OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haemulon scudderii

Haemulon scudderii és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Mèxic fins a l'Equador, incloent-hi les illes Galápagos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McKay, R.J. i M. Schneider, 1995. Haemulidae. Burros, corocoros, chulas, gallinazos, roncos. p. 1136-1173. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (editors) Guia FAO para Identification de Especies para lo Fines de la Pesca. Pacifico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# San Lorenzo

«San Lorenzo» té aquests significats:
* Toponímia:
** San-Lorenzo, municipi francès a la regió de Còrsega (departament d'Alta Còrsega)
** San Lorenzo (Calàbria), municipi italià a la ciutat metropolitana de Regio de Calàbria
** San Lorenzo (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** San Lorenzo (Santa Fe), ciutat de la província de Santa Fe, a l'Argentina.
** San Lorenzo (Paraguai), municipi de Paraguai
** San Lorenzo de El Escorial, municipi de la Comunitat de Madrid
** San Lorenzo de l'Escorial o Monestir de l'Escorial, complex monumental a la província de Madrid
** San Lorenzo in Banale, municipi italià a la província de Trento
** San Lorenzo de Calatrava, municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** San Lorenzo Isontino, municipi italià de la província de Gorizia
** San Lorenzo de la Parrilla, municipi de la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella la Manxa
** San Lorenzo de Tormes, municipi de la província d'Àvila a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Basílica de San Lorenzo, església de Florència
** Val de San Lorenzo, municipi de la comarca de Tierra de Astorga (província de Lleó, Castella i Lleó)
** Illa San Lorenzo, illa del Perú
** Fort de San Lorenzo, a Panamà
* Misecel·lània:
** Púlpits de San Lorenzo o trones de San Lorenzo obres escultòriques que van concloure l'activitat artística de Donatello
** Club Atlético San Lorenzo de Almagro, club de futbol argentí al barri de Boedo de la ciutat de Buenos Aires
** Tractat de San Lorenzo, tractat internacional que es va signar al Monestir de l'Escorial el 1795
# Pere Benejam

Pere Benejam (Ciutadella, Menorca ?- Barcelona, 1524) va ser un monjo jerònim i escriptor.
El cognom Benejam és propi de conversos. Segons un seu descendent, Daniel Benejam, de Barcelona (2018), els Benejam eren judeo àrabs procedents de Ciutadella (Menorca) (Plaça de la Centena). El cognom Ben-Hejam significa "fill del desert" o del "no-res" (expòsit?).
Fou prior del monestir de Sant Jeroni de la Murtra a Badalona, en temps de Ferran II el Catòlic, i després del monestir de la Vall d’Hebron, ja en temps de Carles V. El 1507 fou enviat a Saragossa amb un altre frare per suplicar al Rei Ferran l'enfranquiment del Castell de Tous, que el rei concedí de bon grat. Feu editar el breviari geronimià amb el títol d’Enchiridion (1515) i és autor de l’Speculum sapientie presbyteri (Diccionari d’Història Eclesiàstica de Catalunya).
Era coetani dels Reis Catòlics, de Colom, de Carles I i de fra Ramon Paner. Fou el primer frare jeroni de la Murtra de qui es té notícia que va escriure una obra que fos impresa.
Diu Cuyàs que “Fray Pedro Beneján, prior, consejero de los Duques de Cardona y de los Condes de Prades, [diu ducs de Cardona i comtes de Prades com si fossin personatges diferents, però en realitat són els mateixos que ostentaven els dos títols] a quien los Reyes Católicos llamaron varias veces a consulta en su palacio, en el que tenía libre entrada hasta las mismas habitaciones particulares de los Soberanos; estos gustaban de sentarle a su lado y oírle hablar de cosas de Dios y enjuciar delicados problemas de los hombres. Por mediación de tan virtuoso religioso obtuvo su Monasterio el señorío de la villa de Tous. Carlos I estuvo una Semana Santa con él en el Cenobio del Valle de Belén, confirmándole todos los privilegios y mercedes que había recibido de sus abuelos. De su sabia y prudente pluma salieron varios libros de ascética, exponentes fieles del alma pura y santa de su autor. Murió en el año 1520, víctima de una furiosa epidemia que asolaba Barcelona”. (Resúmen histórico...)
Segons Ernest Zaragoza fou prior de la Murtra del 1517 al 1520, és a dir, era el prior quan vingué per primera vegada Carles I a Sant Jeroni de la Murtra i li va confirmar tots els privilegis que havien atorgat al monestir els Reis Catòlics.

## Obra

* Praeparatione facienda ante Missa celebrationem
* Scrupulis faciendis et evitandis circa tantum sacramenti
* De laude et veneratione ipsius sacramenti
* Speculum sapientiae Presbyteri.
Comenta el P. Sigüenza: “procede en todas estas obras con un modo magistral y grave, y porque le dixeron algunos de sus hermanos a quien los comunicó que el estilo era dificultoso y las materias graves que no las entenderían todos, les hizo unas elucidaciones para los lugares oscuros. Ninguna de esta obras salió a la luz, por el descuydo de esta religión o por su modestia, como se han quedado en lo obscuro otras cien cosas”.
# José Vilaplana Blasco

José Vilaplana Blasco (Benimarfull, comarca del Comtat, 1944) és un bisbe valencià.
Va nàixer a Benimarfull, poble de l'arxidiòcesi de València. Va cursar els estudis eclesiàstics al Seminari Metropolità de València i va ser ordenat sacerdot el 1972. El 1980-1981 va fer estudis de teologia espiritual a la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma.
Va començar a exercir el ministeri com a coadjutor en les parròquies de Crist Rei i de Santa Maria Magdalena de Beniopa a Gandia (1972-1974). Posteriorment va ser nomenat rector del Seminari Menor Diocesà de València a Xàtiva, càrrec que va exercir fins a 1980.
Durant tres anys la seua tasca pastoral se centrà en les parròquies de Penàguila, Benifallim i Alcoleja, a l'Alcoià, i el 1984 va regir la parròquia de Sant Mauro i Sant Francesc en Alcoi. Tot alhora, acomplia la funció de vicari episcopal.
El 1984 va ser nomenat bisbe auxiliar de València i com a tal va realitzar nombroses visites pastorals arreu de la diòcesi
L'agost de 1991 va ser traslladat a la diòcesi de Santander i el juliol de 2006 va ser nomenat bisbe de la Diòcesi de Huelva. El 15 de juny de 2020, el papa Francesc va acceptar la seua renúncia por edat, nomenant com per a substituir-lo en la diòcesi de Huelva a Santiago Gómez Sierra,
Va ser president de la Comissió del Clergat de la Conferència Episcopal Espanyola durant el trienni 2008-2011.

## Referències

* ↑ Biografia Obispado de Huelva
* ↑ «Seminario Menor de Valencia. Historia». Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ Biografia feta pels seus conciutadans de Benimarfull
* ↑ Bisbes de Santander
* ↑ «Santiago Gòmez nomenat bisbe de Huelva». [Consulta: 23 juny 2022].
* ↑ «Membres de la Comissió del Clergat. Conferència Episcopal Espanyola». Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 19 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Catholic Hierarchy
* Biografia de José Vilaplana
# Fellows

Fellows és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 153 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fellows tenia 153 habitants, 56 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 89,5 habitants/km².
Dels 56 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,9% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.417 $ i la renda mediana per família de 30.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 20.781 $. La renda per capita de la població era de 15.636 $. Entorn del 17,5% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fellows». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fellows». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Hendersonville (Tennessee)

Hendersonville és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2008 tenia 47.725 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hendersonville tenia 40.620 habitants, 15.823 habitatges, i 11.566 famílies. La densitat de població era de 573,9 habitants/km².
Dels 15.823 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.108$ i la renda mediana per família de 57.625$. Els homes tenien una renda mediana de 40.823$ mentre que les dones 27.771$. La renda per capita de la població era de 24.165$. Entorn del 5,2% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hendersonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hendersonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Regió de Magdeburg

La Regió de Magdeburg (en alemany: Regierungsbezirk Magdeburg) va ser una regió administrativa (Regierungsbezirk) de la província prussiana de Saxònia, de la zona d'ocupació soviètica i de l'estat de Saxònia-Anhalt. Va existir entre 1816 i 1952 i de 1990 a 2003. La seva capital era la ciutat d'Magdeburg.

## Història

La província prussiana de Saxònia, formada el 1815, es va dividir en els regions d'Erfurt, Magdeburg i Merseburg el 1816. La regió de Magdeburg va formar des de 1944 fins al final de la Segona Guerra Mundial al 1945, de la província de Magdeburg. Durant la postguerra, la regió va passar a Saxònia-Anhalt.
En el transcurs de la dissolució dels estats de la República Democràtica Alemanya durant la reforma administrativa de 1952, es va dissoldre la regió. Amb les fronteres canviades es va formar el nou districte de Magdeburg
Al 1990 amb la dissolució de la RDA i el restabliment dels estats federats, també es va desintegrar el districte de Magdeburg i es va tornar a crear la regió de Magdeburg. La reforma territorial de 1994 a Saxònia-Anhalt va ampliar la regió amb l'àrea al voltant d'Aschersleben. L'1 de gener de 2004, el districte governamental va ser dissolt. Les tasques del consell regional es van fer càrrec l'administració estatal de Saxònia-Anhalt amb seu a Halle.

## Subdivisions

| Kreise (districtes) Altmarkkreis Salzwedel Aschersleben-Staßfurt Bördekreis Halberstadt Jerichower Land Ohrekreis Quedlinburg Schönebeck Stendal Wernigerode | Kreisfreie Städte (districte urbà) Magdeburg |

## Referències

* ↑ Raymond S. Wright, Ancestors in German Archives, Volume 2, Genealogical Publishing Com, 2009
# Múscul hioglòs

El múscul hioglòs (musculus hyoglossus), és un dels músculs suprahioidals; és prim i en forma de quadrilàter.
Sorgeix d'un costat del cos i de la longitud total de la banya major de l'os hioide, i segueix cap amunt per entrar a un costat de la llengua, a prop del estiloglòs. S'insereix en l'extrem extern sobre la vora superior de l'os hioide i de la seva banya o asta major. Les fibres del hioglòs s'estenen cap amunt i cap a davant fins a fixar-se en la cara lateral de la llengua; queda recobert pel milohioidal. Les fibres que neixen del cos de l'os hioide se superposen a les que parteixen de la banya del hioide. Per l'interior del hioglòs, el trevessen la vena lingual i l'artèria lingual. Lateralment, entre el múscul hioglòs i el múscul milohioidal hi ha diverses estructures importants (de dalt a baix): la glàndula submandibular, el conducte submandibular, el nervi lingual i el nervi hipoglòs, de manera que el hioglòs separa l'artèria i vena lingual del nervi hipoglòs. Posteriorment, el nervi lingual està situat per sobre del conducte submandibular i una porció de la glàndula salival submaxil·lar sobresurt a l'espai entre l'hipoglòs i el múscul milohioidal.
L'acció del múscul hioglòs deprimeix i retreu la llengua, i permet que el dors de la llengua sigui més convex. La innervació del hioglòs va a càrrec de fibres motores del nervi hipoglòs (nervi cranial XII).

## Imatges

* Os hioide. Cara anterior (ampliat).
* Els músculs del coll. Vista lateral.
* Distribució dels nervis maxil·lars i mandibulars, i el gangli submaxil·lar. .
* Curs i distribució del glossofaringi, vague i els nervis accessoris.
* Nervi hipoglòs, plexe cervical i les seves branques.
* Secció coronal de la llengua, on es mostren els músculs intrínsecs.
* Imatges de disseccions
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Múscul hioglòs
* Els músculs, nervis i artèries del coll. Dissecció profunda. Vista anterior.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 26 gener 2014].
* ↑ Rouvière, Henry; A. Delmas y Vincent Delmas. Anatomía humana: descriptiva, topográfica y funcional (en castellà). 11a ed.. Elsevier, Espanya, 2005, p. xxxvi. ISBN 8445813161.
* 1 2 3 4 Rouvière, Henry. Compendio de anatomía y disección (en castellà). 3a edició. Elsevier, España, 1993, p. 9, 28, 41. ISBN 8445801023.
* ↑ Drake, Richard L. Gray anatomía para estudiantes (en castellà). Elsevier, Espanya, 2005, p. 992-993. ISBN 8481748323.
* ↑ Sinnatamby, Chummy S.; R. J. Last. Anatomía de Last: Regional y aplicada (en castellàl). Editorial Paidotribo, 2003, p. 374. ISBN 848019670X.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC hyog
* RocheLexicon: 25420.000-1 Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine..
* Diagrama Arxivat 2005-09-09 a Wayback Machine.
# Comunitat de comunes de Belle-Île-en-Mer

La Comunitat de municipis de Belle-Île-en-Mer (en francès communauté de communes de Belle-Île-en-Mer, en bretó Kumuniezh kumunioù ar Gerveur) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Morbihan a la regió Bretanya. Té una extensió de 85,63 kilòmetres quadrats i una població de 5.158 habitants (2009).

## Composició

Agrupa les 4 comunes situades a l'illa de Belle-Île-en-Mer :
* Bangor
* Le Palais
* Locmaria
* Sauzon

## Vegeu també

* Intercomunalitats de Morbihan

## Enllaços externs

* (francès) Comunitat de municipis de Belle-Île-en-Mer
# José Viela Romero

José Viela Romero (Gallur, 28 de novembre de 1921 - Saragossa, 11 de maig de 1993) fou un futbolista aragonès de la dècada de 1940.
Jugava a la posició d'extrem esquerre. Començà la seva carrera a la seva ciutat natal, als clubs Arenas (1939-41), Atlético (1941-42) i Reial Saragossa (1942-44). La temporada 1943-44 va fitxar pel RCD Espanyol. Jugà tres temporades al club, però dues fractures de tíbia van estroncar la seva prometedora carrera. Només va poder disputar 21 partits oficials amb el club. La seva trajectòria continuà a EC Granollers (1946-47), FC Martinenc (1947-49) i CE Júpiter (1950-51).

## Referències

* ↑ Juan Pedro Martínez; Xavi Ensenyat. Cor Perico. RCD Espanyol, 2018.
* ↑ José Viela Romero a BDFutbol
* 1 2 3 «Fitxa de Viela». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
# Eva Andén

Eva Johanna Andén (Uppsala, Suècia, 23 d'abril de 1886 - Danderyd, Uppland, Suècia, 26 de març de 1970) fou una feminista, jurista i la primera advocada sueca.

## Biografia

Andén nasqué a Uppsala filla d'Elin Forssman i del comerciant Heribert Andén i germana d'Anders Andén. Després de graduar-se el 1906, estudià dret a la Universitat d'Uppsala. Influïda per Elsa Eschelsson, professora associada de dret civil, agafà molt d'interès en millorar l'estat legal de les criatures i de les dones.
El 1912 es graduà en dret i esdevingué professora. Donat que era dona, no se li permetia treballar com a advocada i es convertí en notària per la fiscalia de Falun. Gràcies a la feina i al seu currículum, aconseguí ser becària al despatx d'advocats Morssing & Nycander d'Estocolm. Com a becària, mentre treballava al tribunal, indicà que no era casada, donat que si ho hagués estat encara gaudiria de menys drets i hagués necessitat el permís del seu marit per treballar. No va ser fins al 1925 quan s'aprovà la Behörighetslagen, llei que equiparava tots els funcionaris fossin homes o dones, que aquest requeriment es va eliminar.
Tres anys més tard, el 1915, assumí el control del despatx d'advocats d'Anna Pettersson també a Estocolm. El 14 de març de 1918, la seva sol·licitud per formar part de l'Associació d'Advocats Sueca (Sveriges advokatsamfund) va ser acceptada i es convertí en la primera advocada legalment reconeguda al país. Tot i que no hi havia cap llei que no permetés que una dona es convertís en advocada en aquell moment, aquest fet es considera excepcional donat que la societat encara no ho veia com un fet normal. En l'acta de l'Associació on aprovaren la seva sol·licitud s'hi indicà que "la senyoreta Eva Andén seria la primera dona advocada que ha aconseguit formar part de l'Sveriges advokatsamfund, fet que s'ha d'anunciar a la premsa". Després del seu accés a l'Associació, canvià el nom del seu despatx per Eva Andén. El 1921, Mathilda Staël von Holstein es convertí en la segona advocada del país i esdeveniren companyes de professió.
Andén aconseguí convertir-se en una advocada d'èxit i era contractada en diverses ocasions per divorcis, herències i custòdies. Formaren part de la seva clientela personalitats com Selma Lagerlöf, Premi Nobel de Literatura l'any 1909, Barbro Alving, periodista i escriptor, o Astrid Lindgren, també escriptora famosa. Fou també amiga d'Aleksandra Kol·lontai, Karolina Widerström i Ellen Fries. Cap al final de la seva carrera acabà tenint una gran influència com a membre principal del comitè de l'Advokatsamfund en la branca legislativa.
Tot i que no es casà mai, visqué molts anys de la seva vida amb la seva companya de professió, Lisa Ekedahl. Treballà fins a la seva mort a l'edat de 83 anys.

## Referències

* ↑ «Födelse- och dopböcker, huvudserie». A: Uppsala domkyrkoförsamlings kyrkoarkiv (en suec), 1883-1887.
* ↑ «18860423-1004 Andén, Eva Johanna». A: Sveriges dödbok (en suec). Sveriges Släktforskarförbund, 2018-04-25.
* 1 2 «Eva Johanna Andén» (en suec). [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Eva Andén» (en suec). [Consulta: 5 abril 2020].
# Juana Borrero

Juana Borrero (1877, L'Havana – 1896, Key West, Estats Units) fou una poetessa cubana que la seva mort prematura va trencar les possibilitats d'una creació apassionada. Va ser una nena prodigi en mans de Julián el Casal. En el volum Rimas, publicat a l'Havana el 1895, hi trobem composicions com Indomable, Sol y nieve, Íntima, En el templo y Rêve. El mateix any també es va publicar Grupo de familia. La seva germana Dulce Maria també es va dedicar a les arts de les lletres i ens va deixar el llibre de poesies Horas de mi vida, de 1914.

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón,S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Depósito Legal:B 20872-63(I)
# Regió de Los Libertadores

La Regió de Los Libertadores va ser una de les dotze regions peruanes que es van crear mitjançant la Primera iniciativa de Regionalització, entre els anys 1988 i 1992, durant el govern del President Alan García Pérez.
Aquesta regió va estar integrada per les províncies dels actuals departaments de Ica, Ayacucho i Huancavelica, més les províncies d'Andahuaylas i Chincheros, al departament d'Apurímac.
La seva bandera era probablement blanca amb la bandera de l'arc de Sant Martí al cantó; fou atribuïda a la regió de La Libertad però segurament això fou degut a una confusió.

## Referències

* ↑ O'Neill, Decentralizing the State, p. 199.
* ↑ Alfonso Klauer. La República Federal de los Andes. Una propuesta de descentralización del Perú, p.30.
* ↑ PDF Hildegardo Córdova Aguilar EL PROCESO DE REGIONALIZACION EN EL PERU: ¿UNA SOLUCION PARA EL DESARROLLO?, Espacio y Desarrollo núm 6, 1994
* ↑ PDF Baltazar Caravedo Las regiones: ¿descentralizarán al Perú?, Revista EURE (Vol. XVIII, Nº 55), pp. 27-45, Santiago 1992
# Comunitat de comunes d'Erdre i Gesvres

La Comunitat de comunes d'Erdre i Gesvres és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Loira Atlàntic a la regió País del Loira però a la Bretanya històrica. Té una extensió de 509,36 kilòmetres quadrats i una població de 54.601 habitants (2010).

## Composició

Agrupa 12 comunes :
* Casson
* Grandchamp-des-Fontaines
* Fay-de-Bretagne
* Héric
* Nort-sur-Erdre
* Notre-Dame-des-Landes
* Petit-Mars
* Saint-Mars-du-Désert
* Sucé-sur-Erdre
* Les Touches
* Treillières
* Vigneux-de-Bretagne

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Loira Atlàntic

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2006-09-12 a Wayback Machine.
* Comunitat de comunes d'Erdre i Gesvres, Banatic