OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anys de plom

«Anys de plom» té aquests significats:
Anys de plom (pel plom, amb el que se simbolitza les bales i els tiroteigs) pot referir-se a qualsevol dels períodes de la història d'un de país o estat o de la història local d'una ciutat o una regió caracteritzats per l'extrema violència civil, el terrorisme o la repressió política, sempre que no arribin a adquirir el grau d'una guerra civil. Pot referir-se a:
* Els Anys de plom (Barcelona), al primer quart del segle xx, o més específicament els primers anys de la dècada de 1920, caracteritzats pel pistolerisme de la patronal i l'acció directa o violència anarquista de grups de treballadors.
* Els Anys de plom (Brasil), període entre 1968 i 1974, quan la Dictadura militar del Brasil (1964–1985) va incrementar la seva repressió (en portuguès, anos de chumbo).
* Els Anys de plom (Itàlia), dècades de 1960 i 1970, en italià anni di piombo, caracteritzats per l'estratègia de la tensió.
* Els Anys de plom (Alemanya), deguts a l'activitat de la Fracció de l'Exèrcit Roig a Alemanya Federal.
* Els Anys de plom (Txecoslovàquia), que van seguir a la Primavera de Praga de 1968, per la imposició de l'anomenada normalització.
* Els Anys de plom (Marroc), dècades de 1970 i 1980, en francès années de plomb i en àrab سنوات الرصاص Sanawāt ar-Ruṣāṣ.
* Els Anys de plom (Argentina), els anys entre 1976 i 1983, també anomenats de la "Guerra Bruta".
* Els Anys de plom (Bèlgica), deguts a l'activitat del Westland New Post (WNP) responsable dels sagnants vuitanta amb els assassins de Brabant (28 assassinats), amb presència també d'un grup esquerrà de curta vida: les Cèl·lules Comunistes Combatents (dos assassinats).
* Els Anys de plom (França), en els anys 1980, deguts a l'activitat d' Action Directe.
* Els Anys de plom (País Basc), des de 1968 fins a finals del passat segle, amb una gran majoria de les víctimes mortals entre 1977 i 2001 i un menor nombre des d'aquesta data (coincidint amb els atemptats del 11-S). La gran majoria són deguts a l'activitat d'ETA, i un nombre molt inferior, concentrat a certs moments de les dècades de 1970 i 1980, a grups oposats de debatuda qualificació, com els GAL o el Batallón Vasco Español, que para alguns representen terrorisme d'estat i per a uns altres són elements molt diversos, alguns policials no controlats o grups espontanis d'inspiració d'extrema dreta.

## Referències

* ↑ La utilització del terme en aquest cas ha produït el títol d'almenys un llibre: Los años de plomo, Temas de Hoy ISBN 978-84-8460-276-7. Reseña en Foro de Ermua.
# Anna Miró Bardisa

Anna Miró Bardisa (Alcoi 17 juliol de 1965) és llicenciada en psicologia per la Universitat de València. Ha escrit narrativa infantil, publicant diversos contes. Amb Max i el Geni que feia dormir els nens va guanyar el Premi Samaruc al millor llibre infantil atorgat per l'Associació de Bibliotecaris Valencians. També ha col·laborat en el volum Jordi Valor i Serra: de la Muntanya al mar amb el conte La llegenda de Mariola, i en el volum Tirant l'Infant amb el conte Tirant lo Blanc. Versió lliure de la història contada per als infants.

## Premis

* 1993 Premi Samaruc al millor llibre infantil, per Max i el Geni que feia dormir els nens

## Referències

* ↑ CATALANA, ASSOCIACIÓ D'ESCRIPTORS EN LLENGUA. «Trenta anys de literatura per a xiquets | ASSOCIACIÓ D'ESCRIPTORS EN LLENGUA CATALANA». www.escriptors.cat. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «Miró Bardisa, Anna» (en anglés). Worldcat.org. [Consulta: desembre 2016].
* ↑ Judith. «Bibliografía Alcoyana: Jordi Valor i Serra : de la muntanya al mar». Bibliografía Alcoyana, 25-08-2009. [Consulta: 10 desembre 2016].
* 1 2 «Veure autor». www.iifv.ua.es. Arxivat de l'original el 2016-12-21. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «Joanot Martorell». www.escriptors.cat. Arxivat de l'original el 2016-05-29. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «Lletres valencianes». Ceice.gva.es. [Consulta: desembre 2016].
# Anarchias longicaudis

Anarchias longicaudis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental central.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W.N. (ed.), 2001. Catalog of fishes. Updated database version of December 2001. Catalog databases as made available to FishBase in December 2001.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anna van Westerstee Beek

Anna Beek nascuda com Anna van Westerstee (25 novembre 1657, La Haia - posterior a l'octubre 1717, La Haia), va ser una editora holandesa de mapes.
La majoria dels mapes que va produir són urbans i de camps de batalla, els quals eran realitzats com a base per campanyes navals i moviments de tropa del terra. La Guerra de la Successió espanyola va començar al1701 i la majoria dels mapes que va vendre va ser en aquests moments excepcionals, ja que proporcionaven notícies sobre els esdeveniments en temps real.
Va casar-se amb l'editor i comerciant d'art Barent Beek al 1678, però després d'un matrimoni de 15 anys i tenint set nens junts, el seu cònjuge la va abandonar. Més tard es van divorciar i els tribunals locals li van donar a Anna Beek el control del negoci familiar. De llavors ençà, almenys des de 1697, va tornar a fer servir el seu cognom de soltera Van Waterstee. Algunes fonts de referència també consideren que va ser la gravadora d'alguns dels treballs que va publicar.
Trenta dels mapes produïts per Beek formen part de les col·leccions de Geografia i Mapes de la Biblioteca del Congrés dels EUA.

## Referències

* 1 2 Margreet van der Hut, Westerstee, Anna van (1657-na 1717) in Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland (en neerlandès)
* ↑ Beeck, Anna, and Gaspar De Baillieu. A collection of plans of fortifications and battles, -1709: Europe. [S.l.: s.n, 1709] Map. Retrieved from the Library of Congress, https://www.loc.gov/item/2008621715/. (Accessed March 22, 2018.)
* 1 2 The Map: Poltava, 1709, History Today, Volume 67 Issue 10 October 2017
* ↑ Van den Hoonaard, Will C. Map worlds: A history of women in cartography. Wilfrid Laurier Univ. Press, 2013.
* ↑ Osborn, Carlyn. «Anna Beek and the War of the Spanish Succession». Library of Congress. [Consulta: 22 març 2018].
# Arenigobius bifrenatus

Arenigobius bifrenatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del sud d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1930. Additions to the check-list of the fishes of New South Wales. (Núm. 3). Aust. Zool. v. 6 (pt 2). 117-123. 1 pl.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kner, R., 1865. Fische. Reise der österreichischen Fregatte "Novara" um die Erde in den Jahren 1857-1859, unter den Befehlen des Commodore B. von Wüllerstorf-Urbain. Wien. Zool. Theil. Fische Novara Exped. v. 1 (pt 2): 111-272, Pls. 6-11.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Arenigobius bifrenatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida. 992 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Mazumder, D., N. Saintilan i R.J. Williams, 2006. Fish assemblages in three tidal saltmarsh and mangrove flats in temperate NSW, Australia: a comparison based on species diversity and abundance Wetlands Ecology and Management 14:201-209.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Neira, F.J., A.G. Miskiewicz i T. Trnski, 1998. Larvae of temperate Australian fishes: laboratory guide for larval fish identification. University of Western Australia Press. 474 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Montejo de Arévalo

Montejo de Arévalo és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 322 | 308 | 277 | 262 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Montejo

Montejo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 251 | 241 | 227 | 229 |
# Anders Rasmussen Tjæreby

Anders Rasmussen Tjæreby fou un ciclista amateur danès, que es va especialitzar en la pista. Va guanyar una medalla de bronze al Campionat del món de Mig fons de 1897, per darrere de l'anglès Edward Gould i el francès Émile Ouzon.

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Annals de Connacht

Els Annals de Connacht, és una crònica medieval d'Irlanda. Les entrades cobreixen des de 1224 fins a 1544, i procedeixen d'un manuscrit compilat entre els segles XV i XVI i per almenys tres cronistes, tots ells possiblement del Clan Ó Duibhgeannáin.
La primera part s'inicia amb la mort del rei Cathal Crobdearg Ua Conchobair de Connacht; excepcionalment ric en detalls i molta informació sobre la vida quotidiana de Connacht durant el segle xiii fins a mitjan segle xiv, en particular enfocada a la família Ó Conchobhair i Burke. Les cites, malgrat tot, perden contingut especialment en el segle xvi. De tota manera, continua sent un document valuós sobre temes que d'una altra forma haguessin romàs desconeguts en la història de Connacht i Irlanda en general.
Comparant-lo amb els Annals de Clonmacnoise, es revela una font primària comuna per a ambdues obres, o potser una sigui una còpia parcial de l'altra.

## Vegeu també

* Annals irlandesos
* Crònica d'Irlanda

## Bibliografia

* Oxford Concise Companion to Irish Literature, Robert Welsh, 1996. ISBN 0-19-280080-9

## Enllaços externs

* Annals de Connaught (original)
* Annals de Conaught (trad. anglès)
# Antonio Sanabria

Antonio Sanabria Ayala (San Lorenzo, Paraguai, 4 de març de 1996) és un futbolista paraguaià. Juga de davanter i el seu equip actual és el Torino FC.
El 2014 va ser traspassat del FC Barcelona B a la US Sassuolo, vinculada a l'AS Roma, per desig del jugador.

## Referències

* ↑ «El Barça confirma el traspaso de Tonny Sanabria al Sassuolo» (en castellà). Mundo Deportivo, 29-01-2014. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Amenaza Sanabria». Marca. [Consulta: 20 agost 2016].
# Nadejda Tolokonnikova

Nadejda Tolokonnikova (Norilsk, 7 de novembre de 1989), tambe coneguda com Nadia Tolokno, és una activista política i música russa.
Membre del grup punk rus Pussy Riot, el 2012 va ser condemnada, juntament amb dues integrants més del grup, a dos anys de presó per “vandalisme” i “incitació a l'odi religiós” per cantar una cançó contra el president rus, Vladímir Putin, dins de la catedral del Crist Salvador de Moscou. Fou alliberada el 23 de desembre de 2013, al costat de Maria Aliójina, per la llei d'amnistia decretada amb motiu del vintè aniversari de la Constitució rusa.
El 2014, juntament amb Maria Aliokhina, va crear un portal de notícies dedicat a informar sobre temes i esdeveniments relacionats amb el sistema penal rus, MediaZona. Aquest portal està associat amb Zona Prava, la fundació d'Aliokhina i Tolokonnikova que promou els drets dels presos.

## Referències

* ↑ «"Estimo Rússia, però odio Putin"». Ara, 03-09-2012. [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «Les Pussy Riot més mediàtiques obren un portal sobre el sistema penitenciari rus». VilaWeb, 14-09-2014. [Consulta: 10 abril 2021].
# Assassinats a Bastia

Assassinats a Bastia (títol original en francès, Tensions sur le Cap Corse) és un telefilm francès del 2017 dirigit per Stéphanie Murat. S'ha doblat i subtitulat al català.
Es va rodar els mesos de setembre i octubre de 2016 al Cap Cors, principalment a Bastia i Canari. El primer títol considerat va ser Meurtres à Bastia.

## Referències

* ↑ «Tensions sur le Cap Corse - Télé 2 Semaines». Télé 2 semaines. [Consulta: 15 abril 2023]..
* ↑ «Assassinats a Bastia», 2017. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ « Amira Casar et Richard Bohringer en tournage pour un nouveau Meurtres à... », Télé Z, 18 octobre 2016.
# Assassinats a La Rochelle

Assassinats a La Rochelle és un telefilm francès dirigit per Étienne Dhaene, emès per primera vegada a Bèlgica, el 20 de setembre de 2015 a La Une, i a França el 14 de novembre a France 3. Forma part de la col·lecció Assassinats a.... S'ha doblat al català per TV3.
El rodatge va tenir lloc a la Charanta Marítima, concretament a Angoulins, Châtelaillon-Plage, Ròchafòrt i La Rochelle el març i abril de 2015.

## Sinopsi

A La Rochelle, el cadàver d'un home de negocis apareix a la torre de Sant Nicolau. L'home havia estat penjat i duia escrita la lletra a al front. Molt ràpidament, l'assassinat recorda la mort de monjos catòlics del segle xvii. El capità Raphaël Weiss s'encarrega de la investigació, però ha de col·laborar amb la comandant Justine Balmont, de la policia de Bordeus, la seva pròpia filla.

## Repartiment

* Philippe Caroit: capità Raphaël Weiss
* Dounia Coesens: comandant Justine Balmont
* Guillaume Denaiffe: tinent Théo Gosselin
* Lucie Jeanne: Adèle Fabian, la fiscal
* Valérie Kaprisky: Alexandra Larcher
* Smaïl Mekki: Marwan Brakimi
* Laurent Olmedo: Francis Morange
* Laurent Spielvogel: Monseigneur Vergel
* Jérémie Covillault: Père Charrier
* Frédéric Pellegeay: Philippe Jourdan
* Astrid Roos: Candice Larcher
* David Brécourt: Antoine Morange
* Katherine Erhardy: Suzanne Haudebourg
* Cyril Aubin: Daniel Jourdan
* Sébastien Blanc: empleat de la torre
* Pierre Renverseau: propietari del bar

## Referències

* ↑ Marie-Sylvie Maufus. «Meurtres à La Rochelle», 20-09-2015. [Consulta: 26 décembre 2016]. Arxivat 2016-12-26 a Wayback Machine..
* ↑ Amandine Bourgoin. «Les confidences de Dounia Coesens», 14-11-2015. [Consulta: 26 décembre 2016]..
* ↑ «Assassinats a La Rochelle». ésAdir. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ Remerciements à la fin du téléfilm.
* ↑ Alexandre Raveleau. «Dounia Coesens (Plus belle la vie) et Philippe Caroit tournent Meurtres à La Rochelle». TouteLaTele, 10-03-2015. [Consulta: 26 décembre 2016]..
* ↑ Cécile Morana. «Dounia Coesens : dans les coulisses du tournage de Meurtres à La Rochelle pour France 3». Télé Star, 10 avril 2015. [Consulta: 26 décembre 2016]..
# Assassinats a l'illa

Assassinats a l'illa (original en francès: Meurtres à l'île d'Yeu) és un telefilm francès realitzat per François Guérin i emès l'any 2015 a France 3. Forma part de la col·lecció Assassinats a... Ha estat doblada al català.

## Argument

Anant en vaixell a l'illa de Yeu, en Vendée, Isabelle Bonnefoy, navegadora, i el seu fill Noé, descobreixen, després d'haver interceptat un senyal d'urgència, un cadàver decapitat.

## Repartiment

* Anne Richard: Isabelle Bonnefoy
* Bernard Yerlès: Nicolas Lemeur
* Sébastien Capgras: Noé Bonnefoy
* Fabienne Périneau: Sabine
* Bernadette El Saché: Antoinette
* Martin Pautard: Adjudant Henri Garret
* Garance Mazureck: Anaïs Kerbrat

## Al voltant de la pel·lícula

El rodatge es va realitzar a l'illa de Yeu, en particular amb les tripulacions de la société nationale de sauvetage en mer (SNSM), i als seus voltants. La pel·lícula fa referència a la llegenda del gargourita o de la bruixa d'Oya. Prové d'un fet real, durant l'enfonsament del vaixell espanyol, la Maria Isabella, el juny de 1692. Els nàufrags van portar la plaga a l'illa del poble de Chauvitelières. La audiència de la pel·lícula a França va ser de 3,91 millions de telespectadors(primera difusió) (16.9 % de audiència).

## Referències

* ↑ «Marie Isabella». Wreck site. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ Alexandre Raveleau. «Meurtres à l'île d'Yeu : succès d'audience pour Anne Richard et France 3». toutelatele.com, 08-03-2015. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Antonio Toledo Munuera

Antonio Toledo Munuera (1947) és un extaekwondista i directiu esportiu.
Al tretze anys es va iniciar al món de l'esport practicant el ciclisme i la gimnàstica i a setze va començar, paral·lelament, a practicar les arts marcials, competint en judo, jujutsu, karate i taekwondo. L'any 1976 va participar en el primer Campionat d'Europa de taekwondo disputat a Barcelona, però una lesió li va impedir continuar, i poc després es va retirar de la competició. Va començar la docència l'any 1969 fundant el primer club de judo d'Olesa de Montserrat i donant classes durant tres anys. El 1970 va obrir el seu propi club de taekwondo, el Toledo Dong Yang de Sabadell, amb el qual va guanyar diversos Campionats de Catalunya per equips. També va guanyar les dues úniques convocatòries del Campionat d'Espanya per clubs a Cartagena. Així mateix, el Toledo Don Yang va ser campió de Catalunya en tècnica i pumse infantil i adult. Del seu club han sortit campions d'Espanya, d'Europa i del món, tant de tècnica com de competició, i s'hi han format desenes de cinturons negres i mestres de taekwondo. Cinturó negre novè dan, fou el primer i únic mestre de l'estat espanyol que aconseguí la màxima categoria del taekwondo. Fou seleccionador català i espanyol fins que el 1989 ocupà la presidència de la Federació Catalana de Taekwondo. És àrbitre de categoria internacional. Rebé la medalla d'or (2010) al mèrit esportiu de la federació espanyola.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Argentan

Argentan és una ciutat de França, situada al departament de l'Orne a la regió de Normandia.
# Argentaria

Argentaria va ser una entitat bancària pública espanyola fundada al maig de 1991. Va ser promoguda pel govern de Felipe González, que va voler crear un holding públic que agrupés les entitats llavors en mans de l'estat. Així va néixer la Corporació Bancària d'Espanya, que de seguida va canviar el seu nom, per motius desconeguts, a Argentaria, i que agrupava als bancs públics:
* Banco Exterior de España
* Caja Postal de Ahorros
* Banco Hipotecario de España
* Banco de Crédito Local
* Banco de Crédito Agrícola
* Banco de Alicante
Fou presidida per Francisco Luzón que posteriorment fou substituït per Francisco González.
Va ser progressivament privatitzada entre 1993 i 1998 fins que el 19 d'octubre de 1999, es va fusionar amb el Banco Bilbao Vizcaya (BBV) i altres entitats menors que pertanyien al grup (com el Banc d'Alacant, el Banco del Comercio o la Banca Catalana), donant origen a l'actual Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA). Després de la fusió, Emilio Ybarra Churruca (BBV) i Francisco González (Argentaria), es van convertir en copresidents de la nova entitat.

## Referències

* ↑ Pedro Luis Uriarte. Historia del BBVA. Revista Internacional de Estudios Vascos, 2000, p.63-70. Arxivat 2012-06-17 a Wayback Machine.
* ↑ «BBVA, las siglas del éxito».
# Raspa

La raspa és una eina de fusteria usada per perfilar la fusta. Consisteix d'una espiga o punta que s'insereix en un mànec, i una barra llarga d'acer estriada. La barra s'assembla a la d'una llima, excepte que té la superfície guarnida de dents triangulars o còniques, més sortints que les estries de la llima pròpiament dita, i serveix per a rebaixar o allisar fusta, os, banya, etc., mentre que la llima té més aplicació per als metalls. Són útils per eliminar amb rapidesa la fusta sortint de les superfícies corbes. Hi ha diversos tipus i formes com la semi-circular, la rodona i la plana.

## La raspa eina agrícola

La raspa, arpeta o pinta és també una eina en forma de pinta de mà, corbada i amb un petit mànec, usada per collir les olives. El procediment consisteix a agafar una branca carregada d'olives, col·locar la raspa en una punta i atreure-la per tal de fer caure les olives damunt de la borrassa.

## Referències

* ↑ Eduard Inglada, Alonso Pallí, Francisco Fernández, "Fitxes de les eines de l'aula de Tecnologia de l'ESO", Direcció General d'Ordenació Educativa, Generalitat de Catalunya
* ↑ Grup de recerca pedagògica de Tàrrega. Institut de Ciències de l'Educació de la Universitat Autònoma de Barcelona. Les nostres contrades.
# Sanatori de Villablanca

El Mas del Plana o Sanatori de Villablanca és una masia a la partida de la Vinadera, al sud-est de la ciutat de Reus (Baix Camp), entre l'actual autovia de Bellissens i el camí dels Morts, al sud del Mas d'Espasa i vora els Masos del Larrard Nou i Larrard Vell. Se l'havia conegut també com a Mas de l'Aixemús i mas del Bessó al segle xix.
Cap al 1920, el filantrop reusenc Evarist Fàbregas reformà una antiga masia del segle xviii per a convertir-la en una residència senyorial al camp. L'edifici està format per un cos principal de planta rectangular, de planta baixa i dos pisos, i de dos cossos laterals de planta baixa perpendiculars al primer. Les façanes, totes blanques, estan decorades amb esgrafiats blaus que figuren garlandes i motius decoratius arquitectònics, que emmarquen les obertures, realitzats amb una estricta simetria. A la façana principal, on s'hi obren vuit balcons, hi ha un rellotge de sol també esgrafiat en blau, coronat per l'escut de Catalunya. Els dissenys de la decoració de les façanes i els esgrafiats són de Josep Rocarol, pintor i escenògraf, que ja havia treballat per Fàbregas en la decoració del Centre de Lectura de Reus, del Teatre Romea i al Banc de Catalunya a Barcelona.
Sobre la barana de la coberta hi ha una sèrie de copes decoratives de gran format. Als angles de la façana hi ha dues petites tribunes en forma de prisma octogonal amb coberta piramidal de revestiment ceràmic. Les finestres de la façana són de grans proporcions. L'edifici té trets d'arquitectura noucentista lligada a l'arquitectura barroca popular, per això incorpora un penell amb una campana, sobre una estructura de ferro forjat, i un rellotge de sol.
Per iniciativa del doctor Lartigau, de Tarragona, gendre d'Evarist Fàbregas, el Mas del Plana es transformà en hospital psiquiàtric Villablanca, que més endavant s'incorporà al Grup Pere Mata. L'edifici es va usar com a habitatge d'interns i residència de la comunitat de les monges que se n'ocupaven. Actualment està fora d'ús, ja que els serveis d'assistència se situen en edificis de nova construcció a l'entorn del Mas.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 443. ISBN 8486387655.
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura noucentista de Reus". A: Arquitectura noucentista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 102-103. ISBN 8493315176

## Enllaços externs

* Villablanca Serveis Assistencials