OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Campos i Tarrech

Josep Maria Campos i Tarrech (La Selva del Camp, Baix Camp, 1941 - Granollers, Vallès Oriental, 9 de desembre de 2014) és un metge català amb una trajectòria professional portada a terme a l'Hospital General de Granollers, la Mútua del Carme i el CAP Vallès Oriental. Fundador de la Fundació Oncovallès.
Va acabar els estudis de medicina a la Universitat de Barcelona el 1965 i va ser llavors quan va iniciar la seva feina com a metge a l'Hospital de Granollers, però continuant amb els estudis de cirurgia a l'Escola Professional de Cirurgia de l'Hospital Clínic de Barcelona. El 2012 va rebre la Medalla de la Ciutat de Granollers. El 2015 va rebre la Medalla d'or de l'Hospital General de Granollers a títol pòstum.

## Referències

* ↑ «JOSEP MARIA CAMPOS TÀRRECH» (en castellà). En memoria, La Vanguàrdia.
* ↑ «Mor als 73 anys el doctor Josep Maria Campos». [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ RIOBÓ i CLAVELL, Carles. Josep M. Campos i Tarrech, Esport Club Granollers, Estabanell Energia: medalles de la ciutat 2012. Granollers: Ajuntament de Granollers, 2012, p. 55 p.. ISBN 9788493876319.
* ↑ «El doctor Josep Maria Campos, l'Esport Club Granollers i Estabanell Energia, medalles de Granollers». El 9 Nou, 02-02-2012 [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ Gabinet de Comunicació HGG Reconeixements de l'Hospital 2015, 11-07-2015.
# Jorge Palatsí Gallego

Jorge Palatsí Gallego (La Salzadella, Baix Maestrat, 18 de febrer del 1988) és un futbolista professional valencià que juga com a porter per la Cultural y Deportiva Leonesa.

## Enllaços externs

* Jorge Palatsí Gallego a BDFutbol
* Jorge Palatsí Gallego, Fitxa a Soccerway
# Jorge Pina Roldán

Jorge Pina Roldán (Saragossa, 28 de març de 1983) és un exfutbolista aragonès, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de destacar al filial del Reial Saragossa, el 2004 recala al Racing de Ferrol, amb qui debuta a la Segona Divisió. A l'any següent fitxa pel Màlaga CF, per a jugar en el seu equip B. Tot i això, hi debuta amb el primer equip mal·lacità a la màxima categoria, jugant dos partits.
Posteriorment, la seua carrera ha prosseguit per altres equips de la Segona Divisió, com la UD Salamanca, l'Sporting de Gijón i el Llevant UE.
Pina ha estat internacional amb les categories inferiors de la selecció espanyola. Amb el combinat sub-19 va guanyar l'Europeu del 2002.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a bdfutbol.com
# Josep Valls i Riera

Josep Valls i Riera (Badalona, 1860-1942) va ser un polític conservador català, darrer representant del caciquisme de la Restauració a Badalona.
Va ser elegit alcalde la ciutat el 1904, però va ser destituït el 1905 a causa d'una inspecció administrativa a l'Ajuntament, que es va materialitzar a conseqüència de la pressió dels representants catalanistes de la ciutat, a causa de l'estat caòtic del consistori des del 1899, que va estar controlat per persones properes a Joaquim Palay i Jaurés. Les anomalies eren tantes, que els càrrecs sobre l'Ajuntament de Badalona van ser nombrosos, entre molt altres destaquen els deutes amb hisenda, dèficits diversos o la desaparició de documentació oficial. El representant del Govern d'Espanya va decidir suspendre el consistori en ple, i va nomenar provisionalment alcalde de la ciutat a Josep Fonollà i Sabater, que es va mantenir fins a les eleccions de novembre del 1905.

## Referències

* ↑ Abras, 1998, p. 74.
* ↑ Villarroya i Font, 1999, p. 121.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* Villarroya i Font, Joan (dir.); AA.DD. Història de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 1999. ISBN 84-88758-03-0.
# Israel's Son

Israel's Son és el tercer senzill de l'àlbum debut Frogstomp de la banda australiana Silverchair. També es va incloure en l'àlbum recopilatori The Best of Volume 1. És l'única cançó de l'àlbum que la banda encara utilitza en els concerts. Les lletres de la cançó estan inspirades en una execució que el cantant va veure per la televisió.
Es van crear dues edicions del videoclip, ambdues dirigides per Nigel Dick. Tot i que la primera edició ja portava força temps en rotació, la discogràfica Epic, propietària de Murmur, no es volia fer responsable del que apareixia al primer videoclip, de manera que van encarregar una segona versió censurant algunes imatges, per substituir l'original només als Estats Units.

## Llista de cançons

CD AUS (MATTCD012) / Casset Senzill (MATTC012)
* "Israel's Son"
* "Blind (live)"
* "Leave Me Out (live)"
* "Undecided (live)"
CD Senzill EU (6629641)
* "Israel's Son"
* "MadMan (Vocal Mix)"
CD Senzill UK (6629642)
* "Israel's Son"
* "MadMan (Vocal Mix)"
* "Leave Me Out (Live)"
Promo CD US (ESK7402)
* "Israel's Son (radio edit)"
EP Japó (ESCA6434)
* "Israel's Son"
* "Acid Rain"
* "MadMan (vocal mix)"
* "Stoned"
* "Blind"
* "Tomorrow"

## Referències

* ↑ «What do the songs mean? > Frogstomp» (en anglès). silverchair.nu. Arxivat de l'original el 2012-09-09. [Consulta: 20 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Israel's Son a YouTube
# Joaquim Planas i Borrell

Joaquim Planas i Borrell fou un empresari i polític català. Fou elegit diputat pel districte de Terrassa a les eleccions generals espanyoles de 1881 dins les files del Partit Liberal Fusionista. Tant a les anteriors eleccions com a les posteriors fou vençut pel candidat del Partit Conservador Pau Turull i Comadran. Aprofità el seu càrrec en el Congrés per defensar els seus interessos en empreses del ferrocarril de Llerona a Sant Martí de Provençals.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans (1876-1885) De Joan Palomas i Moncholi p. 900-935
# Juan Carlos Desanzo

Juan Carlos Desanzo (Buenos Aires, 15 de gener de 1938) és un director de cinema, guionista i director de fotografia argentí. Entre les pel·lícules que ha dirigit es troben Eva Perón (1996), El amor y el espanto (2002) i El polaquito (2003). Ha guanyat el Premi Vigía del Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana per El amor y el espanto.

## Filmografia
### Com a director

* Verano amargo (2009)
* El polaquito (2003)
* El amor y el espanto (2000)
* La venganza (1999)
* Hasta la victoria siempre (1997)
* Eva Perón (1996)
* Y peque Carlos, peque (1995)
* Al filo de la ley (1992)
* La búsqueda (1985)
* En retirada (1984)
* El desquite (1983)

### Com a guionista

* La venganza (1999)
* Y peque Carlos, peque (1995)
* Al filo de la ley (1992)
* En retirada (1984)
* El desquite (1983)

### Director de fotografia

* Funes, un gran amor (1993)
* Pubis angelical (1982)
* Los pasajeros del jardín (1982)
* Subí que te llevo (1980)
* El infierno tan temido (1980)
* Los superagentes no se rompen (1979)
* El fantástico mundo de la María Montiel (1978)
* Un idilio de estación (1978)
* La aventura explosiva (1976)
* No toquen a la nena (1976)
* El muerto (1975)
* Los hijos de Fierro (1975)
* La gran aventura (1974)
* La tregua (1974)
* Los gauchos judíos (1974)
* Gente en Buenos Aires (1974)
* La revolución (1973)
* Juan Moreira (1973)
* Heroína (1972)
* Un guapo del 900 (1971)
* Crónica de una señora (1971)
* El habilitado (1970)
* The Players vs. Ángeles caídos (1969)
* Tango argentino Inèdita (1969)
* La hora de los hornos (1968)

## Premis

* 2001, Premi Vigía, Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, per El amor y el espanto (2001)
* 2020, Premi a la Trajectòria, Fondo Nacional de las Artes en la categoría Medios Audiovisuales.

## Referències

* ↑ Juan Carlos Desanzo: "Mi vida era ir al cine todos los días", Radio Nacional, 13 de desembre de 2020
* ↑ https://fnartes.gob.ar/novedades/siguiendo-los-protocolos-hubo-entrega-de-premios-trayectoria/ Premio a la Trayectoria del Fondo Nacional de las Artes
# José Luis Romero Robledo

* Aquest article tracta sobre un futbolista espanyol. Si cerqueu un historiador argentí, vegeu «José Luis Romero».
José Luis Romero Robledo (Madrid, 5 de gener de 1945) és un exfutbolista i entrenador de futbol madrileny.

## Carrera esportiva

Com a jugador milita a les files de la Palma CF i del CP Villarrobledo abans de debutar a primera divisió amb el CE Sabadell. Va estar cedit dues temporades en el Xerez CD, amb el qual va aconseguir l'ascens a Segona Divisió en la temporada 1966/67. Al seu retorn a Sabadell, forma part de l'equip que culmina la millor temporada de la història d'aquest club, quedant quart en lliga i aconseguint la Classificació a la Copa de Fires.
Va ser fitxat pel Futbol Club Barcelona el 16 de juny de 1970, club on milita fins a l'any 1972, formant part de l'equip que aconsegueix la Copa del Generalíssim del 1971 i que es va adjudicar la Copa de Campions de Fires aquell any, tot i que no jugà cap de les dues finals. Després fitxa pel RCD Espanyol i posteriorment pel Burgos. Acaba retirant-se a laUE Sant Andreu.
Després d'abandonar la pràctica del futbol s'integrà en l'equip tècnic del Barcelona de la mà de Lucien Müller la temporada 1978/79, formant part de l'estructura tècnica del primer equip que va aconseguir la primera Recopa d'Europa (1979).
Entrenà el CE Sabadell la temporada 1980/81 i posteriorment torna al FC Barcelona com a segon entrenador d'Udo Lattek. Quan el mes de març de 1983 el tècnic alemany fou destituït, dirigí el primer equip en un partit de Lliga disputat a l'Estadio Helmántico davant el UD Salamanca. Després va entrenar l'FC Barcelona Atlètic i més tard els equips de Segona Divisió Reial Oviedo i una altra vegada al CE Sabadell. Tornà de nou a primera divisió per entrenar el Logroñés, Betis, Cadis i Atlètic de Madrid. Posteriorment es va fer càrrec de dos clàssics del futbol català, del Sabadell per tercera vegada i del Gimnàstic de Tarragona.

## Clubs
### Com a jugador

* La Palma CF
* Sevilla Juvenil
* La Palma CF
* CP Villarrobledo - 1964 - 1965
* Centre d'Esports Sabadell - 1965 - 1966 i 1968 - 1970
* Xerez CD - 1966 - 1968
* Futbol Club Barcelona - 1970 - 1972
* Reial Club Esportiu Espanyol - 1972 - 1975
* Burgos Club de Futbol - 1975 - 1976
* Unió Esportiva Sant Andreu - 1976 - 1977

### Com a entrenador

Clubs destacats
* Centre d'Esports Sabadell - 1980 - 1981, 1988 - 1989 i 1994 - 1995
* Futbol Club Barcelona - 1983
* Barcelona Atlètic 1983/84
* Reial Oviedo - Temporades 1984/85 i 1985/86
* Club Deportivo Logroñés - 1989 - 1990
* Real Betis Balompié - Temporada 1990/91
* Cadis Club de Futbol
* Club Atlético de Madrid - 1994
* Gimnàstic de Tarragona

## Palmarès com a jugador

* 1 Copa del Generalíssim 1970/71
* 1 Copa de campions de Fires 1971

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Entrenadors del CE Sabadell». Arxivat de l'original el 2010-06-22. [Consulta: 6 juny 2011].
* ↑ E9 Entrenadors del Real Betis Balompié
* ↑ «Entrenadors del Club Atlètic de Madrid». Arxivat de l'original el 2009-06-02. [Consulta: 6 juny 2011].
# José Álvarez de Paz

José Álvarez de Paz (Noceda del Bierzo, 19 de novembre de 1935 - Baiona, 16 de febrer de 2021) fou un advocat i polític espanyol. Estudià Humanitats, Filosofia i Teologia, però es llicencià en dret. Va treballar un temps com a advocat laboralista i com a professor d'economia al Seminari d'Estudis de Ponferrada (Escola Social de Lleó). Secretari General Comarcal del Bierzo del PSOE, fou elegit diputat per la província de Lleó a les eleccions generals espanyoles de 1979, 1982 i 1986. Durant el seu mandat va ser vicepresident primer de la Comissió de Política Social i Ocupació (1982-1986), i vocal de la Comissió de Justícia i Interior (1982-1984).
El 23 de juny del 1987 va abandonar el seu escó quan fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 1987 i 1989. Durant el seu mandat al Parlament Europeu va formar part de les Comissions de treball d'Assumptes Socials i Ocupació, Reglament i Peticions, Delegació per a les relacions amb Austràlia i Nova Zelanda, i membre titular de l'Assemblea d'Àfrica, el Carib i el Pacífic (ACP).
El 1994 no es presentà a la reelecció i fou nomenat per Juan Alberto Belloch Julbe governador civil de la província de Pontevedra, càrrec que ocupà fins al 1996. Durant tot aquest període compaginà les activitats amb el càrrec de regidor de l'ajuntament de Noceda del Bierzo. El 1996 abandonà la política per a treballar com a professor a la UNED i escriure articles al Diario de León.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Fitxa del Parlament Europeu

## Enllaços externs

* JOSÉ ÁLVAREZ DE PAZ: Político, abogado, profesor y un entusiasta de su Noceda natal Arxivat 2013-12-11 a Wayback Machine. al web de Noceda del Bierzo.
# Juárez (municipi)

Juárez és un municipi de l'estat de Chihuahua. Ciudad Juárez és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de Guerrero. Limita al nord amb els municipis de Nuevo México, al sud amb Batopilas, a l'oest amb Janos i a l'est amb Cusarare.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Juárez Arxivat 2015-02-09 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# José Martín Martinikorena

José Martín Martinikorena (Errazkin, Navarra, 26 de març de 1954), més conegut com a Martinikorena, fou un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de rest (zaguero).
En 1987 va participar en un desafiament internacional al jai alai de Benidorm contra Paco Genovés. Esta va ser la primera partida que ETB va retransmetre des d'un frontó verd, que a partir d'aquell moment esdevindria un estàndard.

## Palmarés

* Campió per parelles: 1985 i 1986.
* Subcampió per parelles: 1981 i 1988.

## Referències

* ↑ Noticias de Gipuzkoa La verdadera revolución en el frontón ha sido Titín
* ↑ Otermin, Jose Mari. «Pilota basca i informació: context actual i breus apunts sobre la pilota valenciana». A: La pilota valenciana. Pràctica, ciència i codi.. València: Universitat de València, 2016, p. 323. ISBN 978-84-9133-003-5.
# Siemens-Halske Sh 14

El Siemens-Halske Sh 14 va ser un motor aeronàutic radial, de set cilindres i refrigerat per aire. Produït a alemanya des de 1928 fins al final de la Segona Guerra Mundial per Siemens & Halske. Tenia una potència de 125 CV (93Kw). Després de la creació de la filial Siemens Apparate und Maschinen GmbH (SAM) creada el 1933, el Sh 14 també es coneix com a SAM 314, seguint la nomenclatura del RLM. Des de 1936, la construcció del motors aeronàutics de SAM es va traslladar a l'empresa de nova creació Brandenburgische Motorenwerke, reanomenant-se el motor com a Bramo 314. El 1939, BMW es va fer càrrec de Bramo com a part d'un programa d'expansió. Després d'això, el motor també se'l coneix com a BMW-Bramo Sh 14.

## Referències

* ↑ Gersdorff, Kyrill von.. Flugmotoren und Strahltriebwerke : Entwicklungsgeschichte der deutschen Luftfahrtantriebe von den Anfängen bis zu den internationalen Gemeinschaftsentwicklungen. 3., erg. und erw. Aufl. Bonn: Bernard und Graefe, 1995. ISBN 3-7637-6107-1.
# Herramélluri

Herramélluri és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta. Limita al nord amb Ochánduri, a l'est amb Villalobar de Rioja, al sud amb Grañón i a l'oest amb Leiva. La localitat es troba en una vega al marge dret del riu Tirón. En aquest i dintre del municipi desemboca el riu Lachigo, les aigües del qual s'aprofiten mitjançant una llera per a regar les hortes.

## Etimologia

Segons algunes teories, el topònim basc "Herramélluri" significa "Poble Cremat", i podria fer referència a l'antiga ciutat romana de Líbia, destruïda en les invasions franca i germana, creant-se les poblacions d'Herramélluri i Leiva. No obstant això, la teoria lingüísticament més plausible és la que associa aquest nom a "vila de don Ferramel" ("Ferramell", nom medieval de baró + "uri", vila), en possible relació amb un comte alabès. Fins al segle xviii també era coneguda com a Villa de Vega de Riu Tirón.

## Història

En Herramélluri han existit assentaments ibers, berons, romans i bascos. Els romans van conquistar l'assentament primitiu, anomenat Oliva, entorn de l'any 178 aC i li van donar el nom de Líbia. Està situat en el terme de Las Sernas, lloc de fàcil defensa, ja que estava a la part alta del turó del Piquillo i en la confluència dels rius Tirón i Reláchigo. El pretor romà Semproni Tiberi Grac va ser l'encarregat de reduir les ciutats conjurades contra el poder de Roma, una de les quals sembla que va ser Oliva. Una vegada conquistada, es va encunyar la moneda romana per a pagar tributs a Roma.
Durant les Guerres Civils, Líbia va ser fidel a Pompeu. Herramélluri està situat prop del jaciment arqueològic de l'antiga ciutat de Líbia. S'han trobat restes d'època anterior a Crist. La troballa més important es va produir en 1905, quan es va trobar la Venus d'Herramélluri, actualment en el Palau Provincial.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Memoria sobre los sitios que ocuparon las ciudades romanas Libia y Segasamunclo». Arxivat de l'original el 2012-01-26. [Consulta: 20 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Venus d'Herramélluri
* Galeria Fotogràfica Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Rodofó

Rodofó (en llatí Rodophon, en grec antic Ῥοδοφῶν) fou un militar rodi que quan van esclatar les hostilitats entre Perseu de Macedònia i Roma l'any 171 aC, va convèncer els seus conciutadans de romandre fidels a l'aliança romana i durant tota la guerra va ser un ferm partidari de Roma.
L'any 167 aC, quan l'ambaixador Astimedes va aconseguir amb moltes dificultats calmar l'hostilitat del senat romà contra els rodis pels seus intents mediadors del 169 aC, Rodofó i el seu company de partit Teedet van ser comissionats com ambaixadors per portar a Roma un regal consistent en una corona d'or.

## Referències

* ↑ Rhodophon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 652
# Mim de les artemises

El mim de les artemises (Oreoscoptes montanus) és un ocell de la família dels mímids (Mimidae), i única espècie del gènere Oreoscoptes Baird, 1858.

## Hàbitat i distribució

Habita praderies i zones estepàries de Nord-amèrica, des del sud de la Colúmbia Britànica, centre d'Idaho, sud de Montana, sud-oest de Saskatchewan, nord i sud-est de Wyoming i Colorado, cap al sud, a través de l'est de Washington i est d'Oregon fins l'est de Califòrnia, sud de Nevada, sud d'Utah, nord-est d'Arizona, oest i nord de Nou Mèxic nord de Texas, oest d'Oklahoma i sud-oest de Kansas.

## Referències

* ↑ «Mim de les artemises». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Savès

El Savès és una petita comarca de Gascunya al sud-est de Gers i sud-oest de l'Alta Garona.
El Savès actual deriva del « pagus Savencii ». La vida local es va organitzar a l'entorn de fundus o grans propietats agrícoles; aquesta implantació romana va seguir fins al segle V quan els visigots van formar el regne d'Aquitània i va agafar les terres. La població va disminuir i el bosc va guanyar terreny. Al segle X sota influència d'ordes monàstics la població es va reagrupar entorn de viles que encara existeixen en general. Els hospitalaris i templaris van crear refugis on cada persona era lliure i rebia un tros de terra, portant a un ràpid desenvolupament evident al segle xii. El 1120 la filla del comte de Tolosa Ramon IV, Dia de Muret, es va casar amb Bernat I, comte de Comenge, al que va aportar el Savès com a dot, que així es va separar de Tolosa. El 1213, després de Muret, Simó de Montfort va fer una ràtzia al Savès; llavors els conflictes entre els comtes de Tolosa i Comenge d'un costat i els de Foix i Armanyac de l'altra, van afectar el Savès. Al segle xvi la pesta negre i la guerra dels Cent Anys van portar a un període fam i destrucció de pobles. Comenge va esdevenir francès el 1498 amb la senyoria de Savès. El 1539 el francès fou declarat obligatori.

## Referències

* Petite histoire de Rieumes et du Savès, Maison des jeunes et de la culture, 1983. Alain Costes.
# Polizel de Rodes

Polizel de Rodes (en llatí Polyzelus, en grec antic Πολύζηλος) fou un historiador grec de data incerta, nadiu de Rodes.
Va escriure l'obra Ροδιακά ("Rodíaca"), sobre l'illa, que menciona Ateneu de Naucratis. Sembla que va escriure també algunes altres obres de les que no consten referències ni títols, excepte una sobre la vida del legislador Soló, que Plutarc utilitza com a font.

## Referències

* ↑ 2.Polyzelus of Rhodes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 472
# Prima la musica e poi le parole

Pima la musica e poi le parole (títol original en italià que significa Primer la música i després les paraules) és una òpera en un acte amb música d'Antonio Salieri i llibret en italià de Giovanni Battista Casti. Es va estrenar el 7 de febrer de 1786 a Viena, per encàrrec de l'emperador Josep II. L'òpera (més específicament, un divertimento teatrale) va ser interpretada primer en un extrem de l'orangerie del Palau de Schönbrunn a Viena per una companyia italiana.
El títol de l'òpera és el tema que recull 150 anys més tard l'òpera de Richard Strauss Capriccio que debat la importància relativa de la música i del drama en l'òpera.
Aquesta òpera rares vegades es representa en l'actualitat; en les estadístiques de Operabase apareix amb només 3 representacions en el període 2005-2010, sent la 1a. de Salieri.

## Personatges

| Personatges | Tessitura | Repartiment de l'estrena, 7 de febrer de 1786 (Director: –) |
| Eleonora, una prima donna | soprano | Nancy Storace |
| El compositor | baix | Stefano Mandini |
| El poeta | baix | Francesco Benucci |
| Tonina, una cantant còmica | soprano | Celeste Coltellini |

## Referències
### Notes

* ↑ Salieri: Prima la musica e poi le parole" por Jane Schatkin Hettrick en Opera Today, 19 de febrero de 2008

### Fonts

* John A. Rice: "Primera la musica i poi li parole", Grove Music Online ed L. Macy (accés 28 de maig de 2007), grovemusic.com (per subscripció)
* Llibret online de Cosina la musica i poi li parole[1]
# Propadiè

El propadiè és un compost orgànic amb la fórmula H2C = C = CH2. És l'al·lè simple o compost amb dos adjacents C = C enllaços dobles, i també pot ser identificat, com al·lè. Com un component de gas MAPP, s'ha utilitzat com un combustible per a la soldadura especialitzada.
L'al·lè existeix en equilibri amb el metilacetilè (propí) i la barreja de vegades s'anomena MAPD per methyl acetilene-propadiene:
    H₃CC≡CH <<=> H₂C=C=CH₂
per al qual K$_{eq}$ = 0,22 a 270 °C o 0,1 a 5 °C.
El MAPD es produeix com a producte secundari, sovint indesitjable, de la deshidrogenació del propà per produir propè, una matèria inicial important a la indústria química. MAPD interfereix amb la polimerització del propè.

## Referències

* ↑ Nomenclature of Organic Chemistry : IUPAC Recommendations and Preferred Names 2013. Cambridge, England: Royal Society of Chemistry, 2014. ISBN 978-1-84973-306-9.
* ↑ Chemistry (IUPAC), The International Union of Pure and Applied. «IUPAC - allenes (A00238)». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ Klaus Buckl, Andreas Meiswinkel "Propyne" a Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, 2008, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.m22_m01