OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teatre Blas Infante

El Teatre Blas Infante és un centre cultural i teatre de Badalona (Barcelonès). Està situat al carrer Andrés Segovia, al barri de Sant Mori de Llefià, sent l'únic dels teatres públics de Badalona que no es troba al barri del Centre.
El seu origen és l'antic Cinema Badalona, que va ser fundat el 1947. Durant molts anys, aquesta sala de cinema va ser un dels centres lúdics i socials de la perifèria de Badalona, especialment per als barris de Llefià, La Salut i Artigues.
L'any 2003 es va convertir en centre cultural i va ser la seu de diverses entitats de cultura andalusa, per la qual cosa va acabar rebent el seu nom, de l'andalús Blas Infante. Posteriorment, el 2009, va ser totalment remodelat i adaptat, eliminant-ne les barreres arquitectòniques. Actualment és la sala de teatre amb més aforament, tres més que el Zorrilla, però amb la diferència que el Blas Infante permet una millor visibilitat perquè totes estan a platea i la inclinació del pati de butaques.

## Referències

* 1 2 «Teatre Blas Infante». Zorrilla. Centre d'arts escèniques de Badalona, Gener-Maig 2014, Temporada 2013-2014.
* ↑ Membrives, Marta «El Blas Infante mostra les millores en una jornada de portes obertes». El Punt Avui, 20-03-2010 [Consulta: 17 febrer 2014].

## Vegeu també

* Teatre Principal (Badalona)
* Teatre Zorrilla (Badalona)
# Trichopsetta caribbaea

Trichopsetta caribbaea és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 18 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del nord de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Segal·launs

Els segal·launs (en llatí: Segallauni o Segovellauni, en grec antic Σεγαλλαυνοί, segons Claudi Ptolemeu) van ser un poble gal que vivia a l'oest dels al·lòbroges. La seva ciutat principal era Valentia Colonia (Valença), prop del Roine. Plini el Vell els anomena Segovellauni i diu que vivien entre els voconcis i els al·lòbroges, mentre que Valentia diu que era ciutat dels cavars (cavares).

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 4, 34
* ↑ Smith, William (ed.). «Segallauni». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 agost 2022].
# L'Aubereda

L'Aubereda és una entitat de població (raval) del municipi de Sant Martí de Tous a la comarca d'Anoia.
El nucli principal és una caseria vora el mas de l'Aubereda (Can Aubereda) i altres cases i masies en disseminat, amb 26 habitants (2020).
L'Aubereda està situada al nord de la Serra de Miralles i al sud del poble de Sant Martí de Tous, vora les rieres de la Fou i de l'Aubereda, a una altitud mitjana de 510 m.
Accés: carretera C-37, des d'Igualada o des de Santa Coloma de Queralt fins a Sant Martí de Tous. De Sant Martí de Tous, sortida del poble (per pista forestal, 2,8 km) cap al centre d'hípic i seguir en direcció a la masia Can Aubareda.

## Referències

* ↑ «L'Aubereda». enciclopèdia.cat, 2021. [Consulta: 26 juny 2021].
* ↑ «Mas de l'Aubereda». poblesdecatalunya.cat, 2009. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ «Idescat. Municipis. Sant Martí de Tous». Idescat. Generalitat de Catalunya, 2020. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ «Mapa cartogràfic 1:50.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 26 maig 2021].
# Municipi de Ventspils

El municipi de Ventspils (en letó: Ventspilss novads) és un dels 36 municipis de Letònia, que es troba localitzat al nord-oest del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Ventspils. El municipi va ser creat després d'una reorganització territorial del 2020.

## Ciutats i zones rurals

* Ances pagasts (zona rural)
* Jūrkalnes pagasts (zona rural)
* Piltenes (ciutat i zona rural)
* Popes pagasts (zona rural)
* Puzes pagasts (zona rural)
* Tārgales pagasts (zona rural)
* Ugāles pagasts (zona rural)
* Usmas pagasts (zona rural)
* Užavas pagasts (zona rural)
* Vārves pagasts (zona rural)
* Ziru pagasts (zona rural)
* Zlēku pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 13.786 persones (2009). La superfície del municipi té uns 2.462,3 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 5,60 habitants per kilòmetre quadrat.
A la zona rural de Popes es troba el Palau de Popes.

## Referències

* ↑ «Saeima finally approves major regional reforms» (en anglès). Eng.LSM.lv (Latvian Public Broadcasting), 11-06-2020 [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 13 gener 2015].
# Tahsil d'Akola

El tahsil d'Akola és un subdistricte o subdivisió administrativa del districte d'Akola, a l'estat de Maharashtra. La seva capital és la ciutat d'Akola. Sota domini britànic fou anomenat taluka d'Akola.
La superfície del tahsil és de 1.906,2 km² i la població de 389.745 habitants al cens de 1971.

## Referències

* ↑ Directorate of Printing, Government of India. Extraordinary Gazette of India, 1966, No. 143, 1966-01-29.
# El trio infernal

El trio infernal (Le Trio infernal ) és una pel·lícula franco- italo-alemanya dirigida per Francis Girod, estrenada el 1974, que relata el cas Sarrejani. Ha estat doblada al català.

## Argument

A la regió de Marsella, M. Sarret, un advocat recargolat i bon parlador, organitza brillants estafes a l'assegurança amb la complicitat de dues germanes alemanyes convertides en les seves amants El realitzador s'inspira en un llibre que descrivint un succès real per compondre una pel·lícula d'escenificació precisa, entre humor negre i realisme glaçador.

## Repartiment

* Michel Piccoli: Georges Sarret
* Romy Schneider: Philomena Schmidt
* Mascha Gonska: Catherine Schmidt
* Philippe Brizard: Chambon
* Jean Rigaux: Villette
* Monica Fiorentini: Magali
* Hubert Deschamps: Detreuil
* Monique Tarbès: la infermera
* Andréa Ferréol: Noémie
* Francis Claude: El Doctor
* Pierre Dac: El metge de l'assegurança
* Papinou : Luffeaux
* Luigi Zerbinati
* Jean-Pierre Honoré
* Henri Piccoli: el violonista

## Referències

* ↑ esadir.cat. El trio infernal. esadir.cat.
* ↑ «Le trio infernal». The New York Times.

## Enllaços externs

* Arxiu Ina: Michel Piccoli evoca el film Le Trio infernal i el vell tema de la seducció...
# Segar

Segar (en alguns indrets estassar) és l'operació agrícola que consisteix en tallar amb la falç o una altra eina els cereals o les herbes.
Va inspirar cançons populars, com per exemple aquesta cançó eliminatòria de les Balears:

## Enllaços externs

* Festes del Segar i del Batre Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine., a La Fuliola amb demonstracions del treball tradicional a l'era i també màquines recol·lectores més modernes.
* El segar i el batre, a pèl Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine., festa a Avià

## Referències

* ↑ «Segar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Manu Larcenet

Emmanuel Larcenet, anomenat Manu Larcenet o Larcenet, (Issy-les-Moulineaux, 6 de maig de 1969) és un autor de còmics francès. Del 1994 al 2006 va col·laborar en la revista Fluide Glacial per a la qual va realitzar històries humorístiques. A partir del 2000 els seus àlbums es publiquen a l'editorial Dargaud i particularment Le Combat Ordinaire, àlbum que va obtenir el premi al millor àlbum al Festival del Còmic d'Angulema el 2004 la qual cosa l'ha convertit en un dels principals autors en francès. Viu actualment a Bois-d'Oingt

## Biografia

Manu Larcenet va començar en el món del còmic el 1994, quan fou admès al si de Fluide Glacial. Les seues històries, impregnades de l'absurd, del destrellat i de l'humor paròdic, miren sovint de reüll l'esperit punk i són de la més pura escola Fluide. El 1998 va llançar Bill Baroud, espia que les seues aventures recorden les de Bob Morane, amb menys glamur. A més d'aquesta sèrie, va realitzar per a Fluide entre el 1998 i el 2005 nombroses històries curtes amb el tema d'Els superherois injustament desconeguts, també sobre Robin Hood (La Légende de Robin des Bois), o sobre la jungla que representa el món de l'empresa (Le Guide de la survie en entreprise). Els sis episodis de Minimal, el 2003, marquen una ruptura. A les seues pàgines, que es burlen de diferents intel·lectuals del còmic alternatiu Larcenet esdevé més mordaç i dur. Des de la fi del 2005 al 2006 dibuixa sobre els guions de Lindingre Chez Francisque, que evoca les converses de bar de francesos reaccionaris i racista. El 2006 Larcenet es mostra en desacord amb l'evolució presa per Fluide Glacial i deixa la revista, després d'haver-ne estat un pilar durant 12 anys.
El 1994, Larcenet va crear Les Rêveurs de Rune i va autoeditar amb el seu germà Raôul, un joc de rol paròdic que es desenvolupa en l'univers dels càmpings de segona del sud de França. Del 1997 al 2004 Larcenet continua la seua carrera d'autor conegut pel gran públic col·laborant en Le journal de Spirou, principalment amb Jean-Michel Thiriet (La Vie est courte) i Gaudelette (Pedro le Coati).
A partir del 1997 Larcenet utilitza Les Rêveurs de Rune per a publicar obres més íntimes, vorejant l'experimentació, sota la influència de L'Association i de Lewis Trondheim (amb qui ha col·laborat a la sèrie Donjon), un dels seus pilars. De Dallas Cowboy (1997), Ex Abrupto (2005), utilitzant un traç més descurat, solt i expressiu, Larcenet s'interroga sobre la creació, la mort, o l'obesitat. En el si d'aquesta estructura va publicar el 2006 Critixman obra dirigida contra els lectors de còmics autoproclamats crítics especialitzats, i també en la línia de Minimal, contra les posicions de certs autors que volen ser avantguardistes però resulten ser al capdavall uns pedants.
# L'Auberge du bon repos

L'Auberge du bon repos és una pel·lícula muda de la productora francesa Star Film Company de l'any 1903, dirigida per Georges Méliès. Pren elements del seu previ films Une nuit terrible (1896), sobre la idea de l'home que no pot dormir, i L'Auberge ensorcelée (1897), on s'uneix l'argument dels objectes que cobren vida.

## Sinopsi

Un viatger lleugerament borratxo arriba a dormir a l'habitació d'una posada. Mentre es troba allí, nombrosos objectes comença a cobrar vida i el persegueixen; al costat d'un diable que els segueix. Entusiasmats pel soroll, els habitants de la posada penetren a l'habitació del viatger, deslligant-se una frenètica persecució.

## Producció

L'Auberge du bon repos és una versió ampliada d'una pel·lícula anterior de Méliès, L'Auberge ensorcelée (1897). La lluna i una persecució maníaca, tal com apareix a la pel·lícula, són motius comuns a l'obra de Méliès. Com és habitual a les seves pel·lícules, la persecució aquí és circular, dins d'un mateix conjunt; tanmateix, Méliès finalment va provar el format de persecució lineal i multiescena dels seus contemporanis (com ara Ferdinand Zecca i Lucien Nonguet) a la seva pel·lícula Les Incendiaires.
El mateix Méliès interpreta el viatger a la pel·lícula. La taula i el pèndol s'animen utilitzant maquinària escènica; altres objectes s'estiren o suspenen amb filferro, i es treballen efectes addicionals amb escamoteigs. L'Auberge du bon repos foou venuda per la Star Film Company i té el numero 465–469 als seus catàlegs.

## Referències

* ↑ Frazer, John. Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès. Boston: G. K. Hall & Co., 1979, p. 59. ISBN 0-8161-8368-6.
* 1 2 3 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France. Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 85–86. ISBN 2903053073. OCLC 10506429.
* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 345. ISBN 9782732437323.

## Enllaços externs

* L'Auberge du bon repos a YouTube
# Municipi de Viļaka

El municipi de Viļaka (en letó: Viļakas novads) és un dels 110 municipis de la República de Letònia, que es troba localitzat al nord-est del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Viļaka. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Kupravas pagasts (zona rural)
* Medņevas pagasts (zona rural)
* Susāju pagasts (zona rural)
* Šķilbēnu pagasts (zona rural)
* Vecumu pagasts (zona rural)
* Viļaka (ciutat)
* Žīguru pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 6.545 persones (2009). La superfície del municipi té uns 639,7 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 10,23 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 12 gener 2015].
# Tahtib

El tahtib, tahtiyb o dansa masculina del bastó a Egipte és una dansa tradicional originada a Núbia, d'origen guerrer i que actualment és ballada en principi per homes (avui dia totes les danses orientals són, en algun lloc o altre, ballades per homes i per dones a diferents espectacles) a l'Orient Mitjà, portant un bastó de canya de bambú. Pot ser ballada a cavall, amb bastons més llargs. Està molt relacionada amb el ball de bastó (femení) egipci.
El tahtib és una dansa basada en l'art marcial del mateix nom, i que inclou veritables moviments de combat amb un bastó d'un metre de llargària (tres i mig si és a cavall) al ritme de la música sàidi, tradicional del sud d'Egipte. Es balla principalment en parelles, simulant combats dos a dos, però també és possible en l'actualitat veure espectacles als quals un sol home la balla.
Els ballarins vesteixen pantalons blancs i galabiyes (una galabiya és una mena de caftà llarg o gel·laba tradicional d'Egipte, amb màniga llarga i recta i coll rodó), de vegades dues, una sobre l'altra i de colors ben oposats, una peça de roba nuada al cap com un turbant però amb els extrems que cauen fins a gairebé la cintura, i sandàlies o botins. Ballen amb bigoti, que inspira masculinitat, i alcofoll als ulls, que els protegeix del sol fort del camp i del desert.

## Vegeu també

* Ball de bastons

## Referències

* 1 2 3 Middle Eastern Dance, de Penni AlZayer, Elizabeth Hanley i Jacques D'Amboise. Infobase Publishing, 2010. ISBN 9781604134827 (anglès)
* ↑ La dansa del ventre Arxivat 2010-07-22 a Wayback Machine. (castellà)
# Efthimis Kulukheris

Efthimis Kulukheris (Karditsa, 10 de març de 1981) és un futbolista grec. Des del 2012 juga de defensa a l'equip Panionios FC.
# Sigurðar þáttr slefu

Sigurðar þáttr slefu també þáttur af Sigurði konungi slefu i Sigurðar þáttr slefu Gunnhildarsonar (o La història de Sigurd Sleva, fill de Gunnhildr) és una història curta islandesa (þáttr) escrita cap al segle xiv i compilada en Flateyjarbók.
Tracta sobre la figura de Sigurd Sleva, fill de Eirík I i la seva consort Gunnhildr. Es conserva a l'Institut Árni Magnússon de Reykjavík classificat com a pergamí AM 329 4t. El relat té coincidències amb el capítol XIV de Haralds saga gráfeldar de Heimskringla i Þórðar saga hreðo.

## Referències

* ↑ Ólafur Halldórsson, Grettisfærsla: safn ritgerða, Stofnun Árna Magnússonar, 1990, ISBN 9979819006 p. 205.
* ↑ Íslenzk fornrit, XIV pàg.164?67.

## Bibliografia

* Sigurðar þáttr slefu, Dreyer bok, Stavanger, Noruega ISBN 82-7096-359-3
# Nurallao

Nurallao (en sard, Nuradda) és un municipi italià, dins de la Província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 1.431 habitants. Es troba a la regió de Sarcidano. Limita amb els municipis d'Isili, Laconi (OR) i Nuragus.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Salvatore Manca | Llista cívica |
# Mare de Déu de la Serra (Fogars de la Selva)

Mare de Déu de la Serra és una obra del municipi de Fogars de la Selva (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, amb una nau i absis, i coberta de doble vessant a laterals situat al vessant septentrional del Montgròs, just a tocar de la masia de Can Serra (vegeu fitxa).
L'església té l'entrada orientada a l'oest i un gran porxo de tres arcades per banda. Aquesta porxada està sustentada per un seguit de contraforts i està coberta per un sostre de teules de doble vessant sostingut per 25 grans bigues de fusta. La seva amplitud fa necessària una gran columna central. Hi ha, a més, altres columnes de granit de menor mida que sostenen les arcades que són monolítiques i de blocs (Tambors).
La façana principal consta de dues finestres enreixades i la porta d'accés principal, un portal amb arc de mig punt i grans dovelles. La façana està arrebossada i pintada de blanc a excepció els marcs de les obertures.
Al costat de l'església hi ha un edifici adossat a la part nord. Als extrems nord-est i sud-est hi ha contraforts que sostenen l'edifici contra el desnivell del turonet on està situat.
Els ràfecs de les teulades laterals estan formats per una filera de rajola plana i pintada amb motius triangulars. A la façana lateral de migdia hi ha un rellotge de sol pintat de color daurat i blanc, de formes ondulades.

## Història

Santuari depenent de la parròquia de Sant Andreu de Ramió. L'edifici és d'origen romànic encara que ha estat reformat posteriorment, sobretot al segle xiv i també al XVII de quan data el porxo.
Les Rationes Decimarum de 1280 fan referència al santuari i el relacionen amb el monestir de Santa Maria de Roca-Grossa a Tordera. També és conegut un testament de Ramon de Molera en què hi ha un llegat de sis diners a favor d'aquesta capella el 1331.
Hi ha nombroses inscripcions, lletres i xifres com la data de 1381 que apareix a la llinda d'una finestra. Es creu, però que podria haver estat feta el segle xvii i faria referència al passat del santuari. Els Goigs de l'ermita dedicats a la Mare de Déu fan referència a la data de 1321.
S'hi conservava una imatge de la Verge amb el nen del segle xiii.
Durant la Guerra Civil el santuari fou utilitzat com a escola.
Cada any, el primer diumenge de setembre, s'hi celebra un aplec.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Santuari de la Mare de Déu de la Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de la Serra de Fogars de la Selva» (en català). [Consulta: 2017].
* ↑ «Ermita de la Mare de Déu de la Serra (Fogars de la Selva - La Selva)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001
* NOGUERA, A.; Les Marededeus romaniques de les terres gironines, 1977
Pladevall i Font, Antoni, dir.; Catalunya Romànica. El Gironès, La Selva, El Pla de l'Estany, 1991
# Zavar

Zavar és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1255.
# Músculs glutis

Els músculs glutis són un grup de quatre músculs, tres dels quals formen les natges: el gluti major, gluti mitjà i gluti menor. El quart i el més petit dels músculs és el tensor de la fàscia lata, que es troba en posició anterior i lateral a la resta.
El gluti major és el més gran dels músculs glutis i un dels músculs més forts del cos humà. S'insereix en el costat iliotibial i la tuberositat glútia del fèmur. La seva acció consisteix a ampliar i girar lateralment el maluc i, també, per l'extensió del tronc i la cuixa.
La major part de la massa muscular dels glutis contribueix només parcialment a la forma de les natges. L'altre factor important és la del pannicle adipós dels glutis, teixit cel·lular subcutani. la qual cosa està molt ben desenvolupada en aquesta àrea i dona a la natja la seva característica forma arrodonida. Tot i que el gruix i la tonificació dels músculs glutis es pot millorar amb l'exercici, és la disposició del pannicle adipós la responsable del cul flàccid.

## Referències

* ↑ «pannicle». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 28 abril 2014].
# The Princess Diaries 2: Royal Engagement

The Princess Diaries 2: Royal Engagement és la seqüela estrenada el 2004 de The Princess Diaries.

## Argument

La Mia Thermopolis ha d'assumir que tard o d'hora serà reina de Genòvia, i cal que s'hi prepari. Això no obstant, aquest pas ha de fer-ho més aviat del que creia. A més a més, hi ha un problema: les princeses de Genòvia han de casar-se abans de poder ser reines, i sembla que la Mia encara no està preparada. Així que exposa aquesta idea per abolir aquesta llei al Parlament Genovià perquè ella pugui regnar al país sense haver de casar-se primer. Els parlamentaris hi rumien i finalment hi accepten.

## Repartiment

* Julie Andrews
* Anne Hathaway
* Spencer Breslin
* Heather Matarazzo
* Héctor Elizondo
* Chris Pine
* Callum Blue
* Kathleen Marshall
* Tom Poston
* Raven-Symoné
* Joel McCrary
# Ega (grup humà)

Els ega (o diés, o egwes) són els membres del grup ètnic que té com a llengua pròpia l'ega. Hi ha entre 2.500 i 3.100 (joshuaproject) egües que viuen al poble de Borondoukou, que està proper a Gly, al cantó de Diés de la regió de Lôh-Djiboua, del centre-sud de Costa d'Ivori. El seu codi ètnic és NAB59j i el seu ID al joshuaproject és 11720.

## Territori i pobles veïns

L'ega es parla a la regió de Lôh-Djiboua, al cantó de Diés, al poble de Borondoukou, situat prop de Gly.
Segons el mapa lingüístic de Costa d'Ivori de l'ethnologue, el territori ega està situat al centre-sud de Costa d'Ivori i té com a veïns als lakota dides, al nord; als yocoboué dides, a l'est i al sud; i als godiés, a l'oest.

## Llengües

L'ega és la llengua materna del poble ega. Aquests també parlen el francès, llengua oficial de Costa d'ivori i la majoria són bilingües en dida - ega, ja que històricament s'han casat amb membres d'aquest poble.

## Religió

Segons el joshuaproject, el 70% dels egües són cristians, el 20% creuen en religions tradicionals africanes i el 10% són musulmans. El 70% dels egües cristians són protestants i el 30% pertanyen a esglésies independents.
Segons el peoplegroups, els egües creuen en un cristianisme marginal que, tot i que la base de la seva religió es basa en el cristianisme, aquesta no és teològicament cristiana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ega, a language of Côte d'Ivoire». ethnologue. [Consulta: 13 octubre 2015].
* 1 2 «Language: Ega». joshuaproject. [Consulta: 13 octubre 2015].
* 1 2 «Ega in Cote d'Ivoire». joshuaproject. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Costa d'Ivori. L'ega és el número 57». ethnologue. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ «People name: Ega of Cote d'Ivoire» (en anglès). peoplegroups. [Consulta: 13 octubre 2015].
# Sigurðarkviða hin skamma

Sigurðarkviða hin skamma o el Cant breu de Sigurd és un antic poema nòrdic de la Edda poètica. És un dels més llargs del seu tipus i el seu nom es deu al fet que hi havia un Sigurðarkviða més llarg, del que només sobreviu el fragment Brot af Sigurðarkviðo.
Segons Henry Adams Bellows, el poema va ser compost sobretot per a una "intensa i vívida caracterització" i no per explicar una història amb la qual la majoria del públic ja estava familiaritzat. Bellows adverteix que en aquest sentit és més proper a la tradició germana (que es troba en el Nibelungenlied) que a l'escandinava, doncs el tema de Sigurd existia en variades cultures a Europa del Nord cap a 1100, quan probablement va ser compost el poema.

## Referències

* The Short Lay of Sigurth, traducció a l'anglès i comentari d'Henry Adams Bellows.
* Sigurðarkviða hin skamma, edició de Sophus Bugge del text manuscrit.
* Sigurðarkviða hin skamma a la web de COE Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. (en espanyol)