OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marià Lorca i Bard

Marià Lorca i Bard (Navata, 1 d'octubre de 1938) és un polític i empresari català nascut a Navata i instal·lat de ben jove a Figueres.

## Biografia

De jove estudià comerç i desenvolupà càrrecs directius a algunes empreses del sector de l'alimentació, com SECFISA (Servicios Complementarios Fitosanitarios SA), i fou conseller delegat de Miquel i Lorca, SA, Camilor, SL, Confruit, SA i Camilor France, SA. Durant la transició espanyola fou vicepresident primer i president de la comissió de comerç exterior de la Cambra de Comerç i Indústria de Girona.
Ingressà a Centristes de Catalunya-UCD, partit amb el qual a les eleccions municipals de 1979 fou escollit regidor, tinent d'alcalde i cap de la Comissió d'Hisenda de l'ajuntament de Figueres. També fou diputat provincial i president de la comissió d'Agricultura, Ramaderia i Política Forestal de la Diputació de Girona.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 fou cap de llista a la circumscripció de Girona per aquest mateix partit. Dins del Parlament de Catalunya ha estat membre de la comissió d'Economia, Finances i Pressupost, de la Comissió d'Indústria, Energia, Comerç i Turisme i de la Comissió de Política Social.
Després de l'ensulsiada d'UCD en l'àmbit estatal es distancià del partit, i el 1983 encapçalà la llista de CiU a les eleccions municipals de Figueres, sent escollit alcalde el mateix any i ocupant-ne el càrrec fins al 1995. El 1995 no es presentà a la reelecció i continuà dirigint l'empresa familiar Lorca i Fills SA. També ha estat membre de la Fundació Gala-Salvador Dalí.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 73

## Enllaços externs

* Entrevista a Marià Lorca a El Punt, 22-2-2009
* Partidos en liza: Centristes de Catalunya-UCD (y 10) a La Vanguardia, 16-3-1980.
* Salvador Dalí quiso cambiar su testamento pocos días antes de fallecer a El País, 21-1-1990.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Eduard Puig Vayreda | Alcalde de Figueres 1983 - 1995 | Succeït per: Joan Armangué i Ribas |
# Manuel Oliva i Torres de Bages

Manuel Oliva i Torres de Bages (Santpedor 1746- ?) fou un metge català. Destacà com a catedràtic de la Universitat de Cervera, on era doctor i professor de medicina. Redactà un llibre sobre les importants epidèmies que patí la vila de Santpedor, titulat Relación que el doctor Manuel Oliva y Torres de Bages dirige a sus compatricios, con descripción de la enfermedad epidémica que descubrió en la villa de Sant-Pedor, su patria a principios del mes de marzo del corriente año de 1782. També, entre les seves obres, cal destacar Distinción general de los médicos i Specimen philosophiae iesuiticae cum dissertatione de optimo genere tradendi philosophiam, sive Philosophiae iesuiticae theses.

## Bibliografia

* Extret del Catàleg Col·lectiu del Patrimoni Bibliogràfic de Catalunya
* OLIVA I TORRES de BAGES, Manuel. Distincion general de los medicos que exige ... Manuel Oliva ... (en castellà). Barcelona : por Francisco Suriá ..., [178.], 20 p.; 8º; 14 cm
* OLIVA I TORRES de BAGES, Manuel. Relacion que el doctor Manuel Oliva y Torres de Bages ... dirige a sus compatricios con descripcion de la enfermedad epidemica que se descubrió en la villa de Sant Pedor, su patria, à principios del mes de marzo del corriente año de 1783 (en castellà). Barcelona : por Francisco Surià y Burgada ..., [1783 o post.], [2], 21, [1] p. ; 4º (21 cm)

## Referències

* ↑ Iñigo, Alfred Miralda. «Oliva». Arxivat de l'original el 2020-05-22. [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ «- Santpedor - Ajuntament de Santpedor». Arxivat de l'original el 2017-08-08. [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ «Catàleg Col·lectiu del Patrimoni Bibliogràfic de Catalunya». [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ Oliva i Torres de Bages, Manuel. Distincion general de los medicos que exige ... Manuel Oliva ... (en castellà). Barcelona: Francisco Suriá, [178?], p. 20 p.; 8º; 14 cm.

## Enllaços externs

* Manuel Oliva i de Torras de Bages | Galeria de Metges Catalans
# Mari Carmen García Vela

Mari Carmen García Vela és una presentadora de televisió espanyola nascuda al barri madrileny de Lavapiés en 1942.

## Trajectòria professional

Llicenciada en Geografia i Història per la Universitat Complutense de Madrid, va ingressar en Televisió espanyola en 1962 després de guanyar el concurs de joves talents Caras nuevas. Als pocs mesos va començar a treballar a Radio Nacional de España, amb programes com Llamada al corazón, labor que aniria compatibilitzant amb aparicions en diferents espais de TVE (com a Escuela TV, Academia TV o Unos pasos por los libros, 1965).
Entre 1975 és assigndaa als serveis informatius, i durant els següents tres anys col·labora en el programa Siete días així com al Telediario. En 1978 se li encarrega la presentació d' El canto de un duro, un programa de contingut econòmic, i hi va romandre fins 1981, quan torna a Telediario.
No obstant això, la gran popularitat la hi deu a Informe semanal. En 1983 va ser cridada per Ramon Colom Esmatges per a presentar el programa degà de la televisió < Espanya. La presentadora es va mantenir en l'espai fins a 1997, convertint-se així en la persona que, de manera ininterrompuda, més temps ha estat al capdavant d'un programa de televisió en Espanya.
Aquests catorze anys van fer que el programa s'associï a la seva imatge de persona seriosa, assossegada i eficaç.
Després del relleu en la direcció del programa, el nou responsable, Baltasar Magro, va prendre la decisió de presentar l'espai, la qual cosa va motivar la seva sortida. Posteriorment presentaria l'Informatiu del Canal Internacional de TVE.
Entre els nombrosos premis rebuts compta amb la Antena de Oro 1991 a la millor presentadora de TV.
Mari Carmen García Vela va figurar durant dos anys consecutius entre els deu periodistes amb major credibilitat d'Espanya, segons l'estudi del Gabinet d'Estudis de la Comunicació, Audiovisual (GECA), sobre la base d'una enquesta de l'empresa Vox Pública: En 1996 va quedar en 5è lloc i en 1997 asecendió al tercer lloc, només superada per Iñaki Gabilondo i Matías Prats.
En 2003 es reuniria amb part de l'antic equip d' Informe Semanal en el plató dels telenotícies de TVE per a celebrar el 30è aniversari del programa. Adela Cantalapiedra, Pedro Erquicia, Rosa María Mateo, Elena Martí i Baltasar Magro van ser sol alguns dels integrants d'aquesta foto de família.

## Vida personal

És casada i amb tres fills.

## Referències

* 1 2 «Mari Carmen García Vela, la chica del Telediario». Diario ABC, 05-09-1983.
* ↑ «El debut de Mari Carmen García Vela». Revista Tele-Radio, 12-02-1962.
* ↑ «Mari Carmen García Vela sustituye a Ramón Colom». Diari ABC, 04-10-1983.
* ↑ «TVE recuperará a Mari Carmen García Vela en septiembre». El País, 12-06-1997.
# Alegrete

Alegrete és un municipi brasiler. És el més gran de l'estat de Riu Gran del Sud, ocupant una àrea de 7.804 km² i té una precipitació pluviométrica mitjana de 1525 mm. La seva població estimada per a l'any 2006 era de 88.513 habitants.
La ciutat està situada a una latitud de 29º47'01,63" sud i a una longitud de 55º47'27,54" oest - coordenades del centre de la plaça Getúlio Vargas, estant a una altitud mitjana de 102 m. Va ser fundada en 1817 i va obtenir l'estatut de ciutat el 22 de gener de 1857.

## Història

El poblat, en el marge esquerre del riu Ibirapuitã, va ser fundat el 1817, passant a la categoria de vila el 25 d'octubre de 1831, i des de 1840 fins a 1845 va ser la tercera capital de la nova República Riograndense escindida des de 1836 del llavors Imperi del Brasil.
És la terra natal d'un poeta argentí del segle xix, Olegario V. Andrade, d'Osvaldo Aranha (polític, diplomàtic, estadista i president de l'ONU en 1947) i de Mário Quintana (un dels majors poetes brasilers), el centenari del naixement del qual va ser commemorat el 30 de juliol de 2006.
És considerada la ciutat més "gaúcha" del món. Cada 20 de setembre (Dia del Gaucho), prop de 8.000 cavallers i amazones - de totes les edats, amb les seves robes típiques i els seus cavalls ricament adronats, desfilen orgullosament pels principals carrers de la ciutat. És el més gran desfilada d'aquest tipus a tot el món.
La patrona de la ciutat és "La nostra Senyora de la Concepció Apareguda" i se celebra el dia 8 de desembre.

## Economia

L'activitat econòmica del municipi està donada principalment per l'agricultura (arròs - 45.000 ha) i la ramaderia (536.536 caps de bovins).

## Localització

Alegrete està localitzat a la Frontera Oest de l'estat de Rio Grande do Sul, tenint com a límits als municipis de: Uruguaiana, Quaraí, Itaquí, Manoel Viana, São Francisco de Assis, São Vicente do Sul, Rosário do Sul i Cacequi.

## Notes

* ↑ Fonseca, Roberto; en "História do Rio Grande do Sul para Jovens" (p. 145, Ed. AGE, Porto Alegre, Brasil, año 2002).

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial Arxivat 2021-05-12 a Wayback Machine.
* Google Maps
# Alegria tristesa

Alegria tristesa (originalment en castellà, Alegría tristeza) és una pel·lícula espanyola de drama i thriller dirigida per Ibon Cormenzana, autor també del guió amb Jordi Vallejo i Duarri, i produïda per Arcadia Motion Pictures, Movistar+ i Televisió de Catalunya. S'ha doblat en català per TV3, que va emetre-la per primer cop la nit del 12 de novembre de 2022.

## Sinopsi

Marcos, bomber de professió i acostumat a viure situacions límit, forma una família vital i carismàtica amb la seva esposa Sandra i la seva filla Lola. Però rep un cop molt dur que farà que la seva vida faci un gir inesperat, que li provoca estrès posttraumàtic i alexitímia, trastorn que li ha produït un bloqueig emocional, deixant-lo incapaç de reconèixer les seves pròpies emocions, ni les dels altres. Amb ajuda de la seva família inicia un tractament amb el doctor Duran. En el camí per a tornar a sentir, la seva filla Lola serà la clau per a reconstruir de nou el seu univers.

## Repartiment

* Roberto Álamo - Marcos
* Maggie Civantos - Sandra
* Claudia Placer - Lola
* Pedro Casablanc - Doctor Duran
* Andrés Gertrúdix - Andrés
* Patxi Freytez - Manuel
* Carlos Bardem - Pedro
* Manuela Vellés - Luna

## Crítiques

| « | "Aconsegueix per moments submergir-se en la intricada psique humana (...) però en uns altres es perd en divagacions secundàries (…) Puntuació: ★★ (sobre 5)" | » |
| — Alberto Luchini: Diari El Mundo |||
| « | "Una bona idea inicial que, potser per falta d'identitat pròpia, s'enfonsa en bona part en el seu penúltim tram. (...) digna temptativa d'acostament profund a nostra més recent història." | » |
| — Javier Ocaña: Diari El País |||
| « | "Malgrat la bona feina del protagonista, l'avorriment s'apodera de l'espectador en veure les bases amb les quals juga la pel·lícula, personatges que semblen sortits d'un manual de guió dolent (…) Puntuació: ★★ (sobre 5)" | » |
| — Antonio Weinrichter: Diari ABC |||

## Nominacions

Carlos Bardem fou nominat al Premi Unión de Actores al millor actor de repartiment de cinema.

## Referències

* ↑ La història de superació 'Alegria Tristeza', dirigida per Ibon Cormenzana i amb producció catalana, arriba als cinemes, La Vanguardia, 14 de novembre de 2018
* ↑ 'Alegría, tristeza': Un "drama-thriller" que funciona gracias a las interpretaciones de su reparto, ecartelera.com
* ↑ «Programació de TV3». CCMA. [Consulta: 11 novembre 2022].
* ↑ Alegrçia, tristeza a Fotogramas
* ↑ Alegría, tristeza: de emociones y sentimientos, EL Mundo, 15 de novembre de 2018
* ↑ Alegría, tristeza: Ecos psicológicos del 11-M, El País, 16 de novembre de 2018
* ↑ Crítica de «Alegría Tristeza»: Bombero pasmado, ABC, 16 de novembre de 2018
* ↑ Ingenio, humor y compromiso por una profesión al web de l'AISGE
# Margarida Maria Caterina d'Àustria

Margarida Maria Caterina d'Àustria (Madrid, 25 de novembre de 1623-22 de desembre de 1623) va ser una infanta d'Espanya, morta prematurament després d'un mes de vida.
Segona filla del reis Felip IV de Castella i Isabel de Borbó, nascuda el 25 de novembre de 1623, després de la mort prematura de la infanta del mateix nom, Margarida Maria. En el moment del part, la reina estava acompanyada de les dames, entre elles Policena Spínola, que va ser la primera a tenir en braços la infanta.
Va ser batejada el 8 de desembre a l'església de San Juan, parròquia del Reial Alcàsser, pel patriarca de Jerusalem i nunci de la Santa Seu a Madrid; els tres noms feien referència a la seva àvia Margarida d'Àustria, el segon per la padrina, la infanta Maria, i el tercer pel dia del seu naixement, Santa Caterina.
Va passar a ser atesa per dides i fou nomenada institutriu de la nena la comtessa Inés de Zúñiga y Velasco, muller del comte-duc d'Olivares, el qual, d'aquesta manera tenia controlada la reina. Tanmateix, la infanta va viure només un mes i va morir el 22 de desembre. La seva mort, segons l'ambaixador de Savoia, va causar un enorme dolor a la reina, que va comptar en tot moment amb el suport del rei.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Franganillo Álvarez, Alejandra. La reina Isabel de Borbón: las redes de poder en torno a su casa (1621-1644) (tesi) (en castellà). Madrid: Universitat Complutense de Madrid, 2015, p. 189, 220, 226-227.
* 1 2 Flórez, Enrique. Memorias de las reynas catholicas (en castellà). vol. 2. Madrid: Antonio Marín, 1761, p. 926-927.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes. Diccionario histórico (en castellà). Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1791, p. 36.
* 1 2 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 52.
# Majantja FC

El Majantja Football Club és un club de Lesotho de futbol de la ciutat de Mohale's Hoek. Va ser fundat el 1932.

## Palmarès

* Lliga de Lesotho de futbol:
       1970-71, 1994-95

## Referències

* ↑ Perfil del club a it.soccerway.com
* ↑ «Lesotho - List of Champions». RSSSF.
# Majd Izzat al-Chourbaji

Majd Izzat al-Chourbaji (Darayya, 1981) és una activista per a la pau siriana, guardonada el 2015 amb el Premi Internacional Dona Coratge pel seu treball a favor de les dones i els drets humans a Síria.
Madj Izzat al-Chourbaji va néixer el 1981 a la ciutat de Darayya, Síria. Quan tenia sis mesos, la seva família va fugir a França per escapar de la violència a la regió, però van retornar-hi el 1991. Es va graduar en Literatura francesa a la Universitat de Damasc i tot seguit va treballar en una campanya anticorrupció als suburbis de Damasc.
Quan la Primavera Àrab es va estendre a Síria, Chourbaji va organitzar-se per demanar la llibertat dels presos polítics, motiu pel qual va ser arrestada i va patir la brutalitat policial. Malgrat les lesions, va insistir en la protesta pacífica, organitzant tallers entre els presoners per ensenyar-los a construir la pau. Va convèncer 150 dones detingudes sense càrrecs per fer una vaga de fam per reclamar al règim a presentar els seus casos davant un jutge. Les seves tàctiques no violentes finalment van aconseguir convèncer un tribunal de Damasc, que va concedir la llibertat de 83 presoners en un intercanvi de presos amb els rebels siris. La contínua pressió per part les forces de seguretat síries va obligar-la a exiliar-se amb els seus tres fills al Líban on, el 2 de gener de 2014, va fundar un centre de suport per a les dones refugiades, on s'ofereix formació en diferents àmbits com perruqueria, ordinadors, dibuix, brodat, estudis d'anglès i francès, a més de suport psicològic a les dones i als seus fills.

## Referències

* ↑ «Deputy Secretary Higginbottom to Honor 10 International Women of Courage». U.S. State Department, 03-03-2015.
* ↑ «Syrian activist receives International Women of Courage Award». Anadolu Agency, 07-03-2015 [Consulta: 11 març 2015].
* 1 2 3 4 «Celebrate her courage, honor her pain». The Des Moines Register [Des Moines, Iowa], 11-03-2015 [Consulta: 11 març 2015].
* 1 2 «Biographies of 2015 Award Winners». U.S. State Department, 01-03-2015 [Consulta: 11 març 2015].
* 1 2 «مركز «النساء الآن» في لبنان .. نشاطات لتمكين المرأة وتجارب ناجحة». enab baladi, 11-01-2015 [Consulta: 11 març 2015]. Arxivat 2 April 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «The Women of Syria Advocating for Peace». Women's International League for Peace and Freedom, 25-06-2014 [Consulta: 11 març 2015]. Arxivat 2 April 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Maria Gràcia Muñoz Salvà

Maria Gràcia Muñoz Salvà (Llucmajor, Mallorca, 26 de març de 1962) és una política mallorquina, diputada al Congrés dels Diputats en la VII i VIII legislatures.
És diplomada en Magisteri, especialitat Educació Especial, i titulada en Trastorns d'Audició i Llenguatge (logopeda). És funcionària de la Conselleria d'Educació del Govern Balear. Ha estat regidora d'Educació en l'Ajuntament de Maó (Menorca) pel PSIB-PSOE 1999-2002, tinent d'alcalde de Serveis Socials 2002-2003 i tinent d'alcalde de Serveis a les Persones 2003-2004.
També ha estat secretària de Participació Ciutadana de l'Executiva de la Federació Socialista de Menorca i vocal de l'Executiva del PSIB-PSOE. Ha estat elegida diputada per Menorca a les eleccions generals espanyoles de 2004 i 2008. Ha estat vocal de la Comissió de Cultura, portaveu adjunta de la Comissió de Cultura i ponent de diverses lleis sobre la reforma de la propietat intel·lectual.

## Referències

* ↑ Gracia Muñoz detalla que el proceso permite un flujo de conocimientos que favorece la cohesión social, Europa Press, 13 de març de 2009

## Enllaços externs

* Maria Gràcia Muñoz al web del Congrés dels Diputats
# Ahmed Şükrü Bey

Ahmed Şükrü Bey o Ahmet Şükrü Bayındır (Kastamonu 1875 - Ankara, 13 de juliol de 1926) fou un polític turc. De família modesta va aconseguir estudiar i va esdevenir mestre. Es va afiliar al Comitè Unió i Progrés (CUP) poc abans de la revolució del 1908. Després de la revolució del juliol de 1908 fou governador del districte de Siroz. Després d'estar al ministeri de l'Interior, fou ministre d'Educació el 1913, càrrec que va retenir fins al 1918, període en què va augmentar el nombre d'escoles (sobretot per noies) i va millorar universitats i establiments educatius de formació de mestres; va promocionar la publicació de material pedagògic i es va enfrontar al Xaikh al-Islam Khayri Efendi quan va voler posar tota l'educació sota dependència del seu ministeri incloent les escoles de les fundacions religioses. Al final de la guerra fou deportat pels britànics a Lemnos (setembre de 1919) i després a Malta. D'aquí es va escapar el setembre de 1921 i va tornar a Turquia; el govern nacionalista el va agafar al seu servei i després d'un càrrec menor a İzmit el va fer governador de la província de Trebisonda. L'abril de 1923, junt amb Kara Kemal i altres antics Joves Turcs, va intentar refundar el CUP (formalment dissolt el 1918) però a l'agost de 1923 fou elegit a la segona Gran Assemblea Nacional per Izmit en la llista del Partit Republicà del Poble de Mustafà Kemal. El 1924 va abandonar aquest partit per fundar el Partit Republicà Progressista (Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası) que fou dissolt pel govern el juny de 1925; el 1926 fou acusat de conspirar per assassinar Ataturk. Fou declarat culpable, condemnat a la forca i penjat el 13 de juliol del mateix any.

## Referències

* Zürcher, E.J. "S̲h̲ükrü (i.e. S̲h̲ükrī) Bey". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 21 de maig de 2016 <http://www.encquran.brill.nl/entries/encyclopaedia-of-islam-2/shukru-ie-shukri-bey-SIM_6983>
# Ahmed ibn Ridwan

Ahmed ibn Ridwan fou un funcionari otomà que va exercir com a sandjakbegi de Gaza durant trenta anys (1570-1600). Mercès a les seves relacions amb el govern otomà va aconseguir que el seu fill Suleyman fos nomenat sandjakbegi de Jerusalem, i el seu germà sandjakbegi de Nablus. Tot i governar Gaza va residir a Damasc i fou un mecenes de poetes i artistes. Es va retirar el 1600 i va morir el 1606.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 216
# Maria Pellegrina Amoretti

Maria Pellegrina Amoretti (en alguns textos, i en els arxius de la Universitat de Pavia, Maria Pellegrini Amoretti) (Oneglia, 12 de maig de 1756 - Oneglia, 12 de novembre de 1787), jurista, doctora en lleis, va ser la tercera dona a llicenciar-se a Itàlia després de la veneciana Elena Lucrezia Cornaro (nascuda el 1646, pertanyent a una família ducal, es va doctorar a Pàdua en Filosofia el 25 de juny de 1678), i de la bolonyesa Laura Bassi (que, nascuda en 1711, es va doctorar en Ciència i Filosofia a Bolonya i que va ser també la primera dona a ensenyar a una universitat). Literata refinada i dona de profunda cultura, va morir poc abans dels trenta anys. Va ser autora d'un tractat sobre el dret dels dots amb el títol Tractatus de jure datium apud Romanos.

## Biografia

Als dotze anys ja parlava les dues llengües clàssiques, llatí i grec, i al quinze anys discutia de filosofia i física; tot i haver estudiat dret amb il·lustres juristes, va trobar bastant dificultat per a llicenciar-se a causa de la seua condició de dona. Després d'haver estat rebutjada a la Universitat de Torí, va ser acceptada a la Universitat de Pavia, on, el 25 de juny de 1777 li fou conferit el títol de Doctrix. Era la primera dona que obtenia una llicenciatura in utroque iure, és a dir, en el dret canònic i en el dret civil.
Diversos poetes van dedicar-li sengles poemes. En el pati Volta de la Universitat de Pavia una placa de marbre reprodueix els versos del poema Per la laurea di Maria Pellegrina Amoretti, que Giuseppe Parini va escriure en assabentar-se que era la primera dona que es llicenciava en Dret. En el mateix pati hi ha una altra placa de marbre dedicada també a Amoretti, que hi va ser instal·lada l'any 1956, a petició d'Oneglia, la població on va néixer, per commemorar el segon centenari del seu naixement.

## Referències

* 1 2 «Lapide di Maria Pellegrini Amoretti» (en italià). Pellegrini del sapere - Università di Pavia. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Donne tra le carte - Grandi onori per la laureata Maria Pellegrina Amoretti» (en italià). Archivio di Stato di Milano. [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ Luca Ponte, Le genovesi, Fratelli Frilli Editori, Gènova 2008
* ↑ Beretta, Laura. Donne pavesi (en italià). Pavia: Associazione Liutprand, 1997, p. 6-7 [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Lapide con citazione tratta da "Per la laurea di Maria Pellegrina Amoretti" di Giuseppe Parini» (en italià). Pellegrini del sapere - Università di Pavia. [Consulta: 13 març 2022].