OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sandpoint

Sandpoint és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 6.835 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sandpoint tenia 6.835 habitants, 2.873 habitatges, i 1.680 famílies. La densitat de població era de 676,7 habitants/km².
Dels 2.873 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,5% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 41,5% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.461 $ i la renda mediana per família de 41.596 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.533 $ mentre que les dones 20.795 $. La renda per capita de la població era de 20.643 $. Aproximadament el 14,9% de les famílies i el 18% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sandpoint». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sandpoint». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Yukio Tsuda

Yukio Tsuda (Kōbe, Prefectura de Hyōgo, 15 d'agost de 1917 - 17 d'abril de 1979) fou un futbolista japonès que disputà quatre partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Villanueva de San Mancio

Villanueva de San Mancio és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 97 | 99 | 119 | 125 |
# Karin III ibn Xahriyar Nadjm al-Dawla

Karin III ibn Shahriyar Nadjm al-Dawla fou ispahbad bawàndida del Tabaristan.
Era fill de Shahriyar V ibn Karin Husam al-Dawla. El 1106 el sultà seljúcida Muhammad ibn Malik Shah va decidir posar fi al desafiament ismaïlita, i la fortalesa de la secta a Shahdiz al Tabaristan fou assetjada i es va rendir finalment després d'un any de setge (1107); Muhammad va ordenar als bawàndides participar en la campanya contra els ismaïlites, però Husam al-Dawla va refusar i el sultà va enviar un exèrcit de càstig dirigir pel seu amir Ak Sunkur al-Bukhari que va assetjar Sari però fou derrotat en una sortida inesperada del fill de l'ishpabad i hereu presumpte Karin (III) ibn Shariyar Nadjm al-Dawla. Llavors el sultà va enviar una carta conciliatòria, on demanava l'enviament d'un dels fills de l'ispahbad com a ostatge a Esfahan. Fou enviat el fill Ali ibn Shahriyar Ala al-Dawla que va impressionar molt favorablement al sultà que li va oferir la mà de la seva germana; Ali però va recomanar concedir aquest honor al seu germà i hereu Karin (III). Així es va fer i després de l'enllaç (a Isfahan) Karin III va retornar a Sari on es va considerar sobirà i va menysprear al seu pare (vers 1111) però al cap d'un temps, quan el pare es va posar malalt, Karin (III) el va cridar a Sari i va demanar perdó i el va restablir en tots els seus drets. Karin però va seguir exercint funcions de govern i no es va mostrar gaire dòcil amb Ak Sunkur, atabeg del príncep seljúcida Djalal al-Din Ahmad, fill del sultà, que tenia la seu del seu govern a Rayy, i aquest va decidir emliminar-lo i va oferir un exèrcit a Ali Ala al-Dawla per enderrocar al seu germà, però el pare comú, Shahriyar V ibn Karin Husam al-Dawla, va aconseguir la retirada d'Ali (vers 1112).
No obstant el conflicte va continuar i Karin (III) es va queixar al sultà Muhammad ibn Malik Shah sobre el seu germà Ala al-Dawla. Vers el 1113/1114 Husam al Dawla va aprofitar unes circumstàncies favorables per ocupar Gurgan i es trobava a Tomisa o Tamisha quan es va posar malalt i va morir (1113/1114).
Karin III va pujar llavors al tron de ple dret i va fer empresonar als principals col·laboradors del seu difunt pare, que eren segurament els millors i més capacitats. Sobtadament el 1116 es va posar malalt i va morir després d'assegurar la successió al seu fill Rustam IV ibn Karin a favor del qual havia fet fer el jurament a la noblesa i als caps.
# Sòl de Riu

Sòl de Riu és el nom que rep la desembocadura del riu de la Sénia, on es troben la costa de Catalunya i el País Valencià. Els municipis que hi termenegen són Alcanar (a la partida de la Martorella i prop de les Cases d'Alcanar) a la riba nord, i Vinaròs a la riba sud.
Pel vessant nord, a la Costa Daurada, el seu mirador és perfectament accessible en cotxe i el vessant sud, a la Costa dels Tarongers, ho és amb bicicleta. El pont més proper és part de la N-340.
El seu nom, sòl de riu, també es pot aplicar genèricament al curs baix de qualsevol riu prop de la seva desembocadura.

## Referències

* ↑ Vegeu "sòl de riu", sota l'entrada per "sòl", al Diccionari Alcover-Moll o Català-Valencià-Balear.

## Vegeu també

* Riu de la Sénia
* Desembocadura
* Alcanar
* Vinaròs

## Enllaços externs

* "El jardí de Sòl de Riu" Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine., a la plana de turisme de la Província de Castelló. (castellà)
* "Platja de Sòl de Riu" Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine., a la plana "Viu l'Ebre", turisme de les Terres de l'Ebre
# Gran bover suís

El Gran bover suís (The Greater Swiss Mountain Dog en anglès i Grosser Schweizer Sennenhund en alemany) és una raça de gos bover i la més gran del tipus tradicional dels Sennenhunds suïssos, que inclou quatre races regionals.
El nom Sennenhund fa referència a la població Senn, lleters i ramaders dels Alps suïssos.

## Descripció

El Gran bover suís és un gos gran, musculós i amb un mantell tricolor. Els mascles solen pesar entre 49,9 kg i 63,5 kg i les femelles entre 40 kg i 54 kg. La seva alçada és del voltant de 66 a 74 cm pels mascles i de 65 a 70 cm per les femelles. La ràtio llarg/alt és del voltant de 10 a 9.
La part superior del dors, les orelles, la cua i les potes és majoritàriament negre.

## Les quatre races de Sennenhund

Les quatre races de Sennenhund, amb el seu nom originari, seguit del nom en anglès més comú són:
* Grosser Schweizer Sennenhund, Greater Swiss Mountain Dog. Gran bover suís
* Berner Sennenhund, Bernese Mountain Dog. Gos de muntanya de Berna
* Appenzeller Sennenhund, Appenzeller
* Entlebuch Sennenhund, Entlebuch Mountain Dog. Gos de muntanya d'Entlebuch.

## Races similars

La raça Santbernat va ser la primera a estar documentada i diferenciada d'altres gossos de gran mida a la regió. Excepte pel color i la documentació històrica, el Santbernat és molt similar als Sennenhunds més grans i comparteix història.
Els documents oficials de l'hospici de Sant Bernat són del 1707, amb pintures i dibuixos del gos fins i tot anteriors. Aquesta raça va ser la primera inclosa en el Swiss Stud Book el 1884 i l'estàndard va ser aprovat el 1887. El Sennenhund no comença a dividir-se formalment en races fins al 1908.
Un altre gos similar en història i forma és el Rottweiler alemany i ha de ser referenciat aquí.

## Temperament

Com tots els grans, són gossos de treball molt actius; aquesta raça hauria de socialitzar-se des del naixement amb altres gossos i humans i han de tenir una activitat regular i un entrenament continu si es pretén mantenir com a mascota. El Bover suís té generalment bon temperament i és un gos familiar.

## Enllaços externs

* Fotos històriques del Bover suís. Arxivat 2009-02-26 a Wayback Machine. Museu d'història natural de Berna
* genètica Arxivat 2016-12-12 a Wayback Machine.
* Enllaços DMOZ sobre el Bover suís
# Safareig públic (la Selva de Mar)

El Safareig públic és una obra de la Selva de Mar (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, situat al sud del nucli urbà de la Selva de Mar, a la riba esquerra de la riera de la Selva i relativament proper a la Font Mollor i a la Font dels Lledoners.

## Descripció

És un safareig públic de planta en forma de "L", format per dos dipòsits de planta rectangular i construït amb pedres sense treballar lligades amb ciment. Està arrebossat i amb els pedrissos de lloses. Els dipòsits s'estructuren a dos nivells, un de superior descobert, on raja l'aigua per un canaló. Des d'aquest, l'aigua cau al safareig gran. L'aigua sobrant va a parar a la riera per un petit rec. Per protegir el safareig dels esllavissaments del marge s'hi construí una llarga paret de traçat lleugerament el·líptic, bastida amb rebles lligats amb morter i acabada en esquena d'ase.

## Història

El safareig actual "fou construït l'any 1926 essent alcalde Pere Coromines… Va costar, segons acta, 847,90 pessetes." (J.Quintana, op.cit.). Prop del safareig, vora el camí de "sota el Marge" i la riera, es veuen restes d'un grup de basses per amarar calç.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Safareig públic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Xumíkhino

Xumíkhino - Шумихино (rus) - és un poble de l'óblast de Smolensk, a Rússia, que el 2007 tenia quatre habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Смоленская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Vinici

Vinici és el nom dels següents personatges:
* Luci Vinici, tribú de la plebs el 51 aC
* Marc Vinici (governador), comandant a Germània el 25 aC i l'any 2
* Publi Vinici, cònsol l'any 2
* Marc Vinici (cònsol), cònsol l'any 30
* Vinici (conspirador) (Vinicius) fou un conspirador romà contra Neró; la conspiració fou detectada i aplanada a Beneventum.
* Tit Vinici Julià (Titus Vinicius Julianus) fou cònsol sufecte amb Titus (any 80)
# Kazu Naoki

Kazu Naoki (japonès: 直木和) (Japó, 23 de març de 1918 - Japó, 1945) fou un futbolista japonès que disputà un partit amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Lambert Alonso i Torres

Lambert Alonso i Torres (Godella, Horta Nord, 18 de setembre de 1863 - 19 de febrer de 1929) va ser un tenor i pintor del País Valencià.
Va rebre la seva formació musical a València i a Roma amb el baríton Antonio Cotogni. A la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles va estudiar pintura; hi fou deixeble d'Ignasi Pinazo Camarlench. Va treballar com a catedràtic de cant al Conservatori Superior de Música de València, a més a més de presidir la secció de música de l'associació Lo Rat Penat.

## Músic

Des de ben jove va formar part del cor del Col·legi del Patriarca (va guanyar el 1872 la plaça per oposició). Va substituir Julián Gayarre en el Teatro Real de Madrid. Va estrenar l'òpera El fantasma de Salvador Giner. En l'Exposició Regional Valenciana del 1909 va estrenar l'Himne de l'Exposició davant del rei Alfonso XIII. Va compondre una sèrie d'obres musicals, com per exemple In Te, Domine, speravit, a més a més d'obres d'estudi, com les seves Lecciones de canto.

## Pintor

Deixeble d'Ignasi Pinazo i Camarlench, que va influir fortament en el seu estil, entre les seves obres destaquen La viuda del Héroe (obra pintada per a l’Exposición Nacional de Pinturas de Madrid), El primer pantalón (avui dia propietat de l'estat espanyol, i ubicat a la Biblioteca Nacional d'Espanya), Interior hogareño i Un nuevo Narciso. També va pintar un retrat d'Alfonso XIII. L'Ajuntament de Godella conserva l'obra Perlas del campo. També hi ha obres seves al Museo de Arte Moderno de Madrid.

## Referències

* 1 2 «Lambert Alonso i Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 GRAN ENCICLOPEDIA de la Comunidad Valenciana, pàgina 330.
* ↑ «Alonso Torres, Lamberto». Museo Nacional del Prado. [Consulta: 13 febrer 2009].
* 1 2 Brines, Rafael. «El tenor Alonso estrenó el himno regional». Diari Levante. Editorial Prensa Ibérica. [Consulta: 13 febrer 2009].
* 1 2 «LAMBERTO ALONSO Y TORRES». Biblioteca Municipal de Godella. [Consulta: 13 febrer 2009].

## Bibliografia

* cerdà, Manuel (coordinador). GRAN ENCICLOPEDIA de la Comunidad Valenciana (en castellà). València: Editorial Prensa Valenciana, 2005, p. 330. ISBN 84-87502-48-2.
# Gran campana

La Gran campana és una escultura d'Antoni Tàpies situada al Racó del Campanar de Sabadell. Elaborada el 1994 amb coure i aliatge de ferro, estany, plom, zinc i níquel, fa 1,8 x 2,4 x 1,37 m. Descansa directament sobre la peanya de formigó, sense cap altre element de sustentació La va realitzar la Foneria Barberí d'Olot per encàrrec de l'Ajuntament de Sabadell. És la tercera escultura pública firmada per Tàpies fora de Barcelona ciutat i Sankt Gallen (Suïssa).
Presenta un tall en què hi ha inserits dos marcs entrecreuats, formant una mena de creu grega de gran rellevància volumètrica. Inclou símbols com una creu en aspa i una inscripció capgirada en què es pot llegir, en autògrafs realitzats amb pintura blanca, “DE SONERE EMISIO”; hi ha ratllades la “R” i la “E” consecutives. Aquesta locució llatina al·ludeix al títol d'un llibre català del s. XVI que recollia les instruccions per fer convocatòries amb campanes. L'artista va voler que la campana perdés les seves connotacions religioses i l'elevà a símbol per considerar-la abric, aixopluc i recer en tenir en compte la seva utilització quan es feia cridar la població alertant-la del perill.

## Referències

* 1 2 «Antoni Tàpies. Gran campana - Museus Municipals - Ajuntament de Sabadell». [Consulta: 10 agost 2020].
# Safareig públic Santa Esperança

El Safareig públic Santa Esperança és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local. Se situa just al costat del torrent de Santa Esperança i és degut a això que adopta aquest nom. El torrent seguirà el traçat que marquen els actuals carrers de Granollers i de Marqués.

## Descripció

És un edifici de planta baixa. Presenta les típiques característiques arquitectòniques i tipològiques de safareig. L'estructura és de murs de càrrega, pilars de formigó i forjat unidireccional de bigues i biguetes de formigó. La coberta està formada per peces de ceràmica recolzades a les bigues, possiblement amb un acabat impermeable. És d'una vessant, amb un pendent molt suau cap a l'interior, caient l'aigua a la pica del safareig.
El safareig públic està voltat per una tanca formada per un mur d'obra arrebossat, bastant deteriorat. En la part del tancament que dona a la riera hi ha una sèrie d'obertures que donen lluminositat i transparència al recinte. A l'altra banda s'ha aprofitat el tancament de l'edifici veí, format per un mur de maçoneria, al qual s'ha adossat la pica del safareig. En el recinte tancat s'accedeix, per dues portes, situades en cadascun dels extrems, una que dona a la plaça del darrere de l'església (Plaça de Pau Surell) i que accedeix per unes escales, i l'altra que està al final del carrer del Marquès i que està a peu pla.
És important pel seu valor històric i com a testimoni de la tipologia d'edificis d'aquest tipus d'equipament urbà de serveis com són els safareigs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Safareig públic Santa Esperança». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Zhang Zeduan

Zhang Zeduan (xinès simplificat: 张择端; xinès tradicional: 張擇端; pinyin: Zhāng Zéduān) fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Song del Nord. Era oriünd de Dongwu, actualment Zhucheng, província de Shandong. Nascut l'any 1085 i mort el 1145.
El que s'ha pogut saber de la vida de l'artista, es deu en gran part gràcies a un escrit, l'autor del qual va ser Zhang Zhu. Va anar a viure a la capital del país per poder completar els estudis. Sembla que va arribar a ser un pintor de la cort.
La seva obra artística està relacionada amb l'estil conegut com a shan shui. La producció artística de Zhang té un gran interès històric i sociològic perquè mostra la vida a la Xina en el segle xii; hi són presents mercats, carros, camins, séquies, ponts, vaixells, etc. Amb el canvi de dinastia que va viure, mostrà certa intenció crítica amb la nova situació. La seva pintura més famosa és Al llarg del riu durant el Festival Qingmng, que va arribar a ser molt famosa en tota Xina i de la qual es va fer una nova versió al segle xviii durant el període Qing. Aquesta pintura va ser una de les preferides del darrer emperador Puyi, que se la va endur a Manxukuo.

## Bibliografia

* Pintura china tradicional: historia cantada en poemas sin voz de Jiayi Zhuang i Chongzheng Nie. Chinese International Press, Pàgs. 48-49, 56-57.

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts6654.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://www.weifang.gov.cn/WWWZ/EN/FSWHEN/WFMREN/201104/t20110405_440805.htm Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine.
# Klenovi

Klenovi (en rus: Кленовый) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 543 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# Séwé Football Club

El Séwé Football Club (antigament Séwé Sport de San-Pédro, o Séwé Sport) és un club de futbol ivorià de la ciutat de San-Pédro. Adoptà l'actual nom el març de 2017.

## Palmarès

* Lliga ivoriana de futbol:
** 2012, 2013, 2014
* Copa ivoriana de futbol:
** 2016
* Copa Houphouët-Boigny:
** 2005, 2012, 2013, 2014

## Referències

* ↑ «Fédération Ivoirienne de Football». Arxivat de l'original el 2013-08-26. [Consulta: 26 juny 2018].
* ↑ «Footballzz.co.uk». Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 26 juny 2018].
* ↑ «ligue1-ci.com». Arxivat de l'original el 2018-06-26. [Consulta: 26 juny 2018].
* ↑ Séwé Sport San Pedro at National-Football-Teams.com
* ↑ «Ivory Coast - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Ivory Coast - List of cup finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Ivory Coast - List of supercup finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Kyselica

Kyselica és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1205.
# Sant Cristòfol de Freixinet

Sant Cristòfol de Freixinet és l'església parroquial del nucli de Freixinet que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Riner (Solsonès).

## Descripció

Església neoclàssica rural, de planta rectangular d'una sola nau i orientada a l'est. Hi ha una petita construcció adossada a la cara sud, per tal d'obrir una capella a l'interior de l'església.
La porta, a la cara sud, és allindada i està flanquejada per dos pilastres motllurades que sustenten un entaulament amb frontó triangular; dintre del frontó hi ha una fornícula amb la imatge de Sant Cristòfol. Al damunt de la portalada hi ha un petit rosetó i corona la façana un campanar d'espadanya de dos ulls. La porta té la data de 1698. Al davant de l'església hi ha tres esgraons de pedra picada. El parament és de carreus tallats i col·locat en filades.
Al costat de l'església hi ha la rectoria, construïda l'any 1866.

### Notícies històriques

L'església de Freixenet és sufragània de la parròquia de Riner. El senyoriu de Freixenet havia estat de la família de Pinós. Ramon de Pinós el va vendre l'any 1408 a Sant Vicenç de Cardona.

## Referències

* 1 2 «Sant Cristòfol de Freixinet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Solsonès
# Virtualització de xarxa

En informàtica, la virtualització de xarxa és el procés de combinar els recursos de la xarxa de maquinari i programari i la funcionalitat de la xarxa en una única entitat administrativa basada en programari, una xarxa virtual . La virtualització de xarxa implica la virtualització de plataformes, sovint combinada amb la virtualització de recursos.
La virtualització de xarxa es classifica com a virtualització externa, que combina moltes xarxes o parts de xarxes en una unitat virtual, o virtualització interna, proporcionant una funcionalitat semblant a la xarxa als contenidors de programari en un sol servidor de xarxa. A les proves de programari, els desenvolupadors de programari utilitzen la virtualització de xarxa per provar el programari que està en desenvolupament en una simulació dels entorns de xarxa en els quals està previst que funcioni el programari. Com a component de l'enginyeria de rendiment d'aplicacions, la virtualització de xarxa permet als desenvolupadors emular connexions entre aplicacions, serveis, dependències i usuaris finals en un entorn de prova sense haver de provar físicament el programari en tot el maquinari o programari del sistema possible. La validesa de la prova depèn de la precisió de la virtualització de la xarxa en l'emulació de maquinari i sistemes operatius reals.
Components Diversos proveïdors d'equips i programari ofereixen virtualització de xarxa combinant qualsevol dels següents:
* Maquinari de xarxa, com ara commutadors i adaptadors de xarxa, també conegut com a targetes d'interfície de xarxa (NIC)
* Elements de xarxa, com ara tallafocs i equilibradors de càrrega
* Xarxes, com ara LAN virtuals (VLAN) i contenidors com ara màquines virtuals (VM)
* Dispositius d'emmagatzematge en xarxa
* Elements de xarxa màquina a màquina, com ara dispositius de telecomunicacions
* Elements mòbils de xarxa, com ara ordinadors portàtils, tauletes i telèfons intel·ligents
* Mitjans de xarxa, com ara Ethernet i Fibre Channel

## Referències

* ↑ «What is network virtualization?» (en anglès). https://www.redhat.com.+[Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «What is network virtualization?» (en anglès). https://www.vmware.com.+[Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «What is Network Virtualization? Everything You Need to Know» (en anglès). https://www.techtarget.com.+[Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ Sabeesh. «What is Network Virtualization?» (en anglès). https://www.arista.com,+07-01-2022.+[Consulta: 10 juliol 2023].
# José Vidal (futbolista)

José Vidal (15 de desembre de 1896 - 3 de juliol de 1974) fou un futbolista internacional uruguaià, medallista olímpic el 1924.

## Biografia

Vidal va jugar al Belgrano de Montevideo durant la major part de la seva època professional. Amb la selecció de futbol de l'Uruguai va jugar 7 partits, entre 1923 i 1924. Va marcar un gol i va obtenir importants victòries al Campionat Sud-americà de 1923 i, més endavant, als Jocs Olímpics d'estiu de 1924.

## Referències

* ↑ Uruguay - Record International Players (anglès)

## Enllaços externs

* Perfil de Vidal a la base de dades dels Jocs Olímpics d'estiu (anglès)