OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Merea

Merea, de vegades anomenat Mereia pel conegut fenomen de l'aparició d'un element de reforç per tal de desfer el hiat de dues vocals (ea), és una caseria del terme municipal de Gavet de la Conca, dins de l'antic terme de Sant Salvador de Toló. De vegades també surt esmentada com a Morea i, per un error evident, és esmentat com a Merca a l'obra de Pascual Madoz Diccionario geográfico..., del 1845.
Està situat al sector sud-est del terme, a la part alta de la vall del riu de Conques, a l'obaga de la Serra de Comiols, entre l'Obaga Gran, a migdia, i l'Obaga de Sant Salvador. És a prop del límit municipal, i de la població de Gramenet, de Benavent de la Conca.
És un poble clos, amb una estructura en forma d'ela: un únic carrer, que mena del portal conservat fins a l'església de Sant Jaume, on gira en angle recte. Les cases que tancaven el clos per llevant, i possiblement el segon portal del poble, han desaparegut.
El 1960 encara tenia 33 habitants, que havien quedat reduïts a 6 al cap de deu i a 3 després de vint anys. Actualment només hi resta una casa habitada permanentment tot i que una desena de cases es mantenen habitables temporalment.
Té església pròpia, dedicada a Sant Jaume, que té un portal adovellat.

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. Pallars Jussà, III. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 33). ISBN 84-7935-740-1
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8) ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Gavet de la Conca. Sant Salvador de Toló", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.

## Enllaços externs

* Merea en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Charles Hackett

Charles Hackett (Worcester, Massachusetts, 4 de novembre de 1889 - Nova York, 1 de gener de 1942) fou un cantant d'òpera estatunidenc, nomenat cavaller de la Corona d'Itàlia el 1931 pels seus serveis a l'art italià.
Cursà estudis a la seva ciutat natal, traslladant-se després a Florència, Itàlia, on estudià cant, presentant-se amb l'òpera Mignon, a Gènova, l'any 1916, aconseguint un magnífic èxit que li valgué ser contractat immediatament en el teatre de La Scala de Milà, en la que hi feu 14 representacions. Es traslladà a Amèrica, donant a Buenos Aires 68 funcions; tornà a Europa i després tornà a Amèrica del Sud. El 1919 feu la seva presentació en el Metropolitan de Nova York amb El barber de Sevilla, aconseguint una acollida immillorable. Aparegué en escena a Chicago, el 1923, amb Romeu i Julieta, i amb aquesta mateixa òpera tornà a comparèixer davant el públic de Nova York l'any 1933.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Suplement dels anys 1936-39 (en castellà). primera part. ISBN 84-239-4585-5.
# Fontenay (Indre)

Fontenay és un municipi francès, situat al departament de l'Indre i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 80 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fontenay era de 80 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 64 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 12 estaven desocupats. Tots els 64 habitatges eren cases. Dels 36 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 9 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fontenay el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 12 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 31 eren actives i 13 eren inactives. De les 31 persones actives 29 estaven ocupades (16 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 13 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Fontenay hi havia 13 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.008 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fontenay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fontenay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Fèlix i Fortunat d'Aquileia

Fèlix i Fortunat (Vicenza, s. III - Aquileia, ca. 303) foren dos màrtirs durant les persecucions als cristians. Són venerats com a sant a tota la cristiandat. La festa litúrgica se celebra: a Aquileia, el 13 d'agost; a Chioggia, d'on són els patrons de la ciutat i la diòcesi, l'11 de juny, i a Vicenza, el 14 de maig. Germans, eren originaris de Vicenza (a l'actual Vèneto), i foren decapitats a Aquileia probablement el 303 durant la persecució de Dioclecià. No se'n sap res més amb certesa. Al lloc del martiri s'aixecà aviat un lloc de culte, al voltant del qual es formà una necròpolis. Les relíquies, reivindicades també per la diòcesi de Vicenza, foren repartides: mentre que el cos de Fortunat restà a Aquileia (en època dels longobards fou traslladat a Malamocco i en 1080 a Chioggia), el de Fèlix fou sebollit a la catedral de Vicenza. Una tradició diu que els ossos n'eren barrejats, però l'obra de Venanci Fortunat (segle v), del bisbe de Vicenza Rodolf (s. IX) i el reconeixement fet en 1769 a la tomba de Fèlix, demostraren que les restes pertanyen només a una persona que fou decapitada.L'arribada d'unes relíquies a Valença va donar lloc a una duplicació de personalitat hagiogràfica que originà les figures fictícies de Fèlix, Fortunat i Aquil·leu de Valença. Aquest Fortunat no s'ha de confondre amb el protomàrtir d'Aquileia, Sant Fortunat d'Aquileia, diaca del bisbe Hermàgoras.
* Façana de la basílica de Vicenza
* Santi Felice e Fortunato (Vicenza)
* Catedral de Chioggia
* Catedral de Chioggia
# Fèneos

Fèneos (en llatí Pheneus, en grec antic Φένεος Pheneos) era una ciutat del nord-est d'Arcàdia que tenia al nord Egira i Pal·lene, a l'est Estimfal, a l'oest Kleitor i al sud Cafiatis i Orcomen. Estava tancada per tots costats per altes muntanyes, serralades del mont Cilene, que no desaiguaven prou bé, i es van haver de construir sistemes artificials de drenatge. Homer la menciona al "Catàleg de les naus" a la Ilíada, entre les ciutats d'Arcàdia que van anar a la guerra de Troia dirigides per Agapènor.
Virgili diu que Fèneos era la mítica residència d'Evandre, i les tradicions connecten la ciutat amb Hèracles. Quan la va visitar Pausànias la va trobar en plena decadència i el temple d'Atena Tritònia que hi havia a l'acròpoli estava en ruïnes però encara hi havia una estàtua de bronze de Posidó, que diu que va ser una ofrena d'Odisseu. Baixant de l'acròpoli hi havia un estadi, i en un turó proper la tomba d'Íficles, el germà d'Hèracles, on s'hi feien sacrificis. També hi havia un temple d'Hermes que era la deïtat principal de la ciutat, encara en bon estat, amb unes estàtues de marbre obra d'Èuquir de Cròpia.
De la ciutat sortien diversos camins i carreteres cap a les ciutats dels voltants. A uns 15 estadis anant per la carretera que portava a Acaia hi havia un temple d'Apol·lo Piti, en ruïnes en temps de Pausànias. Més enllà del temple la via es partia en dues, una anava cap a Egira i l'altra cap a Pal·lene. A la cruïlla hi havia un temple d'Àrtemis. Un altre coamí portava a la propera ciutat de Nonacris. El camí que portava a Kleitor anava paral·lel a un canal que havia obert Hèracles per fer sortir l'aigua de la vall, que tenia molt poques sortides i produïa freqüents inundacions. Una altra carretera creuava la muntanya i passava prop del riu Ladó, on hi havia una fortalesa anomenada Penteleion (Πεντέλειον), que també cita Plutarc i diu que era prop de Fèneos, en una muntanya.
La carretera que sortia cap al sud portava fins a Orcomen, i en un punt el camí passava per un barranc estret (φάραγξ) on hi havia una abundosa font d'aigua. La ruta cap a l'oest portava fins a Estimfal. Sembla que correspondria a la moderna Foniá.

## Referències

* ↑ Alberic i Mariné, Joan. Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1787. ISBN 978-84-412-2422-3.
* ↑ Smith, William. «Phe´neus». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Fèmina Natació Club

El Fèmina Natació Club va ser un club de natació femení del barri de la Barceloneta de Barcelona, fundat l'any 1912 per Clementina Ribalta. primera presidenta de l'entitat, Concha Cirici de Cortiella, Inés Sagnier, Carme Escubós i Rosa Elias. Considerat com el primer club femení de natació de l'Estat espanyol, el seu objectiu va ser promoure i desenvolupar la pràctica de la natació entre les dones. Tot i les reticències de la societat de l'època, l'entitat va rebre l'ajuda i el suport d'Emili Solé Brufau, secretari del Club Natació Barcelona. Tenia la seva seu als Banys de Sant Sebastià, propietat de la família Ribalta. L'any 1913 va organitzar el primer campionat internacional femení de natació, anomenada Copa Fèmina, amb diferents proves de velocitat i resistència. En aquesta competició, va destacar Mercè Ribalta, germana de Clementina, guanyant-la en diverses ocasions. Tanmateix, degut al poc ressò de la natació esportiva a l'època, la manca d'instal·lacions pròpies i el manteniment d'un elitisme rigorós va provocar que el club desaparegués al final de la dècada del 1910.

## Referències

* ↑ «Fèmina Natació Club». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Trudjeon. «El Femina Natación Club» (en castellà). Mundo Deportivo, 26-09-1912. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Centenario: Referencias de los primeros y trascendentes Clubes acuáticos españoles (I)» (en castellà). RFEN, 13-09-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Clementina Ribalta Cuxart». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pujadas, Xavier «“Trencant el silenci”: les dones barcelonines en els inicis de la pràctica esportiva (1890-1920)» ( PDF). Quadern Dones i Esport, Núm. 3, 01-10-2009, pàg. 5-12 [Consulta: 18 octubre 2020].
# Força de la Geràrdia

La Força de la Geràrdia, de la Garàrdia o de la Guàrdia fou un castell medieval d'estil romànic del segle xi, en forma de mota, situat en el poble de Torrelles de la Salanca, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Actualment del tot desaparegut, era situat al nord del poble de Torrelles, entre ell i l'Aglí.

## Història

Al segle x, el terme torrellenc estava en mans de diversos monestir i esglésies. Hi tenien alous i possessions -in villa Torrelias- el monestir de Sant Miquel de Cuixà, l'església d'Elna, el monestir de Sant Pere de Rodes (l'església de Sant Pere de Torrelles i el seu alou), el de Sant Genís de Fontanes i el de Sant Pere de Camprodon.
Aquesta fragmentació va persistir al llarg de l'edat mitjana, i la família cognominada Torrelles era tal vegada la més important, però no l'única amb senyoriu en el lloc. Guitard Gausbert i la seva muller Adelaida eren castlans feudataris de Cuixà, el seu fill Bertran en continuà la possessió, i el fill d'aquest, Arnau Bertran, fou el primer a utilitzar de Torrelles. Aquesta família, que també tenia possessions a la Cerdanya, dominaven l'església, el poble i l'alou de Puig-oriol, entre altres terres. Perduraren fins al segle xvi. Ells devien posseir el Castell de Torrelles.
Una altra família important fou la dels Vernet, cossenyors de Torrelles durant molts anys. El 1198 consten diversos cossenyors, en aquest lloc: Ponç IV de Vernat, Ramon I de Castellrosselló, Ramon de Torrelles i el prior d'Espirà, i tots ells foren autoritzats a construir-hi una força o recinte murallat. Això explica l'existència en el terme de fins a quatre fortificacions: el Castell de Torrelles, la Força de la Geràrdia, esmentada el 1178 (ipsum meum quintanum quod est in villa de Turriliis, ad locum ubi appellamus Gerardiam), el castell o Castellàs de Peralada i el castrum Gozberti de Locata, a part de la Mota de Juegues.
El 1322 tot plegat s'incorporà al vescomtat de Canet, acabat de crear, i visqué la mateixa història que el conjunt d'aquest vescomtat.

## Característiques

A penes se'n sap res, d'aquest castell o força, atès que només se n'han trobat proves documentals.

## Bibliografia

* Catafau, Aymat. Les celleres et la naissance du village en Roussillon Xe-XVe siècles. Perpinyà: Presses universitaires de Perpignan, Éditions Trabucaire, 1998 (Études). ISBN 9782905828972.
* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions del Rosselló anteriors al 1300: Torrelles de la Salanca». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Indret on era situada la Força de la Geràrdia, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2015-12-26. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ Catafau 1998.
# Força de Seguretat Rabha

La Força de Seguretat Rabha (Rabha National Security Force, RNSF) és una organització armada dels rabha formada per joves d'aquesta ètnia amb l'objectiu de crear un estat de Rabha-hasong (Rabhaland), amb els districtes Goalpara, Bongaigaon i Dhubri d'Assam.
Va rebre el suport del Front Unit d'Alliberament d'Assam (United Liberation Front of Asom, ULFA).
El seu líder és Jabrang Rabha i té uns 50 homes en armes. El 5 de maig del 2000 el vicepresident Ashok Kumar Rabha es va entregar. però l'organització no ha volgut signar un acord de pau amb el govern.
# Gangs of London

Gangs of London és un videojoc publicat l'1 de setembre de 2006, desenvolupat per Team SOHO i publicat per Sony Computer Entertainment. Es va llançar per la PlayStation Portable de Sony. Malgrat que té els mateixos desenvolupadors i està ubicat al mateix lloc de la saga The Getaway, l'argument del joc no es relaciona amb la saga.
El jugador pot triar cinc bandes diferents a Londres, totes elles amb diferents colors i ètnies:
* The Talwar Brothers
* The EC2 Crew
* The Water Dragon Triad
* Zakharov Organization
* The Firm
Va ser qualificat com el cinquè videojoc més venut el setembre del 2006.
El cantant asturià Melendi apareix en el joc.

## Referències

* ↑ «Gangs of London». [Consulta: 6 juliol 2018].
* ↑ Apunt a VaDeJocs.cat

## Enllaços externs

* Llista de noms de Gangs of London
# Gangneung

Gangneung (en coreà: 강릉시, romanització revisada del coreà: gangleungsi, llegiu: Kangníng, literalment: riu i tomba) és una ciutat de la província de Gangwon-do, al nord-oest de la república de Corea del Sud. Està situada al nord-oest de Seül, a uns 166 km (en línia recta), a la costa oest del mar de l'Est. La seva àrea és de 1.040,07 km² i la seva població total és de 230.000 habitants (2009). La ciutat de Gangneung es divideix en 13 districtes (dong), 7 municipis (myeon) i 1 vila (EuP). Està agermanada amb la ciutat d'Algemesí (València).
La bandera de la ciutat és un sol de color vermell, i sota seu hi ha una onada de color blau, que sembla que el sol estigués practicant surf. El sol representa l'ambient i l'onada representa el mar. Flor: la Lagerstroemia. Arbre: El pi. Animal: El cigne.

## Gyeongpodae

Gangneung és un lloc que es considera especial, ja que es té accés a un llac i al mar. Gyeongpodae és un pavelló amb vista al llac Gyeongpo. Es diu que es pot veure la lluna cinc vegades al temps, una al cel, una al llac, una a la mar, una en una got d'una beguda, i una en els ulls d'un amant. Aquest lloc és localitzat en el centre oest de la ciutat.

## Cultura

La ciutat de Gangneung té diversos festivals, i el més famós i gran és el de Dano (강릉 단오제) al recinte firal prop del riu Namdae. El 1967, el festival de Dano va ser catalogat com a patrimoni cultural de Corea No 13. L'11 de novembre va ser designat per la UNESCO com a Obra Mestra del Patrimoni Oral i Intangible de la Humanitat. Avui en dia, és una combinació dels ritus de commemoració i diverses obres tradicionals. El més destacat és la tradicional dansa de màscares Gwanno, que només es realitza en aquest festival.
A més dels festivals coneguts com el de Dano, hi ha diversos festivals més recents a Gangneung, com el IJAF (Internacional Junior Festival d'Art) gaudeix de gran popularitat. El IJAF és un festival cultural per als joves de tot el món, es realitza un cop l'any, a principis d'agost i dura quatre dies amb 300 participants de set nacions i més de 500 visitants per nit.
L'equip de futbol local és el Gangwon FC (강원 FC), fundat el 18 de desembre del 2008 i juga a l'estadi Gangneung de la ciutat amb capacitat per a 30.000 espectadors. L'equip juga a la lliga professional de Corea del Sud anomenada K-League.
La ciutat va ser seu del Campionat dels Quatre Continents de Patinatge Artístic sobre Gel del 2005.

## Bibliografia

* Gangneung City (2003). Population & Households.
* US Forces Korea (2004). Alphabetical Listing.
* Gangneung City (2003). Symbols.
* Korea Tourism Organization (2005). Gyeongpodae

## Referències

* ↑ «Algemesí firma l'agermanament amb la localitat coreana de Gangneung». Ajuntament d'Algemesí, 10-04-2015. [Consulta: 6 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Gangneung-si:Official Site of Korea Tourism Org Arxivat 2012-03-05 a Wayback Machine.
* Seongyojang House
# Gastrotheca christiani

Gastrotheca christiani és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit per R.F. Laurent el 1967.
Viu als vessants d'elevació mitjana (1550–2600 m d'elevació) dels Andes (Serra de Callilegua, Província de Jujuy i Serra de Porongal, Província de Salta) al nord de l'Argentina.
A la Llista Vermella de la UICN és catalogat en perill crític d'extincio. Fora del parc natural de Calilegua, la principal amenaça és la pèrdua d'hàbitat, principalment per la tala selectiva d'espècies llenyoses valuoses i de bosc primari i la reforestació amb espècies exòtiques, la ramaderia extensiva i els projectes de infraestructura de transport.

## Referències

* ↑ Laurent, R.F. «Descubrimiento del género Gastrotheca Fitzinger en Argentina». Acta zoologica lilloana, 22, 1967, pàg. 353-354.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca christiani Laurent, 1967» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group. «Calilegua's Marsupial Frog Gastrotheca christiani» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2019. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2019-1.RLTS.T55327A3028968.en.
# Franchu (desambiguació)

Franchu (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Francesc Llopis Surrallés "Franchu" (l'Hospitalet de Llobregat, 1981), dibuixant i humorista català.
* Francisco Feuillassier Abalo "Franchu" (Mar del Plata, 1998), futbolista hispanoargentí.
# Francileudo Santos

Francileudo Santos (Zé Doca, 20 de març de 1979) és un exfutbolista tunisià, nascut al Brasil, de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de Tunisia amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 2006.
Pel que fa a clubs, destacà a FC Sochaux.

## Referències

* ↑ Francileudo Santos Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Francileudo Santos a National-Football-Teams.com (anglès)
# Fàcula

Una fàcula (del llatí facula, ‘falla o torxa encesa’, plural faculae) és un terme que en astronomia i nomenclatura planetària s'usa per designar punts brillants a estrelles, planetes o al Sol.
Les fàcules solars són cadascuna de les parts més brillants que s'observen en la superfície del Sol, la fotosfera o la cromosfera. Són el resultat de camps magnètics intensos i sovint estan associades a les taques solars. Són més visibles en el limbe del disc solar i en les zones de longitud d'ona curta. Les fàcules fotosfèriques consisteixen en una sèrie de punts de llum de diàmetre d'uns 200 km. Les raons per les quals semblen brillants al voltant de la fotosfera continuen sent incertes, encara que sembla probable que el fenomen sigui causat per una diferència de pressió i, per tant, de la densitat dels materials magnètics en els tubs que surten de la superfície solar. L'aparició d'una fàcula, sovint, prediu una més intensa activitat en taques o brillantors. D'altra banda, aquests fenòmens, encara que de manera successiva, s'exhauriran abans que la fàcula es dissipi; la vida mitjana d'una fàcula és bastant llarga, al voltant de 100 dies, amb descensos significatius en la brillantor.
Les fàcules s'observen amb més facilitat a les capes exteriors del disc solar, on la brillantor de fons és menor; també estan presents a la corona, que s'anomena corona de condensació. També s'observen a la cromosfera (la capa atmosfèrica més baixa i, per tant, més lluminosa).
Les Cererian faculae (els punts brillants de Ceres) es creu que poden ser el resultat de l'expulsió de gasos actual o passada, potser degut a volcanisme o activitat cometària.
La sonda Cassini-Huygens va identificar faculae a Tità.

## Referències

* ↑ Diccionario de astronomía. 1. ed. Madrid: Complutense, 1999. ISBN 9788489784703.
* ↑ Hamilton, Calvin J. «Sun». [Consulta: 28 desembre 2017].
* ↑ Greicius, Tony «Bright Areas on Ceres Suggest Geologic Activity» (en anglès). NASA, 11-12-2017. Arxivat de l'original el 2017-12-17 [Consulta: 28 desembre 2017].
* ↑ «Sixth Close Titan Flyby» (en anglès). [Consulta: 28 desembre 2017].
# Freiberger Mulde

El Freiberger Mulde és un riu que discorre per Txèquia i Saxònia, Alemanya. És un afluent per la dreta del riu Mulde i fa 124 km de llargada.
Neix com Moldavský potok (rierol de Moldau) a les Muntanyes Metal·líferes, a cinc quilòmetres de la frontera alemanya al districte de Teplice a Moldàvia, a Txèquia. Discorre cap al nord-oest travessant la frontera amb Alemanya després de pocs quilòmetres fins a la ciutat de Freiberg (d'on prové el nom del riu), després passa per Nossen, Döbeln i Leisnig. Al poble de Sermuth, a pocs quilòmetres al nord de Colditz, el Freiberger Mulde s'uneix al Zwickauer Mulde per formar el Mulde. El Mulde és un afluent de l'Elba.

## Referències

* ↑ «Freiberger Mulde». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.