OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tennis de taula als Jocs Olímpics

El tennis de taula és un esport que forma part del programa olímpic des dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), tant en modalitat masculina com femenina. La competició s'inicià en les categoria individuals i de dobles, si bé en l'edició de 2008 aquesta última fou reemplaçada per una prova per equips.
El gran dominador d'aquest esport és la República Popular de la Xina, seguida a gran distància de Corea del Sud.

## Programa

| Edició | 1988 | 1992 | 1996 | 2000 | 2004 | 2008 | 2012 | 2016 | Edicions |
| Categoria masculina ||||||||||
| Individuals | • | • | • | • | • | • | • | • | 8 |
| Equips | | | | | | • | • | • | 3 |
| Dobles | • | • | • | • | • | | | | 5 |
| Categoria femenina ||||||||||
| Individuals | • | • | • | • | • | • | • | • | 8 |
| Equips | | | | | | • | • | • | 3 |
| Dobles | • | • | • | • | • | | | | 5 |
| Proves | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | 4 | |

## Medaller

    en cursiva: CONs desapareguts.
    Actualització: Jocs Olímpics Rio 2016.
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 28 | 17 | 8 | 53 |
| 2 | Corea del Sud | 3 | 3 | 12 | 18 |
| 3 | Suècia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 4 | Alemanya | 0 | 3 | 4 | 7 |
| 5 | Japó | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 6 | Corea del Nord | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 7 | Singapur | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 8 | Xina Taipei | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | França | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | RF Iugoslàvia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 11 | Hong Kong | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 32 | 32 | 36 | 100 |

### Notes

* ↑ En l'edició de 1992 s'atorgaren dues medalles de bronze en cada prova realitzada.

## Medallistes més guardonats
### Categoria masculina

| Nom | CON | Anys | | | | Total |
| Wang Hao | R.P. de la Xina | 2004-2012 | 2 | 3 | 0 | 5 |
| Zhang Jike | R.P. de la Xina | 2012-2016 | 3 | 1 | 0 | 4 |
| Liu Guoliang | R.P. de la Xina | 2004-2012 | 2 | 1 | 1 | 4 |
| Wang Liqin | R.P. de la Xina | 2000-2008 | 2 | 0 | 2 | 4 |
| Yu Nam-Gyu | Corea del Sud | 1988-1996 | 1 | 0 | 3 | 4 |
| Ma Lin | R.P. de la Xina | 2004-2008 | 3 | 0 | 0 | 3 |
| Ma Long | R.P. de la Xina | 2012-2016 | 3 | 0 | 0 | 3 |
| Kong Linghui | R.P. de la Xina | 1996-2000 | 2 | 1 | 0 | 3 |

### Categoria femenina

| Nom | CON | Anys | | | | Total |
| Wang Nan | R.P. de la Xina | 2000-2008 | 4 | 1 | 0 | 5 |
| Deng Yaping | R.P. de la Xina | 1992-1996 | 4 | 0 | 0 | 4 |
| Zhang Yining | R.P. de la Xina | 2004-2008 | 4 | 0 | 0 | 4 |
| Ding Ning | R.P. de la Xina | 2012-2016 | 3 | 1 | 0 | 4 |
| Li Xiaoxia | R.P. de la Xina | 2012-2016 | 3 | 1 | 0 | 4 |
| Qiao Hong | R.P. de la Xina | 1992-1996 | 2 | 1 | 1 | 4 |
| Chen Jing | R.P. de la Xina Xina-Taipei | 1988 1996-2000 | 1 | 2 | 1 | 4 |

## Vegeu també

* Llista de medallistes olímpics de tennis de taula
# Els Ports (desambiguació)

«Els Ports» té aquests significats:
* Comarca valenciana dels Ports
* Els Ports de Tortosa-Beseit
* Els Ports de Morella
* Parc Natural dels Ports
# Sokolovka

«Sokolovka» té aquests significats:
* Sokolovka (Khabàrovsk), població del krai de Khabàrovsk, a Rússia
* Sokolovka (Kursk), població de l'óblast de Kursk, a Rússia
* Sokolovka (Krasnoiarsk), població del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Sokolovka (Sverdlovsk), població de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia
* Sokolovka (Prókhorovka), població de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Sokolovka (Novi Oskol), població de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Okrug (Croàcia)

* No s'ha de confondre amb Ókrug.
Okrug és un poble i municipi de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia. El 2020 tenia una població estimada de 3.486 habitants.

## Referències

* ↑ «Split-Dalmacija (County, Croatia) - Population Statistics, Charts, Map and Location» (en anglès), 9 desembre 2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
# La vita comincia ogni mattina

La vita comincia ogni mattina (en català: La vida comença cada matí) és una obra de teatre de dos actes dels autors italians Italo Terzoli i Enrico Vaime, escrita el 1981, estrenada oficialment el 1981. Terzoli i Vaime van adaptar també l'obra per a la pel·lícula homònima dirigida per Pietro Garinei el 1983.
L'argument de l'obra és la història d'un home casat (Gino Bramieri), que té els seus hàbits diaris (la seva esposa és interpretada per Carmen Scarpitta). De sobte, la seva vida es capgira per la passió d'una noia brasilera (Silvia Regina), molt més jove que ell.

## Referències

* ↑ Archivio Luce
* ↑ «La vita comincia ogni mattina (1981)». Arxivat de l'original el 2020-11-25. [Consulta: 10 novembre 2020].
* ↑ La vita comincia ogni mattina
* ↑ «Oliviero Spada: Gino Bramieri». Arxivat de l'original el 2020-11-14. [Consulta: 10 novembre 2020].
* ↑ Gino Bramieri: il re della risata.

## Enllaços externs

* Cartell oficial de la obra Arxivat 2020-11-28 a Wayback Machine.
# Yukiya Amano

Yukiya Amano (en japonès: 天野 之弥 Amano Yukiya?; 9 de maig de 1947 - 22 de juliol de 2019) va ser un diplomàtic japonès i alt funcionari públic internacional a les Nacions Unides i les seves divisions. Fou ambaixador i representant del Japó a l'Organisme Internacional d'Energia Atòmica (OIEA), entitat de la qual va ser elegit Director General el 2009, i n'ocupà el càrrec fins a la seva mort el 2019.

## Referències

* ↑ «Yukiya Amano, un cauteloso diplomático que luchó contra las armas atómicas». La Vanguardia, 22-07-2019 [Consulta: 22 juliol 2019].
# Nemalons

Els nemalons (llatí: Nemaloni) foren un poble gal alpí assenyalat al Trofeu dels Alps entre els brodiontis (brodiontii) i els edenats (edenates); la seva situació és incerta però la més probable és la vall de Barceloneta de Provença.

## Referències

* ↑ Guy Barruol, Les peuples préromains du Sud-Est de la Gaule : étude de géographie historique, Paris, Éd. de Boccard, 1969, Revue archéologique de Narbonnaise (RAN), Suppléments 1. p. 289, note 5
# Terrer

* Per a altres significats, vegeu «Terrer (Aragó)».
Un terrer, conegut arreu amb el nom francès terroir, és un terreny amb unes característiques geològiques i geogràfiques homogènies per al cultiu agrícola, especialment utilitzat per la vinya.
El concepte de terrer aplicat a la viticultura està molt desenvolupat a França. Per exemple, les diferents propietats de la regió de Bordeus (anomenades château) estan classificades en cinc categories: de premier cru a cinquième cru. A la regió vinícola portuguesa del Duero també es diferencia el terrer. Des del 2002 la Generalitat de Catalunya permet als consells reguladors de les Denominacions d'Origen atorgar el caràcter distintiu de «vi de finca» o «vi de terrer». Es defineix el vi de terrer com el vi produït dins una denominació d'origen, en un entorn determinat, d'una extensió inferior a la del terme municipal, amb característiques pròpies, el nom del qual està notòriament lligat a les vinyes de les quals s'obtenen vins amb característiques qualitatives especials. Posteriorment s'ha aplicat a la legislació espanyola el concepte equivalent de Vino de Pago.

## Característiques

Les característiques que defineixen un terrer vinícola són:
* El sòl. La vinya té una preferència pels sòls pedregosos que són ben drenats, airejats i distribueixen millor l'escalfor del terra.
* El color del sòl. Les terres clares, de base calcària o argilo-calcària, guix, cendra volcànica o sorra, són més apropiades pel raïm blanc; les terres fosques, al contrari, són més favorables al raïm negre.
* El subsòl. Les arrels dels ceps es poden enfonsar fins a 10 m per trobar la humitat adequada.
* La insolació. Pot estar entre 1.750 i 2.500 hores de sol a l'any. Les regions amb més insolació produeixen uns raïms rics en sucre i vins alcohòlics. Els vins de regions amb menys sol són més àcids. La insolació dependrà de la latitud (entre 35º i 50º) i de l'orientació del terrer al sud o sud-est.
* La pluja. La vinya necessita de 400 a 700 mm de pluja anual, indispensables a l'hivern i al començament de la primavera. Un excés de pluja pot podrir el fruit. Una pluja excessiva a l'estiu fa el raïm més aquós i pobre.
* El pendent afavoreix la circulació de l'aigua i la insolació.
* El vent. Un excés de vent pot frenar el cicle vegetatiu. Els vents freds poden provocar gelades i els vents càlids poden ser bons assecant el raïm amb massa humitat.
* L'altitud. Els millors vins sovint es produeixen en terrenys situats entre 200 i 300 m d'altitud.
* Altres factors que poden influir subtilment en el microclima són la proximitat d'un bosc que faci de barrera natural contra els vents, la presència d'un riu, llac o mar que atenuï les diferències tèrmiques, el pas de corrents d'aire que assequi l'atmosfera, etc.

## Referències

* ↑ «Què és el terrer? Clima, sòls, varietats...». Ara els nostres vins. Ara llibres [Barcelona], 11-12-2011. ISSN: 2014-010X.
* ↑ https://www.gencat.net/diari/3673/02185071.htm Arxivat 2005-05-10 a Wayback Machine.
# Semotilus thoreauianus

Semotilus thoreauianus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Geòrgia i Florida fins a Alabama.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Novouliànovsk

Novouliànovsk - Новоульяновск (rus) és una ciutat de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia. Es troba a la riba dreta del Volga, a 19 km al sud d'Uliànovsk i a 711 km al sud-est de Moscou.

## Història

La vila fou fundada el 1957 en el marc de la construcció d'una fàbrica de ciment important. Obtingué l'estatus de possiólok (poble) el 1961 i el de ciutat el 1967.

## Població

La situació demogràfica de Novouliànovsk s'ha deteriorat força al llarg dels anys 1990. El 2001 el flux natural tingué un dèficit inquietant de més de 9,1 per mil, amb una taxa de natalitat particularment feble (6,7 per mil) i una taxa de mortaldat molt elevada (15,8 per mil).

## Referències i enllaços externs

* (rus) Informació sobre Novouliànovsk
* (rus) Mapes topogràfics
# Manuel Veiga López

Manuel Veiga López (Alba de Tormes, Salamanca, 1936 – Càceres, 29 de desembre de 2010) fou un professor universitari i polític espanyol.

## Trajectòria

Va aconseguir la càtedra de Dret Romà en la Universitat d'Extremadura. El 1977 s'afilià al PSOE. El 1983 fou nomenat Conseller de Presidència i Administració Territorial de la Junta de Extremadura el 1983 i poc després fou nomenat President de la Diputació de Càceres (1983-1995). Entre 1997 i 2003 fou President de l'Assemblea d'Extremadura.

## Referències

* ↑ Segons VIAF i Pérez de Lama (1998, p. 524) nasqué el 1936, mentre que segons la notícia de la seua mort, el 1935.
* 1 2 3 «Fallece Manuel Veiga, ex presidente de la Asamblea de Extremadura». Extremadura Actualidad, 29-12-2010 [Consulta: 30 gener 2019].
* 1 2 3 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 524. ISBN 84-930048-0-4.
# Xavi Giménez

Xavi Giménez, AEC (Barcelona, 1970), és un director de fotografia català. Va cursar estudis de cinema decantant-se de seguida per la faceta d'operador. Amb un dels seus primers curtmetratges, Walter Peralta, de Jordi Mollà, ja va guanyar el premi a la millor fotografia en el Festival Internacional de Jerusalem. Des de llavors no ha parat de treballar, especialitzant-se en pel·lícules de gènere fantàstic (sobretot a partir de la seva col·laboració amb el director Jaume Balagueró, amb qui ha fet tres llargmetratges) el que li ha permès poder experimentar i donar sortida al seu enorme talent com a il·luminador.
És el director de fotografia habitual de les pel·lícules de terror de la companyia Filmax. El seu estil s'ajusta perfectament a les necessitats del gènere fantàstic, i aconsegueix enriquir totes les pel·lícules en les quals treballa amb una atmosfera visual sempre suggeridora i indiscutiblement singular. Això li ha valgut el reconeixement de la professió, sent nominat al Premi Goya a la millor fotografia per la pel·lícula Intacto, o guanyar en diverses ocasions el guardó que el Festival de Cinema Fantàstic de Sitges concedeix al millor operador. El 2009 va rebre el Goya a la millor fotografia per Agora. El 2013 va debutar com a director a Animales domésticos.

## Filmografia com a Director de Fotografia

* 1991 - Els peixos argentats a la peixera, Dir. Carlos Atanes
* 1993 - El tenor mental, Dir. Carlos Atanes
* 1993 - Walter Peralta, Dir. Jordi Mollà
* 1994 - Truqui abans d'entrar, Dir. Tola Castillo
* 1995 - Hombre cero, Dir. Carles Schenner
* 1995 - Tríptico, Dir. Carlos Atanes
* 1996 - La parabólica, Dir. Oriol Ferrer
* 1996 - El domini dels sentits, episodi dirigit per Isabel Gardela
* 1996 - Andrea, Dir. Sergi Casamitjana
* 1997 - Bomba de relojería, Dir. Ramón Grau
* 1997 - La comida, Dir. Mario Durán
* 1998 - Génesis, Dir. Nacho Cerdà
* 1999 - Els sense nom, Dir. Jaume Balagueró
* 2001 - Intacto, Dir. Juan Carlos Fresnadillo
* 2002 - Ataúdes de luz, Dir. Nacho Cerdà
* 2002 - Darkness, Dir. Jaume Balagueró
* 2003 - La gran aventura de Mortadelo y Filemón, Dir. Javier Fesser
* 2003 - Palabras encadenadas, Dir. Laura Mañà
* 2004 - El maquinista, Dir. Brad Anderson
* 2004 - Hipnos, Dir. David Carreras
* 2005 - Frágiles, Dir. Jaume Balagueró
* 2006 - The abandoned, Dir. Nacho Cerdà
* 2006 - El camino de los ingleses, Dir. Antonio Banderas
* 2008 - Transsiberian, Dir. Brad Anderson
* 2008 - Agora, Dir. Alejandro Amenábar
* 2016 - El rey tuerto, Dir. Marc Crehuet
* 2017 - El secreto de Marrowbone, Dir. Jaume Balagueró

## Bibliografia

* Xavi Giménez, director de fotografía de la película per Alejandro de Pablo. A: Cameraman: Revista técnica cinematográfica, ISSN 2253-718X, Nº. 35 (OCT), 2009, págs. 24-37

## Referències

* ↑ Xavi Giménez a movie-men.com
* ↑ Xavi Giménez: «para ‘Ágora’ seguí de cerca la fotografía social de Sebastião Salgado», panoramaaudiovisual.com
* ↑ Animales domésticos El Periódico
# Nicolas Boileau-Despréaux

Nicolas Boileau-Despreaux (1636 -1711) va ser un crític literari i poeta francès. Defensà la poètica clàssica davant la nova estètica moderna, que considerava d'ignorants. Per a ell, l'art s'ha de basar en la norma, la bellesa formal i els models grecollatins que uneixen diferents pobles amb referents comuns. Se'l va anomenar "el legislador del Parnàs" pels seus escrits atacant els autors coetanis que s'apartaven de la preceptiva clàssica.
Entre la producció pròpia destaquen les seves Sàtires i el Tactat sobre el sublim. Va donar a Molière i Jean Racine gran fama amb els seus elogis i, protegit pel rei Lluís XIV, va aconseguir entrar a l'Acadèmia Francesa. Juntament amb Racine, el monarca el va declarar historiògraf de la cort francesa l'any 1676.

## Referències

* ↑ «Nicolas Boileau-Despréaux». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Teorema de Norton

El teorema de Norton per xarxes elèctriques enuncia que qualsevol conjunt de fonts de voltatge i resistències amb dos terminals és elèctricament equivalent a una font de corrent elèctric I en paral·lel, amb una única resistència R. Per sistemes amb una única freqüència alterna, el teorema també pot aplicar-se a impedàncies en general, no només a resistències. El teorema fou publicat el 1926 per l'enginyer Edward Lawry Norton (1898-1983), dels Laboratoris Bell.

## Càlcul del circuit equivalent

Per a calcular el circuit equivalent:
* Canvieu la càrrega del circuit per un curtcircuit.
* Calculeu el corrent a través d'eix de connexió, I, amb les fonts d'alimentació originals.
* Ara canvieu les fonts de voltatge per curtcircuits i les fonts de corrent per circuits oberts.
* Canvieu la càrrega del circuit per un òhmetre imaginari i mesureu la resistència total, R, sense fonts d'alimentació.
* El circuit equivalent és una font de corrent amb un corrent I en paral·lel amb una resistència R en paral·lel amb la càrrega.
En l'exemple, el corrent total I$_{total}$ ve donat per:
    $I_{\mathrm {total} }={15\mathrm {V} \over 2\,\mathrm {k} \Omega +1\,\mathrm {k} \Omega \|(1\,\mathrm {k} \Omega +1\,\mathrm {k} \Omega )}=5.625\mathrm {mA}$
El corrent que travessa la càrrega és aleshores:
    $I={1\,\mathrm {k} \Omega +1\,\mathrm {k} \Omega \over (1\,\mathrm {k} \Omega +1\,\mathrm {k} \Omega +1\,\mathrm {k} \Omega )}\cdot I_{\mathrm {total} }$
    $=2/3\cdot 5.625\mathrm {mA} =3.75\mathrm {mA}$
I, mirant de nou al circuit, la resistència equivalent és:
    $R=1\,\mathrm {k} \Omega +2\,\mathrm {k} \Omega \|(1\,\mathrm {k} \Omega +1\,\mathrm {k} \Omega )=2\,\mathrm {k} \Omega$
Per tant, el circuit equivalent és una font de corrent de 3.75 mA en paral·lel amb una resistència de 2 kΩ.

## Galeria

* El circuit original
* Càlcul de la resistència equivalent
* Càlcul del corrent d'eixida equivalent
* El circuit equivalent

## Referències

* ↑ «Thevenin's theorem». IEEE Spectrum, vol. 27, 3, 01-03-1990, pàg. 42. DOI: 10.1109/6.48845.
* ↑ «Parametric Analysis of Queuing Networks». IBM Journal of Research and Development, vol. 19, 1, 01-01-1975, pàg. 36–42. DOI: 10.1147/rd.191.0036.
* ↑ (2010) "Introduction to Electric Circuits". : 162–207, 8th, Hoboken, NJ, USA: John Wiley & Sons

## Vegeu també

* Teorema de Thévenin

## Enllaços externs

* El teorema de Norton en allaboutcircuits.com allaboutcircuits.com (anglès)
* Orígens del concepte de circuit equivalent Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Union Sportive de la Médina d'Alger

La Union Sportive de la Médina d'Alger (USM Alger) (àrab: الإتحاد الرياضي لمدينة الجزائر, al-Ittiḥād ar-Riyāḍī li-Madīna al-Jazāʾir, ‘Unió Esportiva de la Ciutat d'Alger’) és un Club de futbol algerià de la ciutat d'Alger.
Va ser fundat el 1937 i s'anomenà originàriament Union Sportive des Kabyles d'Alger. Vesteix de vermell i negre.

## Palmarès

* Lliga algeriana de futbol:
** 1963, 1996, 2002, 2003, 2005, 2014, 2016, 2019
* Copa algeriana de futbol:
** 1981, 1988, 1997, 1999, 2001, 2003, 2004, 2013
* Supercopa algeriana de futbol:
** 2013, 2016

## Referències

* ↑ Colors del club a rsssf
* ↑ «Algeria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Algeria - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial
# Ousmane Drame

Ousmane Drame (Conakry, Guinea el 15 de desembre de 1993) és un jugador de bàsquet guineà. Amb 2,06 metres d'alçada, juga en la posició de pivot. La temporada 2015-2016 va formar part de la plantilla del Club Joventut de Badalona de la lliga ACB.

## Referències

* ↑ «Drame abandona el Divina Seguros Joventut» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2016-07-24. [Consulta: 19 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Ousmane Drame jugador a l'ACB
# Last of the Pagans

Last of the Pagans és una pel·lícula estatunidenca del 1935 dirigida per Richard Thorpe. Produïda per la Metro-Goldwyn-Mayer està basada en la novel·la de Herman Melville Typee (1846). La pel·lícula es va rodar a Tahití.

## Argument

Taro, un nadiu que viu a l'illa de Tofua, segresta una dona anomenada Lilleo d'una illa veïna. Al principi a ella no li agrada molt, però arriba a estimar-lo. Durant una festa, una goleta nord-americana arriba a l'illa i ofereix licors i quincalles als indígenes si signen un formulari que no saben llegir i que els obliga a treballar en condicions terribles a la mina de fosfat de l'illa de Patua. Taro és enviat a les mines i Lilleo és obligada a casar-se amb el cap.

## Repartiment

* Ray Mala com Taro
* Lotus Long com Lilleo
* Rudolph Anders com auxiliar de superintendent
* Chester Gan as cuiner xinès (no apareix als crèdits)
* Charles Trowbridge com superintendent de la mina

## Referències

* ↑ LAST OF THE PAGANS (M.-G.-M.) Picture Show; London Vol. 35, Iss. 889, (May 16, 1936): 21.
* ↑ Dick Thorpe: All-American Levy, Shawn. Film Comment; New York Vol. 29, Iss. 1, (Jan 1993): 76.
* ↑ A Director of a Tropical Film Has A Visitor's Usual Odd Experiences: Dick Thorpe Discovers All Strange Phenomena of Distant Islands. By Richard Thorpe. (Director of "Last of the Pagans"). The Washington Post 8 Dec 1935: M1.

## Enllaços externs

* Last of the Pagans a Archive.org
# Xumni (Kamtxatka)

* Per a altres significats, vegeu «Xumni».
Xumni (en rus: Шумный) és un poble (un possiólok) del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 23 habitants. Pertany al districte d'Ust-Bolxeretsk.

## Referències

* ↑ «Населенные пункты Камчатки (даты возникновения, наименования, переименования, упразднения; краткая топонимика Камчатки) | Публикации по истории Камчатки | Камчатка, Петропавло …». Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 16 gener 2013].
# Nicolas Capron

Nicolas Capron (vers el 1740 - París, 14 de setembre de 1784) fou un violinista i compositor francès.
Nicolas Capron fou alumne de Pierre Gaviniés i fou un dels violinistes francesos més famosos del seu temps. La seva carrera començà el 1756 en l'Òpera-Comique i en l'orquestra privada del recaptador d'impostos, Alexandre de La Pouplinière, del qual tenir el seu favor es convertí en quelcom imprescindible pel que volgués fer carrera com a compositor oficial de la cort reial. Des de 1756 es convertí en mestre de concert en el Concert espirituel. Capron assisteix a les feries de música més importants de la ciutat, on coneix a músics famosos, filòsofs i escriptors. A més d'ésser un virtuós, Nicolas Capron fou un valuós mestre i entre els seus alumnes hi trobem Marie-Alexandre Guénini la senyoreta Deschamps, coneguda com una nena prodigi, que a l'edat d'onze anys tocà en Concert espirituel. Nicolas Capron fou membre de la Masonic Lodge Academic Society of Children of Apollo.

## Obra

Capron va compondre principalment obres per al seu instrument i apareix junt a François-Joseph Gossec i Pierre Vachon entre els creadors a França del Quartet de corda. En les seves composicions, generalment utilitza l'estructura en tres moviments, l'ús d'un tema doble en els primers moviments Allegros; també usa notes de gracia a l'estil de l'escola de Mannheim. Fou un dels primers violinistes francesos, que utilitzà el silenci.
* Primer llbre de violí Sonates, op. 1 (1768)
* Sei quartetti op. 2 (1772), dedicat al duc de Laval
* Sis duos per a 2 violins op. 3 (1777)
* Dos concerts per a violí, op.2
* diversos concerts per a violí.

## Referències

* ↑ Salon of the Baron de Bagge, salon of the abbé André Morellet
* ↑ https://www.larousse.fr/encyclopedie/musdico/Capron/166614/(Encyclopédie Larousse)

## Bibliografia

* Marcelle Benoit, Dictionnaire de la musique en France aux XVIIe et XVIIIe siècles, Fayard, 1992, ISBN 2-213-02824-9

## Enllaços externs

* https://musicalics.com/fr/compositeur/Nicolas-Capron (musicalics)
* https://www.youtube.com/watch?v=Yh-BeabIGVg (You Tube)