OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bisbat de Vinh Long

El bisbat de Vĩnh Long (vietnamita: Giáo phận Vĩnh Long; llatí: Dioecesis Vinhlongensis) és una seu de l'Església catòlica al Vietnam, sufragània de l'arquebisbat de Ciutat de Hô Chí Minh. Al 2017 tenia 204.908 batejats d'un total de 4.065.200 habitants. Actualment està regida pel bisbe Pierre Huỳnh Văn Hai.

## Territori

La diòcesi comprèn les províncies vietnamites de Ben Tre i Tra Vinh, Vĩnh Long i part de la de Dong Thap.
La seu episcopal és la ciutat de Vĩnh Long, on es troba la catedral de Santa Anna.
El territori s'estén sobre 6.772 km² i està dividit en 216 parròquies.

## Història

El vicariat apostòlic de Vính Long va ser erigit el 8 de gener de 1938 mitjançant la butlla In remotas del papa Pius XI, prenent el territori del vicariat apostòlic de Saigon (avui l'arquebisbat de Ciutat de Hô Chí Minh).
El 24 de novembre de 1960 el vicariat apostòlic va ser elevat a diòcesi en virtut de la butlla Venerabilium Nostrorum del papa Joan XXIII.

## Cronologia episcopal

* Pierre Martin Ngô Đình Thục † (8 de gener de 1938 - 24 de novembre de 1960 nomenat arquebisbe de Huê)
* Antoine Nguyên Van Thien † (24 de novembre de 1960 - 12 de juliol de 1968 renuncià)
* Jacques Nguyên Van Mâu † (12 de juliol de 1968 - 3 de juliol de 2001 jubilat)
* Thomas Nguyên Van Tân † (3 de juliol de 2001 - 17 d'agost de 2013 mort)
** Sede vacante (2013-2015)
* Pierre Huỳnh Văn Hai, des del 7 d'octubre de 2015

## Estadístiques

A finals del 2017, la diòcesi tenia 204.908 batejats sobre una població de 4.065.200 persones, equivalent al 5,0% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1970 | 89.200 | 1.729.358 | 5,2 | 118 | 111 | 7 | 755 | | 74 | 645 | 125 |
| 1973 | 112.000 | 1.235.000 | 9,1 | 118 | 116 | 2 | 949 | | 64 | 563 | 53 |
| 1990 | 170.000 | 3.500.000 | 4,9 | 125 | 115 | 10 | 1.360 | 1 | 43 | 564 | 168 |
| 2001 | 176.200 | 4.012.000 | 4,4 | 136 | 125 | 11 | 1.295 | | 41 | 498 | 203 |
| 2003 | 182.442 | 3.954.729 | 4,6 | 148 | 136 | 12 | 1.232 | | 70 | 597 | 88 |
| 2004 | 183.728 | 3.967.400 | 4,6 | 158 | 146 | 12 | 1.162 | | 47 | 524 | 88 |
| 2010 | 195.065 | 4.161.000 | 4,7 | 176 | 158 | 18 | 1.108 | | 55 | 588 | 110 |
| 2014 | 199.404 | 4.385.000 | 4,5 | 207 | 179 | 28 | 963 | | 80 | 642 | 209 |
| 2017 | 204.908 | 4.065.200 | 5,0 | 210 | 183 | 27 | 975 | | 93 | 678 | 216 |

## Notes

* ↑ Nomenat bisbe titular de Spello.

## Bibliografia

* (llatí) Butlla In remotas, AAS 30 (1938), p. 279
* (llatí) Butlla Venerabilium Nostrorum, AAS 53 (1961), p. 346

## Enllaços externs

* Anuari pontifici del 2017 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Vinh Long (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi (vietnamita)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
# Panacota

La panacota (de l'italià panna cotta, literalment "nata cuita") són unes postres típiques de la regió italiana del Piemont. S'elabora amb nata, llet, sucre, vainilla i gelificants, i se sol adornar amb melmelades de fruites vermelles.

## Elaboració

Es tracta d'unes postres de senzilla elaboració. Cal posar al foc mig litre de nata amb quatre cullerades de sucre i una beina de vainilla i fer una infusió perquè prengui gust, és a dir, porteu-la a ebullició i deixeu-la reposar una mica. Mentrestant, haureu posat a remullar en aigua freda quatre fulles de gelatina que, quan s'estovin, escorrereu amb la punta dels dits i afegireu a la nata calenta ja sense la vainilla. Mescleu bé, repartiu en quatre recipients i guardeu-la a la nevera durant almenys quatre hores i fins al moment de menjar-la.
Se sol servir coberta de salsa de fruites vermelles. Per a fer-la, preneu un quart de quilo de maduixes -o una altra fruita del vostre gust- i dues cullerades de sucre, podeu afegir un rajolí d'aigua també, coeu-la cinc minuts en un cassó i bateu-la amb la batedora. Es pot guardar a la nevera durant uns quants dies.

## Variants

La vainilla es pot substituir per quatre cullerades d'aroma de vainilla. Si poseu quatre fulles de gelatina la textura que obtindreu serà semblant a la d'un flam, però algunes persones prefereixen que sigui més semblant a la d'un iogurt, aleshores cal posar-ne tres únicament. La quantitat de sucre es pot adaptar al gust de personal de cadascú. La recepta tradicional és amb nata, però hi ha gent que substitueix la meitat de la nata per llet, per a obtenir una recepta amb menys greixos.
També es poden fer variants més originals. Per exemple Juan Maria Arzak fa una panacota de coco substituint la nata per llet de coco, i l'acompanya amb salsa de mango. Altres gustos que se li poden donar són cafè (amb una mica de cafè soluble), xocolata, mel, etc.

## Referències

* ↑ Accademia Italiana della Cucina, La Cucina: The Regional Cooking of Italy, ISBN 978-0-8478-3147-0, p. 832, 2009, translation of La Cucina del Bel Paese
* ↑ Camilla V. Saulsbury, Panna Cotta: Italy's Elegant Custard Made Easy, p. 14
* ↑ Jorge Hernández Alonso. «Receta e historia de la panna cotta».
* ↑ Panacota (PANNA COTTA) de coco y vainilla sin azúcar
* ↑ «Chocolate Panna cotta – foodtolove». foodtolove. Arxivat de l'original el 2018-03-14. [Consulta: 9 abril 2018].
# Panagia

Panagia és el nom grec que rep el títol de Maria, mare de Jesús que significa 'Santíssima' i que és una de les denominacions freqüents de la Verge al cristianisme ortodox. Per extensió, també s'aplica a un tipus de representació mariana propi de l'església oriental que apareix en pintures, medallons i ornaments de roba litúrgica. Nombrosos santuaris i monestirs grecs reben també aquest nom tot i no contenir aquesta icona.
En aquestes imatges Maria apareix de front, mirant l'espectador i amb els braços aixecats cap al cel, pregant. Pretén reproduir l'acceptació de Maria dels plans divins durant l'Anunciació. Per aquest motiu la imatge del nen Jesús apareix dins una aurèola dins les robes d'ella, indicant la futura concepció (tot i que aquest medalló sol ubicar-se al pit i no al ventre de la mare). Dos passatges bíblics es troben a la base d'aquesta representació. En primer lloc, el passatge de l'evangeli segons Lluc on un àngel visita Maria i li anuncia que serà mare. Després de l'astorament ella respon: «Sóc l'esclava del Senyor: que es compleixin en mi les teves paraules» (Lc 1, 38). Aquesta submissió també es representa en una imatge coneguda com la Verge de la Humilitat. El segon passatge bíblic és la profecia continguda al Llibre d'Isaïes (Is 7,14) sobre la concepció de Déu per part d'una verge, fet que serà considerat un signe o senyal pels seus seguidors. Per aquest motiu aquesta icona rep sovint el nom de Platitera (en grec 'més ampla', fent referència al signe que inclou el cos de Maria: un anunci de la concepció virginal que és més àmplia que la d'un nadó, ja que Jesús com a fill de Déu salvarà la humanitat sencera. El ventre de Maria, en el moment de la seva acceptació, doncs, esdevé el ventre salvador de tots els homes i d'aquí l'halo que envolta el nen encara no nascut.
Les imatges del tipus Panagia solen acompanyar Maria d'altres atributs canònics, com àngels, abreviatures fent referència a altres títols de la Verge, sants que escorten la figura o ornaments naturals. La postura de Maria pregant és força antiga, ja que es conserven pintures del segle iv, però la representació completa amb el nen al pit comença a aparèixer cap al segle xi a territori rus i des d'allà es va estendre per àrees ortodoxes durant l'edat mitjana. A diferència d'altres icones, que han patit modificacions importants en el simbolisme, la veneració popular ha fet que les Panagia es mantinguin intactes al llarg dels segles i encara es troben monestirs moderns que creen noves pintures o joies representant aquest motiu religiós.
Algunes representacions cèlebres són:
* Verge de Nóvgorod
* Kursk-Root
* Imatge de Tsàrskoie Seló
* Iaroslavl

## Vegeu també

* Maria, mare de Jesús
# Panageïnis

Els panageïnis (Panagaeini) són una tribu de coleòpters adéfags pertanyent a la família Carabidae.

## Taxonomia

Té els següents gèneres:
| Bascanus Brachygnathus Calathocosmus Cintaroa Coptia Craspedophorus Dischissus | Epigraphodes Epigraphus Euschizomerus Geobius Micrixys Microcosmodes Panagaeus | Paregraphus Peronomerus Psecadius Tefflus Tinoderus Tinognathus Trichisia |

## Referències

* ↑ Panageïni en BioLib
# Bni Hassane

Bni Hassane (en àrab بني حسن, Banī Ḥassan; en amazic ⴱⵏⵉ ⵃⵙⵙⴰⵏ) és una comuna rural de la província d'Azilal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.077 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Bni Idder

Bni Idder (àrab بني يدر) és una comuna rural de la província de Tetuan de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.823 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Boardman (Oregon)

Boardman és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 3.310 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Boardman tenia 2.855 habitants, 853 habitatges, i 686 famílies. La densitat de població era de 307,9 habitants per km².
Dels 853 habitatges en un 53% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,4% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 19,5% no eren unitats familiars. En el 14,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,1% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 15% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.105$ i la renda mediana per família de 32.543$. Els homes tenien una renda mediana de 30.000$ mentre que les dones 21.765$. La renda per capita de la població era de 12.297$. Aproximadament el 16,3% de les famílies i el 20,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Boardman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Boardman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Boardman

«Boardman» té aquests significats:

## Persones

* Brenda Boardman (1943), científica britànica coneguda per desenvolupar el concepte de pobresa energètica
* Christopher Miles Boardman (Hoylake, 1968), ciclista britànic

## Topònims

* Boardman (Carolina del Nord)
* Boardman (Ohio), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* Boardman (Oregon)
# Panjab

* Per a altres significats, vegeu «Panjab (desambiguació)».
El Panjab (en panjabi: ਪੰਜਾਬ o پنجاب) és una regió geogràfica i històrica d'Àsia, constituïda per territoris als estats actuals del Pakistan i l'Índia, on formen bàsicament la província pakistanesa del Panjab i l'estat del Panjab, si bé també cal considerar dins la regió algunes zones de l'estat d'Haryana i del d'Himachal Pradesh a l'Índia, i de la província de la Frontera del Nord-oest al Pakistan, així com territoris del sud de Caixmir. La llengua nacional és el panjabi.
El nom Panjab prové del persa پنج (panj: 'cinc') i اب (āb: 'aigua'), que significa 'regió dels cinc rius'. Aquests rius a què fa referència el nom del país, tributaris de l'Indus, són el Beas, el Chenab, el Jhelum, el Ravi i el Sutlej. Els cinc rius, ara dividits entre l'Índia i el Pakistan, s'uneixen per formar el Panjnad, afluent de l'Indus.
En aquesta regió fou on es va desenvolupar el sikhisme, que hi va arribar a exercir el poder a la primera meitat del segle xix; i és d'on procedeix el poble gitano.
La província britànica del Panjab abraçava tota la regió i, a més a més, Haryana i Himachal Pradesh.

## Referències

* ↑ També transcrit com a Punjab i Penjab, tot i que són formes no recomanades segons Comunicacio.grec.cat Arxivat 2022-01-24 a Wayback Machine.
* ↑ Prats, Joan de Déu. Llegendes històriques de Barcelona. L'Abadia de Montserrat, 2009, p. 71. ISBN 8498830648.

## Vegeu també

* Història del Panjab.
* Vahali.
# Pau Bover Canyelles "Sipot"

Pau Bover Canyelles "Sipot". (Santa Maria del Camí, 1842 - 1907). Glosador.
De jove va treballar de picapedrer. Es va casar amb na Maria Frontera i va ser l'home de confiança d'Es Torrent Fals, s'Arboçar i Cas Frares. Va ser una persona d'una intensa religiositat. Va publicar la plagueta de gloses "A la memori de D. Rafel Caldentey de Manacor i Rector de Santa Maria ahon morí dia 1 de juny de 1887", una composició de 25 estrofes de vuit versos.
| « | Jesús, Josep i Maria donau-me descripció per explicar sa tristor que tengué Santa Maria quan vengué el funest dia que va morir el Rector homo qui amb tanta amor tot el poble dirigia. | » |
| — Pau Bpver "Sipot" |||
Va treballar una temporada a Formentor i quan va tornar va fer la següent glosa:
| « | Set setmanes de Corema vaig habitar a Formentor i vaig agafar més tristor que Cristo nostro senyor el dijous sant a la cena. | » |
| — Pau Bpver "Sipot" |||

## Referències

* ↑ BOVER, Pau. A la memori de D. Rafel Caldentey i Perelló|Rafel Caldentey de Manacor i Rector de Santa Maria ahon morí dia 1 de juny de 1887. Palma: Imp. de J. Colomar, s.d..
* ↑ MORRO, Mateu «Els glosadors de Santa Maria (I)». Coanegra, Setembre-octubre 1983, pàg. 12-13.
# Pau Carbonell Pascual

Pau Carbonell Pascual (Vilanova i la Geltrú, 4 de març de 1847 - Barcelona, 6 de maig de 1919) fou un escultor d'origen vilanoví.
És conegut per haver realitzat l'escultura en pedra Sant Antoni Abat (patró de la ciutat) a l'església parroquial de Sant Antoni situada al capdamunt de la Rambla Principal. Per realitzar-la va prendre com a model el bust de Francesc de Sales Vidal (que va finançar l'obra). El bust original en marbre de Francesc de Sales Vidal es troba a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer on va ser donat pel mateix Pau Carbonell juntament amb altres quatre obres: un bust de Calderón de la Barca, dues escultures d'argila, Santa Isabel d'Hongria i Sant Francesc d'Assís, i un bust de terra cuita que porta per títol La Limenya. Ha creat el sepulcre neogòtic de Joan Serra Totesaus al Cementiri de Vilanova.
A partir de 1904 se li coneix taller al carrer Aragó de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Puig Rovira,, Francesc X.; Barbacil i Mestres, Judith. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú : dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003. ISBN 84-85960-83-1.
* ↑ «Cementiri: Sepulcre Joan Serra Totesaus - Vilanova i la Geltrú». Pobles de Catalunya. [Consulta: 3 juliol 2020].
# Brevis historia monasterii Rivipullensis

La Brevis historia monasterii Rivipullensis és una crònica que narra la història del monestir de Santa Maria de Ripoll i que fou redactada el 1147; l'arquebisbe i historiador occità Pèire de Marca l'estudià i l'anomenà d'aquesta manera. La història comprèn des de la fundació del monestir de Santa Maria de Ripoll per Guifré I de Barcelona el 888 fins al 1147, moment de la redacció de la crònica. És la crònica que més recula en el temps de les que es conserven de l'antiga Gòtia. L'autoria s'atribueix a un monjo de Ripoll, que la redactà basant-se en la documentació conservada als arxius del monestir. És el primer text amb data segura que atribueix al comte Guifré el sobrenom del Pelós. Serví de base al primer redactor de la Gesta comitum Barchinonensium et Regum Aragonum, redacatada també al monestir de Ripoll i compilada uns anys més tard.

## Bibliografia

* «Brevis historia monasterii Rivipullensis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# París-Roubaix 1954

La París-Roubaix 1954 fou la 52a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà l'11 d'abril de 1954 i fou guanyada pel belga Raymond Impanis, que s'imposà en solitari a la meta de Roubaix. Els seus compatriotes Constant Ockers i Marcel Rijckaert foren segon i tercer respectivament.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Raymond Impanis | Mercier-Hutchinson | 6h 54' 43" |
| 2 | Constant Ockers | Peugeot-Dunlop | + 06" |
| 3 | Marcel Rijckaert | Mercier-Hutchinson | m. t. |
| 4 | Ferdinand Kübler | Fiorelli | m. t. |
| 5 | Serge Blusson | Stella-Wolber-Dunlop | m. t. |
| 6 | Raoul Rémy | Mercier-Hutchinson | m. t. |
| 7 | Marcel de Mulder | Terrot-Hutchinson | m. t. |
| 8 | Germain Derijcke | Alcyon-Dunlop | m. t. |
| 9 | Henri Surbatis | Rochet | m. t. |
| 10 | Roger Decock | Bertin | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Paul Heyman

Paul Heyman (11 de setembre de 1965), és un ex-comentarista, promotor, productor, anunciant, manager, escriptor, maquetista, lluitador de lluita lliure ocasional i home de negocis de l'entreteniment americà que treballa actualment per la WWE a la marca Raw. És conegut per haver sigut el creador i la força creativa de la desapareguda marca ECW (Extreme Championship Wrestling).

## Biografia

Paul Heyman va néixer a Nova York. La seva mare, Sulamita, d'origen jueu i una supervivent de l'Holocaust, va morir al 27 de febrer del 2009 als 81 anys. El seu pare, Richard Simon Heyman va morir als 87 anys al 25 de juny del 2013. Paul Heyman és pare de dos fills.
A més, és actor de manera ocasional i ha fet col·laboracions a pel·lícules, videojocs, etcétera. També és publicista i ha protagonitzat anuncis per la World Wrestling Entertainment, i va ésser comentarista parcial a la WWF, i especialment a la marca abans coneguda com a "Raw Is War!".

## Com a Manager al Wrestling

Paul Heyman ha sigut el manager dels següents lluitadors professionals. No hi són tots, però s'hi destaquen alguns.

### Lluitadors destacats administrats per Paul Heyman (o "Paul Heyman Guys")

* CM Punk
* Kurt Angle
* Mark Callous
* The Big Show
* Rob Van Dam
* Sabu
* Charlie Haas
* Heidenreich
* Tazz
* Test
* Stone Cold Steve Austin
* Brock Lesnar (2013-present)

### Sobrenoms de Paul Heyman a la WWE

* "The Mad Scientist"
* "The Rabbi Of The Revolution"
* "Paulrus"
* "The One Behind The One in 23-1" (Fent referència al final del récord de victòries que va tenir el The Undertaker a Wrestlemania)

### Cançó actual d'entrada al ring

* "Next Big Thing (Remix)" by Jim Johnston (com a manager de Brock Lesnar; 23 de gener del 2013-present)

### Altres

* "This is extreme" (A la ECW)
* "Balls to the Wall" del grup Accept
# Brieux

Brieux és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 94 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Brieux era de 94 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 54 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 54 habitatges eren cases. Dels 41 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 10 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Brieux el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 36 eren actives i 21 eren inactives. De les 36 persones actives 32 estaven ocupades (20 homes i 12 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 21 persones inactives 10 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 2 d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Brieux hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Brieux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Brieux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.