OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrer d'Entença

El carrer d'Entença és un carrer de Barcelona situat al districte de l'Eixample i de Les Corts. Està delimitat pel carrer de Tamarit i l'Avinguda Diagonal.
En el Pla Cerdà es va identificar com a Número 15, fins que en va ser aprovada la nova nomenclatura l'any 1863. El nom actual fa referència a Berenguer d'Entença i de Montcada, capità dels Almogàvers.

## Indrets destacats

* Camp del Futbol Club Espanya
* Cases dels Cargols
* Casa Rafael Parcerisas
* Colònia Castells
* Edifici Illa Diagonal
* Presó Model

## Residents il·lustres

* Consuelo (1888?-1905), model del pintor Isidre Nonell
* Encarna Hernández (1917), pionera del bàsquet femení

## Referències

* 1 2 «B Nomenclàtor». [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ «Llibre d'Actes del Consell Plenari 1863. Anual» (en castellà) p. f. 365, insert, p. 969. Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona. [Consulta: 26 novembre 2022].

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona
# Maror

«Maror» té aquests significats:
* Maror ciclònica, inundació costanera associada amb sistemes atmosfèrics de baixa pressió.
* Puig Maror, muntanya del municipi de Seva a la comarca d'Osona.
* Maror: herbes amargues que es solen menjar durant el séder de Pessa'h.
Viccionari
# Menna

«Menna» té aquests significats:
* Menna d'Egipte, sant cristià d'origen egipci del finals del segle iii i principis del segle iv.
* Menna (escriba), escriba de l'Antic Egipte de l'Imperi Nou
* Menna o Menes de Tolosa, bisbe de Tolosa del segle vii

## Vegeu també

* Mena (desambiguació)
* Menes
# Ciara

Ciara Princess Harris (Austin (Texas), 25 d'octubre de 1985), coneguda simplement per Ciara (pronunciat /siːˈɛrə/), és una cantant, autora, ballarina, actriu i model nord-americana.

## Referències

* ↑ Ogunnaike, Lola «One Name, Many Goals for a Driven R&B Star». The New York Times, 06-12-2006 [Consulta: 18 novembre 2008]. (anglès)
# Michele Schirru

Michele Schirru (Padria, 19 d'octubre de 1899 - Roma, 29 de maig de 1931) fou un anarquista sard. De jove s'interessà pel socialisme i participà en les protestes socials a Torí de 1917. Fou mobilitzat per a lluitar en la Primera Guerra Mundial. Quan acabà la guerra tornà a Sardenya, però com no trobava feina marxà a París i d'aquí als Estats Units (1920), on adquirí la nacionalitat el 1926. Va viure a Nova York, on treballà al mercat d'Arthur Avenue, North Bronx. Allí també es va fer anarquista i participà activament amb el grup L'Adunata dei Refrattari en la campanya per evitar la pena de mort de Sacco i Vanzetti.
El 1931 va anar a París, on es va entrevistar amb Emilio Lussu, i va tornar a Milà amb la intenció de matar Benito Mussolini. Durant dues setmanes va estudiar acuradament el camí a través de Villa Torlonia, Porta Pia, el Viminale, Via Nazionale i Piazza Venezia, sense creuar-se un sol moment amb l'objectiu del viatge. Desencoratjat i decebut, conegué una ballarina hongaresa, Anna Lucovszky, de la que se n'enamorà. Però la nit del dimarts 3 de febrer fou arrestat a l'Hotel Colonna, i a la comissaria intenta suïcidar-se amb la seva pistola, però la bala li travessa les galtes i sobrevisqué desfigurat. la notícia de la seva detenció, a Sardenya, la seva germana, secretària del fascio femení i el seu germà sacerdot, el negaren.
Tot i que no havia arribat a cometre cap delicte punible amb la pena de mort, fou processat per un Tribunal Especial Feixista que el 28 de maig de 1931 el va condemnar a mort amb aquesta declaració, esmentada a la sentència: « Qui atempta a la vida del Duce atempta a la grandesa d'Itàlia, atempta a la humanitat, perquè el Duce pertany a la humanitat». Malgrat que tenia la ciutadania estatunidenca, el govern dels Estats Units no reacciona, i 29 de maig fou afusellat a Fort Braschi.
Michele Schirru pertany a l'àmplia gamma d'antifeixistes que durant les dues dècades intentaren de posar fi a la vida de Mussolini com també Tito Zaniboni, Violet Gibson, Gino Lucetti, Anteo Zamboni i Angelo Pellegrino Sbardellotto. Durant la guerra civil espanyola un grup de voluntaris de la Columna Ascaso va prendre el seu nom.

## Bibliografia

* (italià) Giuseppe Fiori, Vita e morte di Michele Schirru (l'anarchico che pensò di uccidere Mussolini), Laterza, 1990. ISBN 88-420-3529-7
* (italià) Eugenio Santoro, PSI 1992 : dirsi addio?, Rubbettino, 2006 ISBN 8849814593
* (italià) Giuseppe Galzerano, Michele Schirru, Galzerano Editore 84040 Casalvelino Scalo (Sa).
* (francès) Luc Nemeth, Aimer la liberté, haïr la tyrannie, Les Temps Modernes, núm 605, agost-octubre 1999, p.231-239 ISSN 00403075 ISBN 2070756610
* (italià) Paolo Palma, Una bomba per il ducela centrale antifascista di Pacciardi a Lugano (1927-1933), Rubbettino, 2003 ISBN 8849807066
* (anglès) Paul Avrich, Sacco and Vanzetti, The Anarchist Background, Princeton University Press, 1996 ISBN 9780691026046

## Vegeu també

* Atemptats contra Benito Mussolini

## Enllaços externs

* 1931: Michael Schirru i l'intent d'assassinat de Mussolini
# La reina del Nil

La reina del Nil (títol original en italià: Nefertite Regina del Nilo) és un pèplum italià de Fernando Cerchio estrenat el 1961. Ha estat doblada al català.

## Argument

La vestal Tanit, filla del gran sacerdot Benakon de Tebes, s'ha reunit amb el seu amant Tumos, un escultor. Descoberta pels homes del seu pare, Tanit és portada a Benakon. Li promet el seu perdó si es casa amb el príncep Amenofis ...

## Repartiment

* Jeanne Crain: Nefertiti / Tanit
* Edmund Purdom: Tumos
* Vincent Price: Benakon
* Amedeo Nazzari: Akenaton
* Liana Orfei: Merith
* Alberto Farnese: Dakim
* Carlo D'Angelo: Seper el capellà
* Piero Palermini: Nagor
* Gino Talamo: Kanru
* Clelia Matania: la infermera Penaba
* Raf Baldassarre: Mareb cap dels exèrcits
* Giulio Marchetti: el mestre de Tumos

## Referències

* ↑ esadir.cat. La reina del Nil. esadir.cat.
* ↑ «Nefertite, regina del Nilo». The New York Times.
# Noblella ritarasquinae

Noblella ritarasquinae és una espècie d'amfibi que viu a Bolívia.

## Referències

* Cortez, C., Reichle, S., De la Riva, I. & Köhler, J. 2004. Phyllonastes ritarasquinae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Molí de la Barita

El Molí de la Barita és una obra de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí de planta quadrada (11x11) cobert a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana situada a ponent. Presenta ràfecs a tot vol, i dos bonics motius de teula adornant els extrems del carener. Consta de planta, primer pis i petites golfes. La façana principal presenta dos portals laterals (l'esquerrà el principal), amb dos finestrals centrals (el de l'esquerra era l'antic portal modificat als anys 60); un balcó amb barana de forja i portal rectangular amb dues finestres laterals, al primer pis; a les golfes dos òculs centrals sota el carener. La façana S presenta un cos de planta cobert a una sola vessant (WC) i un terrat adossats a la planta; tres finestres (una de tapiada i una de nova) al primer pis. La façana E està adossada al pendent de la muntanya amb accés directe al primer pis, que presenta un portal rectangular central i una finestra a la planta i dos òculs centrals a les golfes. La façana N presenta una pèrgola de fusta (amb funcions de menjador) adossada a la planta i al primer pis quatre finestres, de les quals una és tapiada i l'altra nova. Pel sector S arriba un canal amb aigua de la Riera major (antic canal que feia moure les moles) que passa conduïda per sota la carretera i desguassa a la riera.

## Història

Molí de barita relacionat amb l'antic mas de Masvidal que probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340, segons consta en els documents de l'època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període de pestes, on consta un tal "Montserrat Puig alias Masvidal". Els actuals propietaris mantenen la cognominació d'origen.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Barita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Fabens

Fabens és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2008 tenia 7.362 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fabens tenia 8.043 habitants, 2.147 habitatges, i 1.874 famílies. La densitat de població era de 841,6 habitants per km².
Dels 2.147 habitatges en un 55,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 23,5% dones solteres, i en un 12,7% no eren unitats familiars. En l'11,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39,3% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 15,1% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.486$ i la renda mediana per família de 20.451$. Els homes tenien una renda mediana de 17.432$ mentre que les dones 16.354$. La renda per capita de la població era de 6.647$. Aproximadament el 41,2% de les famílies i el 43,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fabens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fabens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Carrer de Montserrat (Esplugues de Llobregat)

El carrer de Montserrat d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat) és un dels carrers històrics del nucli antic, originat com a camí ral fins a l'església de Santa Maria Magdalena. L'ambient urbà format per cases de tipologia diversa està protegit en conjunt com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un carrer sinuós situat dalt del petit turó que domina el nucli antic, al costat del torrent de la Creu. El carrer comença davant de l'església en la plaça del Pare Miquel, on acaba el carrer de l'Església, fins a la confluència amb el carrer Laureà Miró i l'avinguda dels Països Catalans, al sud, al costat de la finca les Torres del Comte de Montseny. Al nord, destaca la influència de l'autopista del Baix Llobregat sobre tot el sector. A l'oest limita amb el parc dels Torrents.
Les antigues cases rurals amb hort i pou s'han anat transformant en residències aïllades amb jardí a les que s'hi han afegit altres habitatges entre mitgeres. Prop de l'església destaquen les masies de Can Cargol i Can Bialet. Més endavant es troben Can Rosselló, Can Llavinés i les Cases d'en Rovira.
Alguns arquitectes amb obres al segle XX en les cases del carrer són Emili Bofill Benessat, Enric Sagnier Villavecchia, Gabriel Borrell Cardona i Climent Maynés.

## Història

L'origen de l'antic camí va lligat a la fundació d'una ermita al segle x, església parroquial des del 1103. El carrer no està documentat fins al segle xvi, època de l'origen de les masies que s'han conservat.
En els segles xviii i xix es propicià el creixement i la consolidació de la trama urbana. L'escultor Xavier Corberó i Olivella va instal·lar el seu taller a Can Cargol, i la fundació privada va esdevenir un centre de creació artística.

## Referències

* 1 2 «Carrer de Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 maig 2012].
* 1 2 3 «Conjunt urbà del carrer de Montserrat». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental d'Esplugues de Llobregat p. . Vol. 2B. Diputació de Barcelona, 2007. [Consulta: 17 maig 2012].
# Labiobarbus lineatus

Labiobarbus lineatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhang, E., P. Yue i J. Chen 2000 Cyprinidae: Laleoninae. p. 171-272. A: P. Yue et al. (eds) Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
# Labirintodonts

Els labirintodonts (Labyrinthodontia) són un grup obsolet usat per referir-se a una extinta classe o superordre polifilètic que agrupava amfibis primitius, reptiliomorfs i tetràpodes basals de l'era Paleozoic i Mesozoic, caracteritzats per tenir un cos allargat amb un crani llarg i gran en comparació de la grandària corporal i dorsalment aplatat, la qual cosa ha provocat que es compari de vegades amb les salamandra geganta. El seu nom es deu a l'estructura interna de les seves dents, similar a un «laberint».

## Referències

* Carroll, R. L. (1988), Vertebrate Paleontology and Evolution, WH Freeman & Co.
* Colbert, I. H., (1969), Evolution of the Vertebrates, John Wiley & Sons Inc (2nd ed.)
* Romer, A. S., (1947, revised ed. 1966) Vertebrate Paleontology, University of Chicago Press, Chicago
Viccionari
# Lajos Somodi

Lajos Somodi (Abádszalók, 4 de desembre de 1928 - Budapest, 9 de maig de 2012) va ser un tirador d'esgrima hongarès, especialista en floret, que va competir durant la dècada de 1950. El seu fill, Lajos Somodi Jr., també fou un tirador d'esgrima olímpic.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la competició de floret per equips, mentre en la de floret individual quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants de 1955 i un campionat nacional, el 1956.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Lajos Somodi». [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 2 agost 2022].
# Lamaronde

Lamaronde és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 76 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lamaronde era de 76 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 33 habitatges eren cases. Dels 28 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 5 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lamaronde el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 32 eren actives i 10 eren inactives. De les 32 persones actives 30 estaven ocupades (18 homes i 12 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 10 persones inactives 1 estava jubilada, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Lamaronde hi havia 9 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lamaronde a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lamaronde a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Laixkar-e-Toiba

Laixkar-e-Toiba (Urdú: لشكرِ طيبه laškar-ĕ ṯaiyyiba, literalment l'Exèrcit dels Purs, també transliterat internacionalment en anglès com Lashkar-i-Tayyaba, Lashkar-e-Tayyaba o Lashkar-e-Toiba) és un grup militar de línia dura de Caixmir que practica l'islamisme jihadista. És la branca militar de Markaz Dawa-Wal-Irshad, partit islamista. El seu líder és Mohammed Latif.
Es va formar a l'Afganistan el 1990, però les seves primeres accions a Caixmir són de 1993 en cooperació amb el moviment Islami Inquilabi Mahaz. Des del 1997 la seva activitat fou important. El líder del grup a l'interior, Abu Muwaih, va morir en combat el 30 de desembre de 1999. Des del 1999 fa atacs suïcides a bases de les forces índies, i en 2000 va atacar el Fort Vermell de Delhi i en 2015, l'nstitut Indi de les Ciències.
El 2005 el comandant suprem era Mohammed Saeed i Zia-Ur-Rehman Lakhvi àlies Chachaji era el comandant de l'interior.

## Referències

* ↑ «Red Fort terror attack suspect nabbed at Delhi's IGI Airport Read more at: http://timesofindia.indiatimes.com/articleshow/62447903.cms?utm_source=contentofinterest&utm_medium=text&utm_campaign=cppst» (en anglès). Times of india, 10-01-2018. [Consulta: 8 novembre 2021].
* ↑ Rai, Saritha. «India's High-Tech Industries Alert After Arrest in Scholar's Shooting» (en anglès). The New York Times, 03-01-2006. [Consulta: 8 novembre 2021].
# La Frontera (El Hierro)

La Frontera és un municipi de l'illa d'El Hierro, a les illes Canàries. El nucli de població amb més habitants del municipi és Tigaday. Altres nuclis de població són Los Llanillos, Las Puntas i Sabinosa, tots ells a la Valle del Golfo. En una ermita del seu terme municipal es troba la imatge de Nostra Senyora dels Reis (Patrona del Hierro). La Pineda i La Restinga, en el sud de l'illa, van pertànyer al municipi de La Frontera fins a setembre de 2007, després que el Cabildo d'El Hierro aprovés la segregació de El Pinar.

## Referències

* ↑ «CONOCE LA FRONTERA» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2023-04-01. [Consulta: 1r abril 2023].
# LanguageTool

LanguageTool és un corrector ortogràfic i gramatical de codi obert i lliure multiplataforma. Pot ser utilitzat com a aplicació independent, com a extensió a LibreOffice, OpenOffice, Vim, Emacs, Firefox, Chrome, Microsoft Word i Thunderbird o bé com a corrector de sistema Android. També pot ser integrat en pàgines web.
Fou iniciat per Daniel Naber per a la seva tesi el 2003 (llavors escrit amb Python).

## Enllaços externs

* LanguageTool
# Leonid Kreutzer

Leonid Kreutzer (Sant Petersburg, 13 de març de 1884 - Tòquio, 30 d'octubre de 1953) va ser un pianista rus.

## Vida i carrera

Kreutzer va néixer a Sant Petersburg en el si d'una família jueva. Va estudiar composició amb Aleksandr Glazunov i piano amb Anna Iéssipova. Va ser un professor de piano molt influent a l'Acadèmia de Música de Berlín ("Berliner Hochschule für Musik"), juntament amb Egon Petri. Entre els estudiants de Kreutzer hi havia Władysław Szpilman, Hans-Erich Riebensahm, Vladimir Horbowski, Karl-Ulrich Schnabel, Franz Osbor, Boris Berlin, Ignace Strasfogel, Franz Reizenstein i Grete Sultan.
Leonid Kreutzer també va oferir recitals en solitari musicalment i tècnicament exigents, dedicats principalment a compositors o temes específics. En alguns d'aquests, especialment al juny de 1925, va interpretar obres de contemporanis o compositors moderns i avantguardistes del seu temps o del passat recent com César Franck, Claude Debussy, Paul Hindemith i Paul Juon.
Els nazis el van assenyalar com a enemic cultural: juntament amb Frieda Loebenstein, és el de dos pianistes el nom dels quals apareix en una llista de "tasques d'ordenació" ("Aufräumungsarbeiten") compilada per "Kampfbund für deutsche Kultur" de Rosenberg. ("Battle-Union for German Culture"). Va emigrar el 1933 a Tòquio, Japó. També és conegut com a editor de les obres de Chopin a l'"Ullstein-Verlag". Va escriure una de les primeres obres sobre l'ús sistemàtic del pedal del piano ("Das normale Klavierpedal vom akustischen und ästhetischen Standpunkt", 1915). Un dels seus estudiants va ser la pianista sorda Ingrid Fuzjko Hemming, i el director d'orquestra i pianista Heinrich Steiner. Hi ha pianos construïts amb el seu nom al Japó.
Kreutzer es va casar amb una de les seves alumnes; la seva filla és la soprano Ryoko Kreutzer.

## Referències

* 1 2 "Fujiko Hemming, pianista sord". Diari de Kyoto. 26 d'octubre de 2011.

## Fonts

* Wolfgang Rathert i Dietmar Schenk (eds.). Pianisten in Berlin: Klavierspiel und Klavierausbildung seit dem 19. Jahrhundert. Hochschule der Künste Berlin Archiv, vol. 3. Berlín, 1999.

## Bibliografia

* Bredow, Moritz von. 2012. "Rebellische Pianistin. Das Leben der Grete Sultan zwischen Berlin und New York". (Biografia). Schott Music, Mainz, Alemanya. ISBN 978-3-7957-0800-9 (Conté una imatge inèdita de Leonid Kreutzer i referències importants al seu treball com a professor de piano a Berlín).
# Larcan

Larcan és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana