OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plaça dels Oms

La Plaça dels Oms és una plaça del centre històric de la Seu d'Urgell. La plaça també és anomenada plaça de la Vila, de l'Ajuntament o plaça de la Catedral.
És una de les places més notables de la ciutat, ja que s'hi troben els monuments més importants com la Catedral d'Urgell, la Casa de la Ciutat, l'antiga església i convent de Sant Domènec, aquest últim avui en dia és una sala d'exposicions. A la vora de l'Ajuntament, se situava l'antic portal de Cerdanya. A més, a la plaça neix el Carrer Major, en aquest carrer i a la plaça dels Oms hi té lloc cada dimarts i dissabte el mercat tradicional, i el tercer cap de setmana d'octubre la fira de Sant Ermengol, la fira documentada més antiga de la Península. Fins fa poc, durant la fira, la plaça era l'emplaçament de la carpa on se celebrava la Fira de Formatges Artesans del Pirineu, dins de la de Sant Ermengol, però pel creixement d'ambdues fires, la carpa ha canviat la seva ubicació i ara s'hi emplacen les parades d'artesans.
A partir de la plaça de la Vila o dels Oms, es formà al lloc on establien contacte la vila vella i la nova. A la plaça hi ha algun arbre, tot i que no són oms, sinó que davant de Sant Domènec hi ha diversos xiprers. El terra de la plaça és de pedra. S'anomena d'aquesta manera perquè antigament hi deuria haver oms.
| Sant Domènec | Ajuntament de la Seu d'Urgell | Carrer de Ramon Llambart |
| Carrer de Sant Domènec | | Catedral de Santa Maria d'Urgell |
| Espai Ermengol | Carrer Major | Carrer de Santa Maria, Museu Diocesà |

## Jaciment

Al costat nord de la catedral, sota un jardinet de gespa tocant a la Catedral. En aquesta plaça, degut a l'obertura d'un clot per tal d'instal·lar la grua que calia fer servir en les obres de restauració de la Catedral, es documentaren dues tombes de lloses ,segurament medievals, així com la fonamentació d'un gran mur que no es va poder seguir i per tant, no se'n va poder precisar la seva funció.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça dels Oms». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diari d'Andorra Arxivat 2012-12-06 at Archive.is, la Fira 2008.
* ↑ «Plaça dels Oms». Pat.mapa: arqueologia. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 maig 2012].
# Revoltes de l'arròs de 1918

Les revoltes de l'arròs de 1918 van ser una sèrie d'aixecaments populars al Japó entre juliol i setembre de 1918 i que van portar al col·laspse gairebé total a l'administració de Terauchi Masatake.

## Causes

Una pujada sobtada del preu de l'arròs va provocar una crisi econòmica severa, especialment a les zones rurals on l'arròs era el producte principal de la dieta. Els grangers, en veure els pocs diners que rebien enfront dels alts preus del mercat (per una regulació governamental) van mostrar la seva indignació davant els intermediaris i funcionaris, que havien permès la pujada sense control. El preu va arribar al seu punt màxim en un moment de postguerra on la inflació era generalitzada i escassejaven els productes de primera necessitat. La guerra siberiana, tanmateix, va empitjorar la situació, ja que el govern va comprar grans estocs d'arròs per a les tropes mobilitzades, fet que va encarir-lo encara més. Les protestes van esclatar arreu.

## Les revoltes

Les revoltes van assolir una duresa mai vista a la història moderna del Japó, tant pel seu abast com per la violència dels manifestants. La protesta va començar a la ciutat d'Oozu, a la prefectura de Toyama, el 23 de juliol de 1918, en un primer moment de forma pacífica però de seguida amb avalots, intervenció de la policia, incendis i enfrontaments armats al carrer. A mitjans de setembre, s'havien produït més de 623 revoltes a més de 350 poblacions, amb 2 milions de participants totals. 25000 persones van ser detingudes, de les quals 8200 van ser declarades culpables, amb penes que oscil·laven entre petites multes fins a la pena de mort.
Assumint la responsabilitat del desordre públic, el Primer Ministre Terauchi i el seu equip van dimitir el 29 de setembre de 1918. És polèmica la relació d'aquestes revoltes amb l'imperialisme japonès: alguns estudiosos afirmen que per tal d'alleujar la crisi d'oferta de l'arròs es va intensificar el control sobre Taiwan i Corea.

## Bibliografia

* Beasley, WG: Japanese Imperialism 1894–1945, Oxford University Press, 1991. ISBN 0-19-822168-1. (anglès)
* MacPherson, WJ: The Economic Development of Japan 1868–1941, Cambridge University Press, 1995. ISBN 0-521-55792-5. (anglès)
* Smitka, Michael: Japanese Prewar Growth (Japanese Economic History 1600–1960), Routledge, 1998. ISBN 0-8153-2705-6. (anglès)

## Referències

* ↑ MacPhearson: The Economic Development of Japan 1868–1941. (anglès)
* ↑ Smitka: Japanese Prewar Growth (Japanese Economic History 1600–1960), pàg. 192. (anglès)
# Séquia Monar

* No s'ha de confondre amb Rec Monar.
La séquia Monar (o rec Monar, no confondre amb l'homònima a Girona) és la xarxa hidràulica construïda i modificada al llarg dels segles per fer arribar l'aigua als conreus, als molins i a les fàbriques del riu Ripoll al terme de Sabadell. És, doncs, un conjunt de séquies. El nom prové de la paraula moliner en llatí. Després de les riuades de 1962, la major part es feu malbé i entrà en un procés de degradació irreversible. Ara, els pocs trams que en resten són aprofitats pels hortolans del riu.
L'origen d'aquesta séquia es troba en les comunitats pageses que treballaven i vivien al riu, que construïren les primeres infraestructures hidràuliques. A partir del segle xi, el monestir de Sant Llorenç del Munt i altres senyors feudals hi imposaren el seu domini i per això durant anys s'ha pensat que la séquia Monar era obra d'aquests monjos, però en realitat era més antiga.
Durant molts anys cada molí o cada dos molins tingueren una resclosa i una séquia pròpies. Però els diferents trams es van anar unint. Avui, al Ripoll sabadellenc, encara podem parlar de tres séquies ben diferenciades, concretament les que s'iniciaven al Rieral, sota el molí d'en Mornau i sota el molí de l'Amat.
En els trams més escarpats, l'aigua es conduïa per galeries subterrànies, excavades al terreny. Reben el nom de mines i tenen uns 60 cm d'amplada i 2 m d'altura. Disposen de pous de ventilació o espiralls. Per tal de netejar els llims i la brossa del fons de la séquia, regularment hi ha petites comportes, anomenades bagants o trestelladors. També són freqüents les galeries secundàries.
Al llarg dels segles, l'ús de la séquia Monar s'ha adaptat a les necessitats dels habitants del riu. Inicialment l'aigua movia els rodets dels molins fariners i regava les hortes veïnes. En l'edat moderna, els batans i molins paperers van anar prenent terreny als molins fariners. Les transformacions industrials dels segles xviii i xix feren modificar notòriament les velles i antiquades séquies del Ripoll.
La séquia Monar encara té trams útils i visibles al seu pas per Sant Feliu del Racó, uns quilòmetres curs amunt de Sabadell. Aquest tram figura en l'Inventari del Patrimoni Històric, Arquitectònic i Ambiental de Castellar del Vallès.

## Referències

* 1 2 3 4 Quatre itineraris pel Ripoll a Sabadell. Guia del patrimoni fluvial, Amics del Ripoll (Lluís Fernàndez i Cesc Prat, coord.), Sabadell, 2004, pàg. 55.
* ↑ «INVENTARI DEL PATRIMONI HISTÒRIC, ARQUITECTÒNIC I AMBIENTAL DE CASTELLAR DEL VALLÈS» (pdf) p. 46-50. Ajuntament de Sant Feliu del Racó-Diputació de Barcelona, 17-05-2010. Arxivat de l'original el 2019-12-24. [Consulta: 24 desembre 2019].
# Mainie Jellett

Mary Harriet "Mainie" Jellett (29 d'abril de 1897, Dublín - 16 de febrer de 1944, Dublín) va ser una pintora irlandesa. La seva pintura titulada Decoració (1923) va ser una de les primeres pintures abstractes vistes a Irlanda quan es va exhibir en l'Exposició Grupal de la Societat de Pintors de Dublín en 1923. Jellett va ser una important promotora i defensora de l'art modern a Irlanda i les seves obres poden ser trobades en els principals museus del país, com el Museu Nacional d'Irlanda. El seu treball també va formar part de l'esdeveniment de pintura de la competència d'art dels Jocs Olímpics d'Amsterdam 1928.

## Referències

* ↑ «Mainie Jellett». Olympedia. [Consulta: 27 juliol 2020].
# Halderberge

Halderberge és un municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 29.380 habitants repartits sobre una superfície de 75,24 km² (dels quals 0,61 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Moerdijk, a l'oest amb Steenbergen, a l'est amb Etten-Leur i al sud amb Roosendaal i Rucphen.

## Centres de població

* Oudenbosch (13.110 h)
* Hoeven (6.560 h)
* Oud Gastel (6.360 h)
* Bosschenhoofd (2.180 h)
* Stampersgat (1.330 h)

## Ajuntament

* VVD 4 regidors
* Werkgroep Oud Gastel Stampersgat 4 regidors
* Progressief Halderberge 4 regidors
* CDA 3 regidors
* Hoeven2000 3 regidors
* Gemeentebelangen 2 regidors
* ONS Halderberge 1 regidor

## Enllaços externs

* Halderberge - Lloc web oficial
# Steve Bauer

Steve Bauer (St. Catharines, Ontàrio, 12 de juny de 1959) va ser un ciclista canadenc, que fou professional entre 1984 i 1996.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpica de Los Angeles de 1984, en què guanyà la medalla de plata en la competició en carretera.
Una vegada professional és recordat per les bones actuacions al Tour de França, en què acabà dues vegades entre els 10 primers: 4t el 1988 i 10è el 1985. Hi guanyà una etapa i portà el mallot groc de líder durant 14 dies.
Al |Campionat del Món va guanyar la medalla de bronze el 1984, mentre que el 1988 tot i acabar en segona posició fou desqualificat per irregularitats a l'esprint.
Una vegada retirat del ciclisme professional crea l'empresa Steve Bauer Bike Tours. Des del 2008 fa de director esportiu del Team R.A.C.E. Pro.

## Palmarès

* 1981
** Campionat del Canadà en ruta
* 1982
** Campionat del Canadà en ruta
* 1983
** Campionat del Canadà en ruta
** 1r al Circuit de les 2 províncies
* 1984
** Vencedor d'una etapa del Giro de les Regions
* 1985
** 1r al Gran Premi d'Aix-en-Provence
** Vencedor de 3 etapes a la Coors Classic
** Vencedor d'una etapa del Tour de Midi-Pyrénées
* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Irlanda
* 1987
** Vencedor d'una etapa del Critèrium Internacional
* 1988
** 1r al Tour de l'Oise i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de les Amèriques
** 1r al Trofeu Pantalica
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile de Bessèges
* 1989
** 1r al Campionat de Zúric
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1991
** Vencedor de 2 etapes del Tour Du Pont
* 1992
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Galícia
* 1994
** 1r a la Norwest Cycling Cup
** Vencedor d'una etapa del Tour Du Pont
* 1996
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a la Baixa Saxònia
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Renània-Palatinat

### Resultats al Tour de França

* 1985. 10è de la classificació general
* 1986. 23è de la classificació general
* 1987. 74è de la classificació general
* 1988. 4t de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 5 etapes
* 1989. 15è de la classificació general
* 1990. 27è de la classificació general. Porta el mallot groc durant 9 etapes
* 1991. 97è de la classificació general
* 1992. Abandona (13a etapa)
* 1993. 101è de la classificació general
* 1994. Abandona (5a etapa)
* 1995. 101è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. 45è de la classificació general
* 1987. 10è de la classificació general
* 1992. 92è de la classificació general
* 1993. 89è de la classificació general

## Referències

* ↑ Web del Planet Energy (anglès) (francès)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Steve Bauer a sitiodeciclismo.net
# Kees van Ierssel

Corneli "Kees" Claudio Henricus van Iersel (Breda, 6 de desembre de 1945) és un exfutbolista neerlandès.
# Plutoni 241

El plutoni 241 ($^{241}$Pu o Pu-241) és un isòtop del plutoni que es forma quan el plutoni 240 captura un neutró. Igual que el plutoni 239 però a diferència del plutoni 240, el plutoni 241 és físsil.
# Cure

«Cure o The Cure» té aquests significats:
* Toponímia: Riu Cure, riu francès
* Música: The Cure, grup de música anglès
* Cinema:
** The Cure (pel·lícula del 1917), pel·lícula estatunidenca dirigida per Charlie Chaplin, estrenada l'any 1917
** The Cure (pel·lícula del 1995), pel·lícula dirigida per Peter Horton, estrenada l'any 1995
Viccionari
# Manuel Alcàntara i Gusart

Manuel Alcàntara i Gusart (Barcelona 5 de febrer de 1892 - Mèxic, setembre de 1981) fou un professor, periodista i promotor cultural català. Va fers estudis primaris, comerç i idiomes, i va alternar la seva feina com a empleat d'operador en borsa del Banc Transatlàntic Alemany i com a articulista i crític de teatre i arts plàstiques als diaris El Día Gráfico i La Noche, alhora que era afiliat a la Unió Catalanista. De 1919 a 1936 fou secretari de l'Agrupación Industrial del Caucho de España.
El 1923 va ingressar a la Unió Socialista de Catalunya (USC) i fou empresonat durant la dictadura de Primo de Rivera. Durant la Segona República Espanyola fou administrador de la Casa de la Caritat i professor de comptabilitat i estadística (1932-1934) i d'organització i règim local (1935-1939) a l'Escola d'Administració Pública de Catalunya (1935-1939). El 1936 s'afilià al CADCI i a la UGT.
Durant la guerra civil espanyola va ser representant de la Generalitat de Catalunya en els Organismes Internacionals d'Ajuda als Refugiats. En acabar la guerra s'exilià a França, on després d'estar tancat un temps al camp d'Argelers s'establí a Perpinyà. D'allí marxà a Montpeller, on fou un dels organitzadors de la Residència d'Intel·lectuals Catalans fins al 1941, quan marxà cap a Mèxic amb la seva muller a bord del vaixell Quanza. Allí fou gerent de l'editorial Misrachi fins que es jubilà.
A l'exili de Mèxic fou un dels animadors de la Comunitat Catalana de Mèxic, membre de l'Orfeó Català de Mèxic, i organitzador i secretari del Patronat dels Jocs Florals de la Llengua Catalana a l'exili amb Lluís Nicolau d'Olwer i Pere Bosch i Gimpera. Fou col·laborador habitual de les revistes Quaderns de l'exili, Pont Blau, Xaloc i La Nostra Revista, participà en la Conferència Nacional Catalana de 1953 i donà suport al Consell Nacional Català, del que en fou vocal a Mèxic fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ «Manuel Alcàntara i Gusart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Biografia al web de la Fundació Pablo Iglesias
* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 220-221.
# Hale Asaf

Hale Asaf (Kadıköy, Istanbul, maig de 1905 - París, 31 de maig de 1938) fou una pintora turca. El 1927 es traslladà a París i estudià l'Académie de la Grande Chaumiére fins a l'any 1928. L'escriptora turca Burcu Pelvanoğlu va publicar el 2007 un llibre dedicat a Hale Asaf, amb el títol "Hale Asaf, Türk Resim Sanatında Bir Dönüm Noktası".

## Pintures

* Retrat del seu pare
* Autorretrat
* Retrat de İsmail Hakkı Oygar, el seu marit i ceramista
* Bursa

## Referències

* ↑ http://www.sanalmuze.org/retrospektif/view.php?type=2&artid=361 Arxivat 2016-04-18 a Wayback Machine.
* ↑ Burcu Pelvanoğlu. Hale Asaf: Türk resim sanatında bir dönüm noktası. Yapı Kredi Kültür Sanat Yayıncılık, 2007. ISBN 978-975-08-1308-5.
# Solo (música)

En música, un solo és una peça o una secció d'una peça tocada o cantada un sol instrument o una sola veu, que toca tot sol, o amb acompanyament que tot i així queda secundari.
La paraula prové de l'italià solo. El plural italià és soli per bé que la forma catalanitzada més corrent és solos. A més, la paraula solos pot ser utilitzada per referir-se a un nombre petit de parts simultànies assignades a músics solistes en una composició orquestral. En el concerto grosso barroc, el terme per designar tal grup de solistes és concertino.
En el barroc i períodes clàssics, la paraula solo era virtualment equivalent a sonata, i es podria referir o a una peça per a un instrument de melodia amb acompanyament continu, o a una sonata per a un instrument de melodia sol, com les Sonates i partites per a violí sol de Johann Sebastian Bach. En moltes actuacions de jazz, cada número alterna seccions de conjunt amb seccions de solo on un artista interpreta sol, o amb l'acompanyament musical discret d'altres músics.
En la música popular un solo fa referència a una melodia improvisada i agradable interpretada per un artista solista o destacat i també es pot referir a un solo de percussió. En el gènere de música country un solo s'anomena un ride. Al cas de grups musicals, també es parla de carrera solo, quan un membre a un cert moment comença cantant o tocant sol.

## Referències

* ↑ «solo». CCMA, s.d. [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «Solo (música)». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Solo (música)». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «solo». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4a edició), p. 859. ISBN 9788441225169.
* ↑ Fuller, David; Stanley Sadie i John Tyrrell. «Solo». A: The New Grove Dictionary of Music and Musicians. 2a. London: Macmillan Publishers, 2001.
* ↑ Miller, Michael. The Complete Idiot's Guide to Solos & Improv' (en anglès), 2004. ISBN 1592572103.
# Kees van Dongen

Cornelis Théodorus Marie van Dongen o, més generalment, Kees van Dongen, fou un pintor neerlandès. Va néixer el 26 de gener del 1877 als afores de Rotterdam, a Delfshaven (Països Baixos). Va morir el 28 de maig del 1968 a Mònaco (França).
D'una família burgesa, el seu pare no es va oposar a la vocació del jove Kees; freqüentà l'Acadèmia Reial de Pintura de Rotterdam (bé que es dirà autodidacte llavors) i hi trobarà Augusta Preitinger, que serà la seva dona.
Aquest marxarà a París l'octubre del 1897 per treballar-hi. Les seves influències seran Frans Hals i Rembrandt. La influència del mestre holandès és més perceptible en les obres de joventut, que són Maggi el 1888 o la Natura morta en el faisà del 1890. L'analogia amb les primeres obres de Van Gogh és evident: escenes d'interior i paisatges amb colors terrosos i obacs caracteritzen, en efecte, el començament dels dos artistes, dels quals el destí serà, tanmateix, radicalment diferent. És atret pels barris de la prostitució, on sense parar pren notes que transposarà al seu taller, situat al graner de l'empresa familiar. Aconsegueix un sentit agut de la notació sobre el viu, amb un tret flexible i agressiu. Tot i que pinta petits paisatges típics dels Països Baixos (canals, molins i granges), sovint de colors obacs, són els seus dibuixos en tinta xinesa realçats en aquarel·la els que expressen millor el seu talent i amb què es farà conèixer.
Exposà individualment a Barcelona, a les Galeries Dalmau, l'any 1915.

## Referències

* ↑ «Kees van Dongen» (en anglès). Encyclopedia Britannica [Consulta: 3 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Kees van Dongen al Museu Picasso.
# Plutus (empresa)

Plutus és una empresa fintech amb seu a Londres fundada el 2015.

## Història

Va ser establerta el 2015 per Danial Daychopan i Jasper Tay.
El 2016, l'empresa va llançar una aplicació que permetia als posseïdors de Bitcoin utilitzar la criptomoneda en comerços habilitats amb tecnologia NFC.
El maig de 2021, Plutus va rebre un finançament de 5 milions de dòlars del fons de criptomonedes Alphabit.
El 31 de març de 2022, Plutus va llançar un programa de recompenses que ofereix devolució de diners per compres realitzades amb la targeta de dèbit Visa. Més tard, aquest mateix any, es va associar amb Curve, l'aplicació agregadora.
També el 2022, Plutus es va associar amb Prepaid Ventures per emetre les seves targetes als Estats Units. Fins al segon trimestre del 2022, el sistema de targetes de Plutus està integrat per 70 milions de comerços a tot el món.
El febrer de 2023, el soci bancari de Plutus es va convertir en Modulr.

## Operacions

L'aplicació financera de Plutus inclou un compte fiduciari (compte al Regne Unit o un IBAN europeu) per gestionar monedes fiduciàries i criptomonedes en una cartera no custodial, una cartera de criptomonedes i un intercanvi descentralitzat. L'empresa té el seu token ERC-20 anomenat Pluton (PLU) a la xarxa Ethereum. Els usuaris registrats reben un 3% encripte a PLU quan compren en línia amb la targeta de dèbit Plutus. Apostar PLU desbloqueja recompenses addicionals en marques seleccionades, incloent Netflix, Spotify, Prime, Apple One, Uber, Aldi, Asses i Deliveroo Plus. Danial Daychopan és el CEO i Gyan Chawdhary és el director de tecnologia.

## Referències

* 1 2 3 «An Interview with the Makers of Plutus, a Payment App for the Bitcoin Adopter».
* ↑ Allison, Ian. «Plutus combines Bitcoin and Ethereum to push contactless payments» (en anglès), 07-02-2016. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Institutional fund acquires $5m in PLU – backing a MetaMask killer App By BTC Peers» (en anglès americà). [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Crypto Rewards Card, Plutus, Partners With Curve to Offer 9% Rewards», 2022.
* ↑ Plutus. «Plutus Card to Launch in the United States, 8% Crypto Rewards Accessible by Millions» (en anglès), 10-08-2022. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Plutus Card Witnesses Record Sign-ups Amid Cashback Program Upgrade» (en anglès). , 20-05-2022 [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Plutus Selects Fintech Modulr as its New Banking Partner».
* ↑ Shumba, Camomile. «Bitcoin is back above $50,000 as crypto investors recover from the weekend rout, while metaverse tokens are soaring» (en anglès americà). [Consulta: 22 maig 2023].
# Riu Ebrón

El riu Ebrón és un afluent del Túria que naix al pic Jabalón, en el municipi de Jabaloyas (Serra d'Albarrasí, Aragó), al sud dels Monts Universals. El municipi del Cuervo és el darrer municipi aragonés abans d'endinsar-se a la comarca valenciana del Racó d'Ademús, on travessa els municipis de Castellfabib i Torre Baixa per a desembocar al Túria en Ademús.
El tram aragonés destaca pel paratge dels Estrets de l'Ebrón, un congost geològicament interessant pels vertiginosos ponts naturals de pedra que comuniquen les dues ribes. Es tracta de formacions càrstiques formades per l'acció del riu. Un sender ben acondicionat permet la seua visita des dels municipis de Tormón o el Cuervo.
Històricament, el curs del riu va comptar amb un bon nombre molins fariners, alguns dels quals es remunten al segle xiii, com el molí de la Vila de Castielfabib. En les seues ribes també es va instal·lar el Convent de Sant Guillem de Castellfabib. El seu curs, flanquejat de cultius de regadiu escalonats en bancals (ja documentats pel botànic Cavanilles), és molt profund. Més recentment, a principis del segle xx, es va instal·lar una de les centrals elèctriques pioneres a la vila de Castellfabib, en la comarca del Racó d'Ademús.

## Vegeu també

* Riu Bohilgues
# Curepipe Starlight SC

El Curepipe Starlight Sports Club és un club de futbol de la ciutat de Curepipe, Maurici. El seu uniforme és blau.

## Palmarès

* Lliga mauriciana de futbol:
       2006-07, 2007-08, 2008-09, 2012-13
* Copa mauriciana de futbol:
       2006, 2008, 2013
* Copa de la República mauriciana de futbol:
       2007, 2008

## Referències

* ↑ Comoros anticipate historic debut Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine. - FIFA.com
* ↑ zerozerofootball Profile
* ↑ Curepipe Starlight SC Home camisa de futebol, oldfootballshirts.com
* ↑ La chute du Curepipe Starlight SC Arxivat 2021-05-03 a Wayback Machine., 10 juliol 2016, defimedia.info
* ↑ «Seychelles- List of Champions». RSSSF.
* 1 2 «Seychelles- List of Cup Winners». RSSSF.
# Kiko Seike

Kiko Seike (清家 貴子, 8 d'agost de 1996) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 2 | 1 |
| Total | 2 | 1 |

## Referències

* ↑ Kiko Seike, Fitxa a Soccerway