OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Toixó porcí de Sumatra

El toixó porcí de Sumatra (Arctonyx hoevenii) és una espècie de mamífer de la família dels mustèlids. És l'espècie més petita i fosca del gènere Arctonyx. És endèmic de les muntanyes Barisan, a Sumatra. Originalment fou descrit com a edentat per equivocació.

## Referències

* ↑ Holden, J., Helgen, K., Shepherd, C. & McCarthy, J. 2016. Arctonyx hoevenii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2016: e.T70205771A70205927. Consulta 3 d'octubre 2019. (anglès)
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Tojolabals

Els tojolabals són una ètnia de llengua i cultura maia. Es diuen a si mateixos Tojolwinik'otik, "homes legítims o veritables". El seu idioma, el tojolabal, ve de les arrels tojol "legítim" i ab'al "paraula".

## Localització

Els tojolabals viuen a l'estat de Chiapas, principalment al municipi de las Margaritas (Chiapas), però també hi ha altres nuclis als municipis d'Altamirano, Comitán, Independència i La Trinitaria. Segons el cens de 2000 eren 54.505 individus.

## Història

Segons les seves llegendes la seva terra d'origen era als Cuchumatanes de Guatemala. Després de la conquesta espanyola de Chiapas en el segle XVI el seu territori fou entregat en feu als dominics i es dedicaren a l'agricultura. Durant els segles XIX i XX protagonitzaren diversos enfrontaments amb les autoritats per la possessió de la terra.

## Referències

* ↑ Censo Comisión nacional para el desarrollo de los pueblos indígenas

## Enllaços externs

* Monografia dels tojolabals Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Trichogaster lalius

El Thrichogaster lalius, comunament anomenat Colisa laila o gurami nan, és un peix de color blau gairebé transparent, amb ratlles verticals d'un color entre vermell i ataronjat fosc.

## Hàbitat i distribució geogràfica

El gurami nan prové del sud d'Àsia, és originari del Pakistan, Índia i Bangladesh. No obstant això, s'ha distribuït àmpliament fora de la seva àrea natural. Aquest peix habita en rierols lents, rierols, i llacs amb abundant vegetació.

## Morfologia

Com el seu nom indica, aquest és un gurami petit: en la maduresa, arribarà una grandària mitjana de 4 a 5 centímetres, encara que alguns individus poden créixer fins a 8 cm. En el seu entorn natural, els guramis nans mascle tenen ratlles diagonals de color blau i vermell, les femelles tenen un color platejat. Contenen cèl·lules sensibles al tacte en les seves aletes pèlviques en forma de fils. Els guramis nans que es venen en botigues de peixos poden ser també de colors llisos.

### Variacions cromàtiques

Els criadors d'aquesta espècie han creat diferents varietats de colors, variant colors entre graus de vermell i blau. La varietat vermell neó té una coloració de vermell brillant al seu cos mentre que la var. blau neó és pràcticament sencera de color blau brillant. La varietat més vermellosa pot ser confosa amb la varietat vermella de l'espècie Trichogaster chuna.
* Flama vermella
* Vermell neó
* Blau neó
* Blau

## Reproducció

El mascle construeix un niu de bombolles flotant en què la femella pon els ous. A diferència d'altres nius de bombolles, els mascles incorporen trossos de plantes, branques i altres restes que pugui trobar. El mascle protegeix els ous i els alevins. En 12-24 hores, les cries sortiran de l'ou i continuaran desenvolupant-se dins de la protecció del niu. Després de tres dies, ja estan prou desenvolupats per nedar lliurement i deixar el niu. Quan els alevins són de 2-3 dies d'edat s'ha de treure al mascle, ja que pot menjar-se les cries a causa de l'estrès. Les femelles posen fins a 600 ous, però tendeixen a ser pocs els que sobreviuen (en aquest cas els més febles i els més tardans es perden, els ous més sans i els alevins més forts tendeixen a viure més temps).

## Referències

* 1 2 Sanford, Gina. Aquarium Owner's Guide. New York: DK Publishing.
# El Pedró (Sant Climent de Llobregat)

El Pedró és una muntanya de 194 metres que es troba al municipi de Sant Climent de Llobregat, a la comarca del Baix Llobregat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Pedró (Granera)

El Pedró és una muntanya de 846 metres que es troba en el terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès. És en el Serrat del Pedró, al sud-est de la Serra de Granera. És a migdia de la Roca de l'Àliga i al sud-est del Castellar.
# Curmont

Curmont és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 16 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Curmont era de 16 persones. Hi havia 8 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols) i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 9 habitatges, 7 eren l'habitatge principal de la família i 2 eren segones residències. Tots els 9 habitatges eren cases. Tots els 7 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 3 tenien quatre cambres i 4 en tenien cinc o més. 7 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 5 habitatges hi havia un automòbil i a 2 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Curmont el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 10 persones, 7 eren actives i 3 eren inactives. De les 7 persones actives 5 estaven ocupades (3 homes i 2 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 3 persones inactives 2 estaven jubilades i 1 estava estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de transport.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Curmont a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Curmont a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Joan Coll (organista)

Joan Coll (? – 1607) fou un clergue i organista català.
A partir de l'any 1586, fou el primer organista que apareix consignat de forma regular en la nòmina dels organistes de la basílica de Santa Maria d'Igualada. Tenim constància d'un rebut del 13 de febrer de l'any 1586, que acreditava la seva vinculació amb l'orgue de l'església parroquial durant els anys 1585 – 1586.
Entre els anys 1586 i 1590, compartí de forma alternada amb Andreu Bessier en l'exercici de l'organistia de la basílica igualadina. En un rebut de l'agost de 1591 hi apareix «mº Joan Coll prevere y organiste de dita vila de x ll en paga y porrata de sa conducta de organiste en lo any present». El 15 de juliol de 1593, va rebre tots els deutes que tenia pendents des de 1585; sembla que Coll va marxar a causa d'aquest incompliment i devia retornar amb el compromís d'obtenir aquesta satisfacció per part dels consellers.
Gràcies a un llistat de préstec que el Consell de la Vila feia d'ordi, blat i palla als seus vilatans, sabem que «Mº Joan Coll organiste» residia a Igualada el 1585; en canvi, no figurava en el “Memorial dels habitants en la vila de Agualada repartits en denes” de 1594. Entre els anys 1593 i 1606, va exercici l'organistia amb regularitat, cobrant el sou en dues partides de «mitja anyada» de 8 lliures 2 sous i 6 diners, cadascuna. Sabem que l'any 1590 va ser el responsable de fer cantar el «miserere a cant d'orgue y salmejat» en la processó que conduí la sagrada imatge de la capella del Roser al temple de Santa Maria.
Joan Coll va traspassar el 26 d'abril de 1607 i fou enterrat «[...] en dita parroquial mon. Joan Coll prevere beneficiat y organista de la present església […]»

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Josep Maria Gregori i Cifré, Anna Romeu i Solà. «Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada de l'Arxiu Comarcal de l'Anoia, 2016, p. XIII-CXV».
# Marc Cocceu Nerva (jurista)

Marc Cocceu Nerva (en llatí Marcus Cocceius Nerva) va ser un jurista romà, probablement fill de l'amic de Tiberi Marc Cocceu Nerva, cònsol l'any 22 i també jurista.
Ja va donar unes respostes públiques, publice de jure responsitasse als 17 anys segons diu Ulpià, el que indica que era força precoç. Tàcit fa menció d'un Nerva que va ser pretor designatus, i que probablement era aquest mateix personatge. Papinià diu que va escriure un llibre titular De Usucapionibus, i se'l menciona amb freqüència al Digest amb el nom de Nerva Filius. El jurista Gai cita Nerva sense aclarir si era el pare o el fill.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1177?rgn=full+text;view=image;q1=NervaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1167. ]
# Monument a Bartrina (Reus)

El Monument a Bartrina és un monument del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt escultòric que forma part de tota la sèrie de monuments de la ciutat. Està situat al centre de la plaça de Catalunya, en un desnivell recobert de lloses i gespa. Està format per un basament quadrat de pedra ben escairada, a sobre seu trobem una gran peanya amb volutes als peus i una sanefa ornamental, més amunt, encara a la peanya, trobem cartel·les i motius heràldics en relleu a cadascuna de les quatre cares. Aquests motius varien a cada cara, trobem l'escut de la vila i a les altres les dates de naixement i de mort del literat. La peanya és rematada per unes volutes que ens recorden a la secció d'un capitell jònic i, de fet, la zona superior d'aquesta peanya sembla un fust. El monument és coronat pel bust de J. M. Bartrina de bronze. Aquest ens mostra una gran expressivitat, el rostre remarca molt les faccions. La seva vestimenta és una visió de les costums de la societat del seu temps.

## Història

La primera pedra es va col·locar el 2 de novembre de 1919, en el marc dels actes de les festes d'octubre. La iniciativa va partir de l'Associació de la Premsa, que la presentà a l'ajuntament de 1908. L'escultor José Auqué va treballar al pedestal del monument el 1925 però el conjunt no es va inaugurar fins a l'octubre de 1927. El disseny del monument és de Pere Caselles, arquitecte municipal, el bust, de bronze, obra de Ramir Rocamora i el pedestal, de Pau Bartolí. A sota del bust, i per damunt d'un relleu amb l'escut de la ciutat hi ha una inscripció feta amb lletres de bronze que diu: «Bartrina, al poeta filósofo, su patria» i 1850 - 1880, anys del naixement i de la mort del poeta.

## Referències

* 1 2 «Monument a Bartrina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 09: tomb de ravals. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 24. ISBN 9788409559381.
# Conta conta

Conta conta és una espècie de peix de la família Erethistidae i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical (18 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia i Bangladesh.

## Referències

* ↑ «Conta conta». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Ahmed, M., 1991. A model to determine benefits obtainable from the management of riverine fisheries of Bangladesh. ICLARM Tech. Rep. 28, 133 p.
* ↑ Rahman, A.K.A., 1989. Freshwater fishes of Bangladesh. Zoological Society of Bangladesh. Department of Zoology, University of Dhaka. 364 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Colònia índia Elem

La Colònia índia Elem d'indis pomo (també coneguda com a banda Elem de Pomo i banda Sulfur Bank d'indis pomo) són una tribu reconeguda federalment d'amerindis pomo que tenen la base a una ranxeria de 50 acres (200.000 metres quadrats vora Clearlake Oaks al marge oriental del llac Clear. La reserva colònia índia Elem fou creada originalment sota el nom Ranxeria Sulfur Bank (39° 00′ 31″ N, 122° 40′ 13″ O﻿ / ﻿39.00861°N,122.67028°O﻿ / 39.00861; -122.67028) en 1949. La reserva es troba entre Clearlake Oaks al nord i Clearlake al sud.
La tribu fou organitzada en 1936 i té una població de 100 persones. Actualment estan tractant de recuperar la propietat de l'illa Rattlesnake vora llur reserva, on s'havia celebrat cerimònies durant segles.

## Enllaços externs

* Web oficial Elem Indian Colony Arxivat 2014-04-10 a Wayback Machine. (link caigut)

## Referències

* Economic Development Administration. U.S. Dept of Commerce. California Report: Sulfur Bank Rancheria/Elem Indian Colony (p. 298-299) Arxivat 2016-04-03 a Wayback Machine.. File retrieved May 5, 2007.Dead Link
# Corba de llum

En astronomia, una corba de llum és una gràfica de la intensitat de llum d'un objecte celeste o regió, en funció del temps. La corba de llum se sol construir a partir de llum d'una regió particular de l'espectre o banda fotomètrica: per exemple banda B, amb filtre blau o banda V, amb filtre verd.
Les corbes de llum poden ser periòdiques, com en el cas de binàries eclipsante, estrelles cefeides i altres estrelles variables, o aperiòdiques, com la corba de llum d'una nova, una estrella variable cataclísmica o una supernova
L'estudi de les corbes de llum, juntament amb altres observacions, poden proporcionar gran quantitat d'informació sobre els processos físics que les produeixen o constrènyer teories físiques sobre elles.

## Planetologia

En planetologia, una corba de llum s'usa per estimar el període de rotació d'un planeta menor o satèl·lit. Des de la Terra molt sovint no és possible resoldre un objecte petit del nostre sistema solar, fins i tot amb els telescopis més potents, ja que la mida angular aparent de l'objecte és més petit que un píxel d'una càmera CCD. Per això, els astrònoms mesuren la quantitat de llum produïda per l'objecte en funció del temps (la corba de llum). Observant els pics de la corba de llum es pot estimar la freqüència de rotació de l'objecte, assumint que hi ha parts de l'objecte que són més brillants o fosques que la mitjana. Per exemple, la corba de llum d'un asteroide asimètric té generalment pics pronuncitat, mentre que un objecte més esfèric té corbes de llum més planes. Quan la corba de llum cobreix una extens període, s'anomena corba de llum secular.

## Botànica

En botànica, una corba de llum mostra la resposta fotosintètica del teixit d'una fulla o comunitat d'algues a la variació de la intensitat de la llum i el punt de compensació de la llum. La forma de corba il·lustra el principi de factors limitants; en nivells de llum baixos, la velocitat de fotosíntesi és limitada a la concentració de clorofil·la i a l'eficiència de les reaccions fosques, però en alts nivells de llum està limitada per l'eficiència del RuBisCo i la disponibilitat de diòxid de carboni. Les reaccions fosques poden usar el punt de la corba on les reaccions fosques produeixen més ATP i NADPH. Com la fotosíntesi està també limitada pels nivells de diòxid de carboni ambiental, les corbes de llum solen repetir-se a concentracions de diòxid de carboni constants diferents.

## Referències

* ↑ S. V. H. Haugan Separating intrinsic and microlensing variability using parallax measurements (astro-ph/9508112. August 1995) «Enllaç». Arxivat de l'original el 2011-09-29. [Consulta: 24 gener 2021].(anglès)
* ↑ Harris, A. W.; Warner, B.D.; Pravec, P.; Eds. «Asteroid Lightcurve Derived Data. EAR-A-5-DDR-DERIVED-LIGHTCURVE-V8.0.», 2006. Arxivat de l'original el 28 de gener de 2007. [Consulta: 15 març 2007].(anglès)
* ↑ Smith, E.L. «Photosynthesis in Relation to Light and Carbon Dioxide». PNAS, 22, 8, August 1936, pàg. 504–511. Bibcode: 1936PNAS...22..504S. DOI: 10.1073/pnas.22.8.504. JSTOR: 86299. PMC: 1079215. PMID: 16577734.(anglès)
# Torrent de Farà

El Torrent de Farà és un afluent per l'esquerra de la Riera de Sanaüja.
Neix a poc mmens de 400 m. al sud-est de la masia de la Melgosa. De direcció predominant cap a les 10 del rellotge, desguassa al seu col·lector aigües amunt del poble de Sanaüja.

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, el Torrent de Farà passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Biosca | 1.099 | 30,47% |
| Per l'interior del municipi de Sanaüja | 2.508 | 69,53% |

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica està constituïda per 14 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 8.391 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica transcorre pels següents termes municipals:

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Cucut tucà

El cucut tucà (Scythrops novaehollandiae) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) i única espècie del gènere Scythrops. Habita boscos, pantans i matolls des de Sulawesi i Moluques Septentrionals, cap al sud-est fins a les illes Petites de la Sonda més orientals, illes Aru, Nova Guinea, illes Bismarck, i nord i est d'Austràlia.
# As-Sàlih Muhàmmad

Al-Màlik as-Sàlih Nàssir-ad-Din Muhàmmad ibn Tàtar —àrab: الملك الصالح ناصر الدين محمد بن طاطار, al-Malik aṣ-Ṣāliḥ Nāṣir ad-Dīn Muḥammad ibn Ṭāṭār—, més conegut simplement com a as-Sàlih Muhàmmad, fou soldà mameluc de la dinastia burjita o circassiana (1421-1422).
El desembre de 1421, després de quatre mesos al poder, Adh-Dhàhir Tàtar va morir per causes naturals. El seu fill menor d'edat (de 10 anys) Muhammad, havia estat designat hereu i fou proclamat amb el títol d'al-Màlik as-Sàlih Nàssir-ad-Din Muhàmmad. El seu atabeg havia de ser l'emir Barsbay i el regent l'emir Djanibey. No van passar gaires setmanes a produir-se l'enfrontament entre atabeg i regent, i Barsbay va fer detenir a Djanibey, va deposar a Muhàmmad i es va proclamar sultà.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Mamluks".
* André Clot, L'Égypte des Mamelouks 1250-1517. L'empire des esclaves
# August Karl Rosiwal

August Karl Rosiwal Lebensgang (2 de desembre de 1860, Viena - 9 d'octubre de 1923, íd) va ser un geòleg austríac.
Des del 1885 fins a 1891 fou assistent de Franz Toula. El 1892 va començar donant conferències gratuïtes en mineralogia i petrografia i després a partir del 1898 per fi cobrava honoraris de les seves conferències. Bona part dels seus estudis els va realitzar de forma autodidacta. El 1918 i fins a la seva mort ocorreguda el 1923 va assumir l'administració del "Institut Geològic de la Universitat de Viena", succeint en el càrrec el seu mentor Franz Toula. Va realitzar una exhaustiva datació, dels detalls geològics d'Àustria.
Ha llegat algunes quantes coses a la humanitat: destaquen l'escala de Rosiwal i el Principis o mètode de Rosiwal, que bàsicament és un mètode d'anàlisi petrogràfica i que va conduir al desenvolupament de l'estereografia.
El mètode de Rosiwal (també anomenat de Delesse i Rosiwal) tracta de realitzar una anàlisi quantitativa del contingut dels minerals individuals que componen una roca (vegeu: anàlisi modal). S'aplica només a roques metamòrfiques. Consisteix en càlculs de proporcions basats en línies traçades molt pròximes entre si i mesures sobre cada material diferent, per aquesta mesura es calcula proporcionalment l'àrea de cada material i de la mateixa manera s'aplica al volum.

## Referències

* ↑ El mètode de Rosiwal
* ↑ Construcció de perfils granulomètrics de dipòsits piroclàstics per mètodes òptics basats en el mètode Rosiwal PDF

## Enllaços externs

* Kurzbiografie bei der Universität Wien
* En memòria d'August Rosiwal (alemany)
# Asciodes

Asciodes és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Asciodes denticulinea (Schaus, 1940)
* Asciodes gordialis Guenée, 1854
* Asciodes scopulalis Guenée, 1854
* Asciodes titubalis Möschler, 1890

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].