OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Targitau

Targitau (en grec antic: Ταργίταος) va ser, segons la mitologia grega, el primer escita nascut a Escítia, i el seu primer rei.
Heròdot, seguint una tradició d'origen escita, explica que en un país buit i desèrtic hi va aparèixer aquest Targitau, que hauria nascut de la unió de Zeus amb una filla del riu Boristenes (el Dniéper). Va tenir tres fills que van regnar després d'ell, Lipoxais, Arpoxais i Colaxais que van ser els progenitors de les diferents tribus escites i van regnar conjuntament fins que van caure del cel quatre objectes d'or: una arada, un jou, una copa i una sàgaris (destral de guerra).
Algunes investigacions identifiquen Targitau amb Targī̆tavah, que seria la forma escita del seu nom, i hauria nascut de la unió de Papeu (el pare Cel) i Api (la mare Terra i Aigua). Targī̆tavah estava molt relacionat amb Papeu o potser es va confondre amb ell en la mitologia escita. En algunes versions del mite genealògic escita, s'atribueix l'ascendència dels escites a Targī̆tavah o directament a Papeu. Targī̆tavah va engendrar els avantpassats dels escites amb la Deessa de cames de serp.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, IV, 5. 1-2
* ↑ Moya Galiano, Fabio. Escitas: señores del arco y la flecha. Còrdova: Almuzara, 2023, p. 117. ISBN 9788411313490.
* ↑ Ustinova, Yulia. The supreme gods of the Bosporan Kingdom : Celestial Aphrodite and the Most High God. Leiden: Brill, 1999, p. 92, 256-257. ISBN 9789004112315.
# Unió Nacional Espanyola

La Unió Nacional Espanyola (UNE) (en castellà: Unión Nacional Española) va néixer en 1975 com associació política. Entre els seus promotors destacaven importants exdirigents del carlisme que van reconèixer el nomenament de Joan Carles I com a príncep i successor de Franco a títol de rei: Antonio María de Oriol y Urquijo, Juan María de Araluce, José Luis Zamanillo o José María Valiente. Els seus promotors davant el Registre d'Associacions Polítiques en 1976 van ser Ricardo Larrainzar Yoldi i Carlos Arauz de Robles. El seu president fou l'ex ministre franquista Gonzalo Fernández de la Mora i un dels seus vicepresidents el diplomàtic José María Velo de Antelo.
Destacats dirigents d'aquest partit polític van participar en l'anomenada Operació Reconquista, que va tenir com a resultat els fets de Montejurra.
El novembre de 1977, després d'una tumultuosa assemblea, els dirigents Zamanillo i Velo de Antelo van encapçalar una escissió que va abandonar el partit amb motiu de la permanència a Alianza Popular, a la qual pertanyia des de la seva constitució en 1976. La UNE, dirigida per Fernández de la Mora i Miguel Fagoaga com a secretari general, va abandonar Aliança Popular al novembre de 1978 pel seu suport a la Constitució espanyola de 1978. Poc després va formar al costat del grup dirigit per Federico Silva Muñoz la coalició Dreta Democràtica Espanyola que acabà per transformar-se en partit en desembre de 1979.
Va ser el partit que van triar per iniciar-se en política Mariano Rajoy o Loyola de Palacio, que exercia de secretària del partit. Va ser un dels partits que va donar origen a Aliança Popular el 1976 i va desaparèixer oficialment al maig de 1977 quan s'hi integrà.

## Enllaços externs

* La Unión Nacional Española, un partido clave para la ‘Operación Reconquista’

## Referències

* ↑ Pascual, Pedro. Partidos políticos y constitucionales en España. Fragua, D.L., 1986, p. 521.
* ↑ "Veintidós solicitudes presentadas en el Registro de Asociaciones Políticas" ABC edición de Andalucía. 2 de octubre de 1976 ABC. Consultat el 2 d'agosto de 2010
* 1 2 Rodríguez Jiménez, José Luis. Reaccionarios y golpistas: la extrema derecha en España : del tardofranquismo a la consolidación de la democracia, 1967-1982. Editorial CSIC - CSIC Press, 1994, p. 333. ISBN 978-8-40007-442-5.
* ↑ Penella, Manuel. Los orígenes y la evolución del Partido Popular: 1973-1982. Caja Duero, 2005, p. 1322.
# Kinosternon scorpioides

Kinosternon scorpioides, també coneguda com la tortuga escorpí, la tortuga estoig, la morrocoy d'aigua, tapaculo i la tortuga de pit trencat, és una tortuga de la família Kinosternidae, que viu en llacunes i rius de l'Amèrica tropical des de Mèxic fins al nord de l'Argentina.
La closca és de color marró i fa entre 15 i 18 cm de longitud, sent més gran la dels mascles. El cap, les potes i la cua són de color gris. A la punta de la cua presenta una ungla, de manera que internacionalment se la coneix com la tortuga escorpí.
El plastró és groguenc, està dividit en tres seccions articulades, la central fixa i les altres dos mòbils, cosa que li permet tancar-se en una caixa pròpia amb una tapa anterior i altra posterior, que protegeixen el seu cos quan se sent en perill. Aquesta característica li dona el seu nom d'estoig.
A l'estació seca s'enterra entre el fang fins que l'aigua torna a omplir la llacuna o el llit del riu on es troba, del que ve la seva denominació com la tortuga del fang. Li agrada descansar amagada entre les plantes i surt a buscar aliment a l'alba i al vespre.
El seguici i l'aparellament ocorren generalment en l'aigua. La femella posa 2-9 ous blancs líptics, a la base de les plantes i freqüentment els enterra.
S'alimenta de peixos, insectes, mol·luscs i anèl·lids.

## Subespècies

* K.s. abaxillare - Chiapas (Mèxic)
* K.s. albogulare - d'Hondures a Panamà
* K.s. carajensis - sud de Pará (Brasil)
* K.s. pachyurum - Bolívia
* K.s. panamense - Panamà
* K.s. scorpioides - Panamà, Colòmbia, l'Equador, nord del Perú i algunes zones del Brasil i Bolívia.
* K.s. seriei - sud de Bolívia, est del Paraguai i nord de l'Argentina.
* K.s. cruentatum- del sud-est de Mèxic al Salvador. Closca amb tons més clars i brillants. El cap té taques taronges. Alguns la classifiquen com a espècie independent, K. cruentatum (Duméril, Bibron & Duméril, 1851).
# Formigueret becfí

El formigueret becfí (Formicivora iheringi) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) que habita boscos i matolls de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Formigueret becfí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Markhamia

Markhamia és un gènere de plantes amb flors dins la família Bignoniaceae.
Són principalment arbustos o arbres caducifolis que fan fins a 15 metres d'alt. Les espècies d'aquest gènere es troben a algunes regions de l'Àfrica Austral i l'Àsia Sud-oriental.

## Taxonomia

* Markhamia lutea (Benth.) K.Schum.
* Markhamia obtusifolia (Baker) Sprague
* Markhamia stipulata (Wall.) Seem.
* Markhamia tomentosa (Benth.) K.Schum. ex Engl.
* Markhamia zanzibarica (Bojer ex DC.) K.Schum.

## Referències

* ↑ Markhamia - Kew Plant List

## Enllaços externs

* Markhamia zanzibarica (Bojer ex DC.) K.Schum. Arxivat 2016-12-24 a Wayback Machine.
# Bruzzano Zeffirio

Bruzzano Zeffirio és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 110 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 40 km al sud-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.094 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 gener 2020].
# Telfusa

Telfusa (grec antic: Τέλφουσα) o Telpusa (grec antic: Θέλπουσα) té els següents significats:
* Telfusa (nàiade), protectora de la font homònima a Beòcia.
* Telfusa (filla de Ladó), nimfa d'Arcàdia.
* Telfusa (ciutat), població d'Arcàdia de la qual l'anterior és epònima.
# Kinokawa

Kinokawa (紀の川市, Kinokawa-shi) és una ciutat de la prefectura de Wakayama, al Japó.
El febrer de 2016 tenia una població estimada de 65.160 habitants. Té una àrea total de 228,24 km².

## Geografia

Kinokawa està situada al centre-oest de la prefectura de Wakayama, envoltada completament per altres municipis de la prefectura. Rep el nom del riu Kinokawa que creua la ciutat d'est a oest.

## Història

L'actual ciutat de Kinokawa fou establerta l'11 de novembre de 2005 com a resultat de la fusió dels pobles de Kishigawa, Kokawa, Momoyama, Naga i Uchita (tots del districte de Naga).

## Referències

* ↑ «和歌山県 (Pàgina de Kinokawa)» (en japonès). Ajuntament de Kinokawa. [Consulta: març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament de Kinokawa (japonès)
# Formigueret argentat

El formigueret argentat (Myrmotherula assimilis) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).
Habita boscos de illes fluvials de les terres baixes de l'extrem sud-est de Colòmbia, nord-est de Perú, nord de Bolívia i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Formigueret argentat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Markiana nigripinnis

Markiana nigripinnis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 20 °C - 26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Paranà, Paraguai i Mamoré.

## Referències

* ↑ «Markiana nigripinnis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Britski, H.A., K.Z. de S. de Silimon i B.S. Lopes 1999. Peixes do Pantanal. Manual de identificaçao. Embrapa. Serviçao de Produçal -SPI, Brasía, DF. Peixes Pantanal (BOOK): 1-184.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
* López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica Núm. 5, 87p.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nion, H., C. Rios i P. Meneses 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, DINARA, Infopesca.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Bolxoi Ilbin

Bolxoi Ilbin (en rus: Большой Ильбин) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 94 habitants.

## Referències

* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Pangolí del Cap

El pangolí del Cap (Smutsia temminckii) és una de les quatre espècies de pangolí que es troben a Àfrica i l'única del sud i l'est del continent. Tot i abastar una zona bastant extensa, és rar i molt difícil de trobar. En part, la seva escassetat es deu al fet que és caçat pels humans per les seves escates, que es fan servir per amulets amorosos i en part al fet que solen morir en incendis.
# Lost Cities

Lost Cities ('Ciutats Perdudes') és un joc de cartes per a dos jugadors, creat per Reiner Knizia, amb una mecànica de joc i un sistema de puntuació originals. L'objectiu del joc és organitzar i realitzar el màxim nombre possible d'expedicions a diferents llocs del món; a més és possible contractar inversors que multiplicaran el valor de cada expedició. Al final del joc el guanyador és el jugador amb més punts.
Al seu torn cada jugador ha de col·locar una carta en una de les rutes, seguint l'ordre correlatiu dels nombres de cada color, o bé descartar una carta al centre del tauler i després robar una carta, sigui de la pila de cartes noves o les cartes superiors del centre del tauler. Posteriorment, passa el torn a l'altre jugador que repeteix la mecànica fins que no queden cartes per robar a la pila de cartes noves. Aleshores es compten els punts aconseguits per cada ruta.

## Referències

* ↑ «Lost Cities» (en anglès americà). BoardGameGeek. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ McMillan, David. «Lost Cities Game Review — Meeple Mountain» (en anglès americà). [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Lost Cities Card Game Review - Board Games | Zatu Games UK» (en anglès britànic), 22-07-2020. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Review of Lost Cities - RPGnet RPG Game Index». [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ gschloesser. «Lost Cities» (en anglès americà), 04-12-2015. [Consulta: 24 maig 2024].
# Kazandibi

Kazandibi són unes postres de la cuina turca molt similar a tavukgöğsü.
"Kazan dibi" significa, en idioma turc, fons de marmita. Normalment kazandibi es fa, cuinant a caramel·litzar un costat del tavukgöğsü, o bé en el fons de l'olla o per un altre mètode.

## Referències

* ↑ Ezel Erverdi. Sosyo-kültürel değişme sürecinde Türk ailesi. T.C. Başbakanlık Aile Araştırma Kurumu, 1992. ISBN 978-975-19-0637-3.

## Vegeu també

* Kazan
* Su muhallebisi
* Sütlaç

## Enllaços externs

* Recepta de kazandibi a New York Times (anglès)
# Francis Anastasi

Francis Anastasi (Marsella, 23 d'abril de 1933) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1953 i 1962.
En el seu palmarès destaquen una quinzena de victòries, destacant la general de la Volta al Marroc de 1957.

## Palmarès

* 1953
** 1r al Treofeu Journal d'Alger
* 1954
** 1r al Gran Premi de Mònaco
** 1r al Gran Premi de Niça
** 1r al Gran Premi de Saint-Raphaël
* 1955
** Vencedor d'una etapa del Tour del Sud-est
* 1956
** 1r al Gran Premi de Mònaco
* 1957
** 1r a la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Cher
* 1959
** 1r al Gran Premi de Canes
** 1r al Gran Premi de Saint-Raphaël
** 1r al Gran Premi de Vals-les-Bains
* 1960
** 1r al Tour de Var

## Enllaços externs

* Fitxa de Francis Anastasi a sitiodeciclismo.net
# María José Mendoza García

María José Mendoza García (València, 27 de gener de 1955) és una metgessa i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la V i VI legislatures.
Llicenciada en medicina i cirurgia per la Universitat de València, s'ha especialitzat en medicina familiar i comunitària. És membre de l'Associació ciutadana per a la promoció i defensa de la salut del País Valencià i de la fundació de la Societat Valenciana de Medicina Familiar i Comunitària.
Militant del PSPV-PSOE, fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999 i 2003. Ha estat secretària de la Comissió de Medi Ambient (2003-2007) i de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear (1999-2003).

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine., V Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine., VI Legislatura
# Bolxoi Krasnoiar

Bolxoi Krasnoiar (en rus: Большой Краснояр) és un poble de l'óblast de Tiumén, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 876 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Большой Краснояр в Тюменской области
# Pangolí de l'Índia

El pangolí de l'Índia (Manis crassicaudata) és una espècie de pangolí que habita gran part de l'Índia i a Sri Lanka. Les seves escates poden servir per defensar-se fins i tot de l'atac d'un tigre.
# Magdalenià

El magdalenià és una cultura del paleolític superior que es va estendre per la península Ibèrica i els territoris on actualment hi ha França, Suïssa, i Alemanya.
Es divideix en dos períodes: magdalenià inferior i magdalenià superior, cadascú al seu torn subdividit en tres estadis (I, II i III). A Anglaterra, existeix una cultura paral·lela al final del magdalenià, anomenada creswillià.
A Urtiaga, s'ha trobat un crani que es considerà magdalenià. Té unes característiques cro-magnonoides: índex frontal, vèrtex transversal, maxil·lozigomàtic, artèria parietal i angle basilar (vegeu craniologia i craniometria).
S'han trobat també encluses de pedra, ossos amb mosca, suposats punyals de corn, arpons d'os, candils de cèrvid, perles d'atzabeja i cristalls de quars (probablement, amulets). També s'han trobat algunes pintures, que normalment representen animals amb poques figures humanes. No hi apareixen varetes d'os.

## Referències

* ↑ «Magdalenià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Coves d'Altamira
* Font-de-Gaume a Niaux
* Coves de Lascaux
# Khirni

Khirni (en rus: Хирный) és un poble (una khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens rus del 2010 tenia 252 habitants.

## Referències

* ↑ Plantilla:Статья
# Flauta contralt

La flauta travessera contralt és un tipus de flauta, per tant és un aeròfon i pertany a la família del vent de fusta. La forma pot ser recta o torçada.
Va ser popularitzada per Theobald Boehm i la seva gamma de notes va des del Sol 3 fins al Do#7. En al partitura la seva part s'escriu en clau de sol i, com a instrument transpositor que és, sona una quarta més baixa del que hi ha escrit
A més a més a ser utilitzat a diversos conjunts de flautes i altres tipus d'agrupacions, les flautes contralts són també usades en molts grups de jazz, en contrast amb els saxòfons.
# Mas Rabassa

El Mas Rabassa és una masia de Monnars, al municipi de Tarragona, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Se situa vora l'actual urbanització de Solimar.

## Descripció

El Mas Rabassa és una masia blanca i senyorial a 1 km de Monnars i al costat de la carretera de Barcelona, remodelada al segle XVIII; conté una torre quadrada d'uns 25 m d'alçada i murs de 0,7 m de gruix. Dins les terres de Mas Rabassa hi ha el sepulcre romà conegut com la Torre dels Escipions, que la municipalitat tamaritana prengué com a símbol heràldic del seu escut.
A la cara que mira a mar, la torre, emblanquinada, mostra, ultra la indicació «Mas Rabassa», un rellotge de sol. Mas molt gran que controla una gran explotació. Cal destacar l'edifici principal, l'habitatge, amb tots els elements propis d'aquests edificis i el trull, convertit en restaurant.

## Història

Entre les masies de l'antic terme de Tamarit de Mar, destaquen les d'en Grimau, Marquès, de Cosidor, d'en Sordet, de la Creu i Rabassa. Totes disposen de torres defensives, de planta circular, quadrada o rectangular, bastides del segle xiv al XVI. (G. G. C. C)

## Referències

* 1 2 3 «Mas Rabassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].

## Enllaços externs

* «Mas Rabassa». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Sylvania (Alabama)

Sylvania, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.186 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sylvania tenia 1.186 habitants, 485 habitatges, i 354 famílies La densitat de població era de 62,5 habitants/km².
Dels 485 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,2% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 91,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.553 $ i la renda mediana per família de 35.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.681 $ mentre que les dones 19.620 $. La renda per capita de la població era de 15.561 $. Aproximadament el 13,6% de les famílies i el 16,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sylvania». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sylvania». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Louis Rosier

Louis Rosier (Chapdes-Beaufort, 5 de novembre del 1905 - Neuilly-sur-Seine, 29 d'octubre del 1956) va ser un pilot de curses automobilístiques francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## Biografia

Nasqué el 1905 a Chapdes-Beaufort (Puèi Domat, França) i va morir el 1956 a causa de les ferides sofertes en un accident pilotant un cotxe a Montlhéry.

## A la F1

Va participar en la primera cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 13 de maig del 1950, el GP de la Gran Bretanya, que formava part del campionat del món de la temporada 1950 de F1, de la que va disputar només dues proves.
Rosier va participar en un total de trenta-vuit curses puntuables pel campionat de la F1, repartides al llarg de set temporades a la F1, les que hi ha entre 1950 i 1956.
També va disputar i guanyar nombroses curses no puntuables pel mundial de la F1 (destacant entre les seves victòries les 24 hores de Le Mans del 1950).
Louis Rosier va ser un dels promotors clau en la construcció del Circuit de Charade.

### Ecurie Rosier

Louis Rosier va ser el creador de l'escuderia Ecurie Rosier. Van córrer principalment amb cotxes Talbot-Lago, després Maserati 4CLT i 250F, i finalment amb Ferrari 500. L'equip va tenir pilots com Henri Louveau, Georges Grignard, Louis Chiron, Maurice Trintignant, André Simon i Robert Manzon.

### Resultats a la F1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1950 | Ecurie Rosier | Talbot-Lago | Straight-6 | GBR 5 | MON Ret | 500 | | | | ITA 4 | | | 4º | 13 |
| 1950 | Sunbeam-Talbot-Darracq | Talbot-Lago | Straight-6 | | | | SUI 3 | FRA Ret | BEL 3 | | | | 4º | 13 |
| 1950 | Charles Pozzi | Talbot-Lago | Straight-6 | | | | | FRA 6* | | | | | 4º | 13 |
| 1951 | Ecurie Rosier | Talbot-Lago | Straight-6 | SUI 9 | 500 | BEL 4 | FRA Ret | GBR 10 | ALE 8 | ITA 7 | ESP 7 | | 13º | 3 |
| 1952 | Ecurier Rosier | Ferrari | Ferrari | SUI Ret | 500 | BEL Ret | FRA Ret | GBR | GER | HOL | ITA 10 | | - | 0 |
| 1953 | Ecurier Rosier | Ferrari | Ferrari | ARG | 500 | HOL 7 | BEL 8 | FRA 8 | GBR 10 | ALE 10 | SUI Ret | ITA 16 | - | 0 |
| 1954 | Ecurier Rosier | Ferrari | Ferrari | ARG Ret | 500 | BEL | FRA Ret | GBR Ret | ALE 8 | SUI | | | - | 0 |
| 1954 | Maserati | Maserati | Straight-6 | | | | | | | | ITA 8 | | - | 0 |
| 1954 | Ecurie Rosier | Maserati | Straight-6 | | | | | | | | | ESP 7 | - | 0 |
| 1955 | Ecurie Rosier | Maserati | Straight-6 | ARG | MON Ret | 500 | BEL 9 | HOL 9 | GBR | ITA | | | - | 0 |
| 1956 | Ecurie Rosier | Maserati | Straight-6 | ARG | MON Ret | 500 | BEL 8 | FRA 6 | GBR Ret | ALE 5 | ITA | | 19º | 2 |
(*) Cotxe compartit.

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 38 | 0 | 2 | 0 | 0 | 18 |