Repartiment

* Stéphane Audran: Hélène Régnier
* Jean-Pierre Casseol: Paul Thomas
* Michel Bouquet: Ludovic
* Jean-Claude Drouot: Charles
* Jean Carmet: Mr. Pinelli
* Michel Duchaussoy: Allan Jourdan
* Catherine Rouveol: Sonia
* Annie Cordy: Mme Pinelli
* Mario David: Gérard Mostelle
* Katia Romanoff: Elise
* Marguerite Cassan: Émilie
* Dominique Zardi
* Laurent Brunschwick

## Referències

* ↑ Allociné. La rupture (en anglès). Allociné.
* ↑ The New York Times. La rupture (en anglès). The New York Times.
# La scuola

La scuola és una pel·lícula italiana de comèdia dramàtica dirigida per Daniele Luchetti. Està basat en dos llibres de Domenico Starnone, Ex Cattedra i Sottobanco.
La pel·lícula va ser guardonada amb el David di Donatello a la Millor pel·lícula.

## Argument

En un liceu als afores de Roma, és l'últim dia d'escola abans de les vacances d'estiu. El professor Vivaldi, professor de literatura italiana, abans del final recorda amargament el que va passar aquell any i es pregunta què passarà amb aquells joves alumnes que va cuidar de petit des del primer dia d'escola. Però l'han pagat d'una manera una mica ofensiva, atès que, com ha assenyalat el professor, la joventut d'avui en la majoria dels casos està canviada, rodamon i sense sentit del deure cívic.

## Repartiment

* Silvio Orlando: professor Vivaldi
* Anna Galiena: professoressa Majello
* Fabrizio Bentivoglio: professor Sperone
* Antonio Petrocelli: professor Cirrotta
* Anita Zagaria: professoressa Gana
* Roberto Nobile: professor Mortillaro
* Enrica Maria Modugno: professoressa Lugo
* Gea Martire: professoressa Ostia
* Elena Sabbatini: Daughter of professoressa Majello

## Recepció

La pel·lícula va ser la tercera pel·lícula italiana més popular a Itàlia durant l'any amb un import brut de 8.700 milions de lires (5,5 milions de dòlars) i va ser la el número u de la taquilla italiana durant tres setmanes consecutives.

## Premis

* David di Donatello
** 1996 - Millor pel·lícula per La scuola
* Nastri d'argento
** 1996 - Candidatura per la millor guió per La scuola
** 1996 – Candidatura a la millor pel·lícula per La scuola
* Globo d'oro
** 1995 - Millor guió per La scuola
* XVI edició de la Mostra de València: Premi Pierre Kast al millor guió per La scuola

## Referències

* ↑ Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998, 1998. ISBN 88-7742-221-1.
* ↑ «Top 10 Domestic Films 1995». Screen International. 5 April 1996: 17.
* ↑ MYmovies.it. «Daniele Luchetti».
* ↑ Un filme español gana por primera vez la Mostra del Mediterrani, El País, 22 d'octubre de 1995

## Enllaços externs

* La scuola a Dailymotion
# La mujer de otro

La mujer de otro és una pel·lícula dramàtica espanyola del 1967 dirigida per Rafael Gil Álvarez i protagonitzada per Martha Hyer, Analía Gadé i John Ronane. El guió és basat en la novel·la homònima de Torcuato Luca de Tena sobre les conseqüències d'un adulteri. Nati Mistral hi canta algunes cançons.

## Sinopsi

Ana i Andrés van ser promesos quan eren adolescents, però ell la deixa per marxar a estudiar a París amb una beca sense acomiadar-se. Molts anys després són casats i amb fills, i es tornen a trobar. Ana no oblida el succeït, però tot i així accedeix a trobar-se amb Andrés perquè encara en segueix enamorada. A aquesta cita en segueixen d'altres, i finalment decideixen passar junts una setmana a Mallorca.

## Repartiment

* Martha Hyer - Ana María
* Analía Gadé - Pepa
* John Ronane - Andrés
* Ángel del Pozo - Enrique
* Elisa Ramírez - Alicia
* Manuel Alexandre - Policía
* María Francés
* Pastora Peña
* Erasmo Pascual - Homre del bar
* Rafaela Aparicio - Dona del bar
* Rafael Hernández - Conductor d'excavadora
* Ángel de Andrés - Taxista
* Ana María Noé
* Alberto Dalbés - Santiago
* Fosco Giachetti - Alberto
* Inma de Santis - Ana María de nena

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1967 va guanyar els premis al millor guió i a la millor fotografia.

## Referències

* ↑ Bentley p.164
* ↑ La mujer de otro a ABC
* ↑ La mujer de otro a Alohacriticon.com
* ↑ La Mujer de Otro, un film de 1967, bloc dedicat a Inma de Santis
* ↑ Entrega de los galardones cinematográficos sindicales, ABC, 31 de gener de 1968

## Bibliografia

* Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008.