OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1852 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1852 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 de desembre de 2008. El Consell, recordant les resolucions 1595 i 1757, a proposta de França i a petició de la pròpia Comissió, va acordar estendre el mandat de la Comissió Internacional d'Investigació Independent de les Nacions Unides que jutja l'atemptat terrorista que el 14 de febrer de 2005 matà el Primer Ministre del Líban Rafik Hariri i 22 més fins al 28 de febrer de 2009, per tal de transferir el personal i actius a la Haia i que comenci a funcionar el Tribunal Especial pel Líban.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL GRANTS TWO-MONTH EXTENSION TO INTERNATIONAL COMMISSION INVESTIGATING FORMER LEBANESE PRIME MINISTER’S ASSASSINATION». United Nations, 17-12-2008.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1856 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1856 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de desembre de 2008. Recordant les resolucions anteriors sobre la República Democràtica del Congo, el Consell decideix ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a la República Democràtica del Congo (MONUC) durant un any més, fins al 31 de desembre de 2009, reforçant la seva força fins a 19.815 efectius militars, 760 observadors militars, 391 policies i 1.050 efectius de les unitats policials, amb mandat d'utilitzar "tots els mitjans necessaris" per garantir la protecció tant dels civils desarmats com del personal humanitari i de les Nacions Unides. Alhora condemna les repetides ofensives del Congrés Nacional per a la Defensa del Poble (CNDP) a Kivu Nord, els atacs de l'Exèrcit de Resistència del Senyor (LRA) a la província Orientale i les hostilitats dels grups armats il·legals a Ituri, instant-los a abandonar les armes immediatament i que s'entreguin incondicionalment a les autoritats congoleses i la MONUC per al desarmament, la repatriació o reassentament.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL EXTENDS DEMOCRATIC REPUBLIC OF CONGO MISSION FOR ONE YEAR, UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 1856 (2008)». United Nations, 22-12-2008.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Religió Abakuà

Abakuá, també conegut de vegades com Ñañiguismo, és una fraternitat iniciàtica o societat secreta d'homes afrocubans, que es va originar a partir d'associacions fraternals a la regió de Cross River al sud-est de Nigèria i al sud-oest de Camerun. Ñáñigo, és el nom que reben els seus membres.
Coneguts generalment com Ekpe, Egbo, Ngbe o Ugbe entre els grups multilingües de la regió, es creia que els Ñáñigos, com es coneixen els seus membres, es podrien transformar en lleopards per perseguir els seus enemics. A l'Haití contemporani, on les societats secretes s'han mantingut fortes, una branca d'elit de l'exèrcit que es va crear per inculcar la por a les masses inquietes es va anomenar Els lleopards. Entre les venjances Ñáñigo menys místiques hi havia la capacitat de lliurar la gent a esclavistes. A l'Àfrica eren operadors notoris que havien fet negocis regulars amb beneficis amb els esclavistes.
Es creu que el terme cubà criolitzat Abakuá es refereix a l'àrea d'Abakpa al sud-est de Nigèria, on la societat era activa. Les primeres societats d'aquest tipus van ser establertes pels africans a la ciutat de Regla, l'Havana, el 1836.
Aquests grups tancats tenen tots l'emblema del lleopard, una prova de virilitat en el combat i d'autoritat política en les seves comunitats. El terme Nyànyigo també es fa servir per anomenar als membres d'aquesta organització.

## Referències

* ↑ Anderson, Jeffery. Hoodoo, Voodoo, and Conjure, A Handbook, 1974. Arxivat 2021-10-11 a Wayback Machine.
* ↑ Sosa, Enrique. Los Ñáñigos. Havana: Ediciones Casa de las Américas, 1982.
* ↑ Ortiz, Fernanado. «La leyenda de los ñáñigos.». A: Abakuá una secta secreta. Publicigraf, 1663.
* ↑ Lopes, 2011, p. 26.
* ↑ Miller, Ivor. “A Secret Society Goes Public: The Relationship Between Abakua and Cuban Popular Culture.” African Studies Review 43.1 (2000): 161.
* ↑ www.ecured.cu/
# Resolució 2009 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2009 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 16 de setembre de 2011. Observant amb preocupació la situació a Líbia, va acordar establir la Missió de Suport de les Nacions Unides a Líbia (UNSMIL). A més, en virtut dels canvis polítics derivats de la rebel·lió que travessava el país, es van revisar les mesures imposades a Líbia en resolucions anteriors: l'embargament d'armes, la congelació d'actius i la zona de prohibició de vols; mesures que van ser adaptades a les nova conjuntura política. El Consell de Seguretat va recolzar al Consell Nacional de Transició per a la celebració d'eleccions democràtiques, la redacció d'una constitució i la creació d'unes institucions lliures que fossin respectuoses amb els drets humans.

## Referències

* ↑ «Security Council Creates United Nations Support Mission in Libya, Adopting Resolution 2009 (2011)». Departament d'Informació Pública de les Nacions Unides, 16-09-2011. Arxivat de l'original el 22 de setembre de 2011.
* ↑ «El Consejo de Seguridad aprueba una resolución sobre Libia que establece la misión». Agencia EFE, 16-09-2011. Arxivat de l'original el 11 d'abril de 2013. [Consulta: 3 octubre 2011].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Religió tradicional coreana

El sindo o sinisme és la religió tradicionalment autòctona coreana. Coneguda com la "religió sense nom", no té una doctrina estructurada de creences i es podria considerar animista i xamanista.
Considera que l'èsser humà viu a un ritme amb el Cosmos, que és considerat com una camp de batalla còsmic entre els esperits del Cel i la Terra, de l'aigua i dels arbres que controlen la vida i la mort i són divinitzats. Consideren que la destinació dels éssers humans i el món ve regit per un model còsmic format per la humanitat, el cel i la natura que són oposats i estan en harmonia. També creuen en el ying i el yang com a directors de tota existència. Quan aquesta harmonia es trenca realitzen sacrificis i la mudang és principalment qui els realitza curant malalties tant mentals com no. Creuen en un esperit celestial anomenat Hananim que els permet fer endevinacions, porta el Sol i la pluja, castiga amb rajos als qui considera malvats. A més, tenen un culte als esperits de la naturalesa que es realitza venerant muntanyes, rius i mars. També compten amb la figura del practicant de geomància.
Destaca el mite de la fundació del primer regne de Corea, anomenat Choson: el fundador llegendari era Tangun que era semi-diví, fill del Cel i la Terra, i va civilitzar als coreans cap a l'any 4000 o 2333 abans de Crist. La conducta d'aquest fundador és el codi ètic.
Es realitza un culte als dimonis que tracta de fer que aquests no els facin cap cosa que troben desagradable. Aquest culte es considera una de les creences més antigues dels coreans. Hi ha dos tipus de dimonis.

## Vegeu també

* Calendari coreà

## Referències

* 1 2 3 4 Rodríguez Santidrián i 1994, 116.
* ↑ Leeming, David. «Korean mythology». A: The Oxford Companion to World Mythology. Oxford University Press, 2006. ISBN 9780199916481.
* ↑ Rodríguez Santidrián i 1994, 117.
* ↑ Gifford i 1898, 88.
* 1 2 Juang, Pegang, KIM, Changmin (pròleg). «Prólogo». A: Mitos coreanos. 1ª. Madrid: Verbum, 2002, p. 10. ISBN 84-7962-243-1.
* ↑ Gifford i 1898, 107.
* ↑ Gifford i 1898, 107-108.

## Bibliografia

* Rodríguez Santidrián, Pedro. «Corea, Religiones de». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 116-117. ISBN 84-7838-400-6.
* Gifford, Daniel L. Every-day life in Korea; a collection of studies and stories. Chicago: Fleming H. Revell company, 1898.
# Religió semítica antiga

Les religions semítiques antigues engloben les religions politeistes dels pobles semites de l'Antic Orient Pròxim i el Nord-est d'Àfrica. Atès que el terme semítica en si representa una categoria aproximada quan es refereix a les cultures, a diferència de les llengües, els límits definitius del terme "religió semítica antiga" són només aproximats.
Les tradicions semítiques i els seus panteons es troben en categories regionals: religions cananees del Llevant incloent entre elles la religió hebrea antiga politeista dels israelites; la religió babilònica d'inspiració sumèria de Mesopotàmia; la religió de Cartago; i el politeisme àrab.
El politeisme semític possiblement va passar al monoteisme abrahàmic per mitjà del déu El, el nom del qual "El" אל, o elohim אֱלֹהִים és una paraula per a "déu" en hebreu, associada a l'àrab ʼilāh אלה, que significa déu.

## Referències

* ↑ Noll, K. L.. Canaan and Israel in Antiquity: An Introduction. A&C Black, 2001, p. 187. ISBN 978-1-84127-258-0. «[Un déu patró en una antiga religió del Pròxim Orient ocupava una posició única entre els déus] com el més poderós i el més just dels déus, que governava el regne diví com ell governava el regne humà, sovint amb l'aprovació d'un consell de 'ancians' divins que legitimaven el seu dret a governar com a déu patró (com al llibre de Job 1-2). [...] Altres déus estaven subordinats i col·laboradors amb el patró diví, de la mateixa manera que s'esperava que l'aristocràcia humana i els plebeus estiguessin subordinats i recolzant al rei humà. El panteó era generalment força complex, sovint incloïa centenars o fins i tot milers de déus.»
# Adelogirínids

Els adelogirínids (Adelogyrinidae) són una família d'amfibis allargats i presumiblement aquàtics del Carbonífer. El crani té un sostre sòli i és allargat, amb les òrbites situades molt cap endavant. Les potes estan ben desenvolupades. És l'única família de l'ordre dels adelospòndils (Adelospondyli). El grup està limitat al Mississippià superior (Serpukhovià) d'Escòcia.

## Referències

* Carroll, R. L. (1988), Vertebrate Paleontology and Evolution, W. H. Freeman & Co.
* von Zittel, K. A. (1932), Textbook of Paleontology, C. R. Eastman (tradu. i ed.), 2a edició, vol.2, p.225, Macmillan & Co.

## Enllaços externs

* Adelogyrinidae - Palaeos Arxivat 2005-04-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Aleix I Comnè (desambiguació)

Aleix I Comnè (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Aleix I Comnè (r. 1081-1118), emperador romà d'Orient
* Aleix I Comnè de Trebisonda 1204-1222, emperador de Trebisonda.
# Retxnoi

Retxnoi (en rus: Речной) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# Alejandro Orellana Gómez

Alejandro Orellana Gómez (Gavà, Baix Llobregat, 7 d'agost de 2000), més conegut com a Jandro Orellana, és un futbolista català que actualment juga com a migcampista al FC Andorra.

## Carrera
### Club
#### FC Barcelona

Va passar pel RCD Espanyol com a jugador juvenil i es va incorporar al rival FC Barcelona el 2014. Es va integrar a La Masia i va jugar en totes les categories inferiors. Va patir una lesió als isquiotibials que va frenar la seva progressió, però en el seu retorn de la lesió va aconseguir recuperar el seu millor nivell i jugar al FC Barcelona B.

#### FC Andorra

El 22 de juliol del 2022 s'oficialitza el seu fitxatge pel FC Andorra de la Segona divisió espanyola de futbol després de finalitzar contracte amb el FC Barcelona.

### Selecció espanyola

Amb els sub-17, va participar en el Campionat Europeu Sub17 de 2017. Va jugar sis partits en el torneig de Croàcia. Espanya va guanyar el torneig en vèncer a Anglaterra a la final, després d'una tanda de penals.
Posteriorment, amb els sub-19, va participar en el Campionat Europeu Sub-19 de 2019. Va jugar quatre partits en el torneig d'Armènia. Va marcar un gol i va fer una assistència en el primer partit contra el país amfitrió. Espanya va guanyar el torneig vencent a Portugal en la final.

## Palmarès
### Selecció

* Espanya sub-17
** Guanyador del campionat europeu sub 17 el 2017.
* Espanya sub-19
** Guanyador del campionat europeu sub 19 el 2019.

## Referències

* ↑ «Jandro vuelve a brillar». www.mundodeportivo.com, 25-11-2018.
* ↑ «El azulgrana Jandro Orellana, fichaje estelar del Andorra» (en castellà), 22-07-2022. [Consulta: 19 agost 2022].
* ↑ «Statistiques avec les moins de 17 ans». transfermarkt.fr.
* ↑ «Statistiques avec les moins de 19 ans». transfermarkt.fr.

## Enllaços externs

* Jandro Orellana a Soccerway
# Rembau

Rembau és un estat de Negeri Sembilan a la península Malaia. La capital és Rembau. De l'estat depenia el de Gunung Pasir, situat al sud.
L'estat ja s'esmenta vers 1540, probablement vassall de Johore (abans Malacca) però a la segona meitat del segle xvii el governant local es va aliar (o sotmetre) als Minangkabau i va restar de fet independent. El 1773 el príncep Minangkabau, Raja Melewar, es va traslladar a la zona i es va proclamar rei (Yamtuan Besar) a Kampung Penajis a territori de Rembau i encara que anys després (vers 1798) va traslladar la capital a Sri Menanti una part de Rembau va quedar governat per un anomenat "gran senyor de Rembau" (Yang di-Pertuan Muda Rembau) designat pel sobira Minangkabau. Rembau no va entrar a la federació de nou estats que va formar Sri Menanti fins vers el 1836 (llavors el nombre d'estats va superar els nou). El 1887 el protectorat britànic fou imposat a Rembau (i al seu estat subordinat de Gunung Pasir) i va quedar separat de la federació dirigida per Sri Menanti que era coneguda com a Negeri Sembilan (Nou Estats) però l'1 de gener de 1895 Gran Bretanya el va reintegrar a la federació que a causa de desaparicions i d'incorporacions va tornar a tenir nou estats (sis estats normals entre els quals Rembau, dos subsiadirs i el territori reial de Sri Menanti). Els britànics li van dir Negri Sembilan.
Modernament forma un districte de l'estat Negeri Sembilan, amb el sobirà amb certes funcions cerimonials. El districte té uns 40.000 habitants. La capital Rembau és a uns 25 km de Seremban.

## Undang Luak Rembau

* Datuk Sedia Raja Kurup vers 1690 - vers 1725
* Datuk Sedia Raja Sabat vers 1725 - 1750
* Datuk Lela Maharaja Lulinsoh vers 1750 - 1790
* Datuk Sedia Raja Pekak vers 1790 - 1795
* Datuk Lela Maharaja Kusil bin Uban vers 1795 - 1812
* Datuk Sedia Raja Bogok 1812 - 1819
* Datuk Lela Maharaja Nganit 1819 - 1843
* Datuk Sedia Raja Akhir 1843 - 1872
* Datuk Lela Maharaja Sahil 1872 - 1883
* Datuk Sedia Raja Serun bin Saidin 1883 - 1905
* Datuk Lela Maharaja Sulung bin Miah 1905 - 1922
* Datuk Sedia Raja Abdullah bin Dahan 1922 - 1938
* Datuk Lela Maharaja Ipap bin Abdullah 1938 - 1962
* Datuk Sedia Raja Adnan bin Maah 1963 - 1998
* Datuk Lela Maharaja Muhammad bin Sharif Othman 1998 -

## Yang di-Pertuan Muda Rembau

* Raja Asil (després Sultan Muhammad Shah) 1798 - 1813 (+ vers 1824)
* Raja Ali bin Daeng Alampaki 1813 - 13 Sep 1832 (+ 1850)
* Saiyid Shaaban ibn Saiyid Ibrahim al-Qadri 1832 - 1836 (+ 1872)

## Referències

* Governants de Rembau
# Abel Buades Vendrell

Abel Buades Vendrell (Benimodo, Ribera Alta; 11 de juliol de 1977) és un exfutbolista i entrenador de futbol valencià.

## Trajectòria

Es formà en les categories inferiors del Vila-real CF i es donà a conèixer com a futbolista a les files del CE Castelló a Segona divisió B la temporada 2002/03.
La següent temporada fitxà pel Gimnàstic de Tarragona, també de Segona B i aquell mateix any aconseguiren l'ascens a la Segona divisió. Amb l'arribada aquella temporada de l'entrenador Luis César Sampedro es convertí en un fix en les alineacions, jugant gairebé tots els partits, sempre com a mig centre organitzador. Després de dues temporades a segona, aconseguiren l'ascens a la Primera divisió.
Tot i ser un dels jugadors de més qualitat i que més va destacar al Nàstic en molt de temps, sempre va tenir una relació dolenta amb una part de l'afició, que criticaven especialment la seva falta de capacitat defensiva i va ser xiulat en més d'un partit. També hi influí el fet que sempre digué el que pensà sobre el comportament de l'afició, el que crispà encara més als més crítics. Finalment, i tot i ser un dels jugadors que més minuts havia jugat fins aquell moment, a finals de gener de 2006 va decidir marxar al Cádiz de la segona divisió, on no tingué un paper massa destacat.
La següent temporada, la 2007-2008, retornà al Gimnàstic de Tarragona de la mà de l'entrenador Javi López i fou un dels jugadors més destacats de l'equip. Al final de temporada però, per motius personals, deixà l'equip i marxà a jugar a l'Alacant CF.

## Referències

* ↑ «Pàgina sobre Abel Buades al diari As» (en castellà). Diari As. [Consulta: 2 juny 2019].
# Resolució 73 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 73 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada l'11 d'agost de 1949, assenyala amb satisfacció els acords d'armistici entre les parts implicades en el conflicte a Palestina i després va expressar l'esperança que aviat es pogués assolir un acord definitiu de totes les qüestions pendents entre les parts. La Resolució es va alliberar al Mediador d'Acció a Palestina, atès que els seus deures s'havien complert i va demanar al Secretari General de les Nacions Unides disposar el servei continuat del personal del present Organització de Supervisió de la Treva segons sigui necessari per a l'observació i el manteniment dels alto de foc i armisticis. La Resolució també va demanar que el Cap de Gabinet de l'OST informe al Consell sobre l'observança de l'alto el foc.
La resolució es va aprovar nou vots a favor; l'RSS d'Ucraïna i la Unió Soviètica es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1953)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Alabastre (Alacant)

Alabastre o L'Alabastre és un llogaret de les partides rurals de la Canyada del Fenollar, Alcoraia, al municipi d'Alacant i el Campet, al municipi d'Agost. Hi ha un nucli amb el nom d'Alabastre situat al sud-oest del terme, a La Canyada del Fenollar que pertanyen al terme municipal d'Alacant.

## Referències

* ↑ «El Alabastre». Arxivat de l'original el 2016-08-20. [Consulta: El Alabastre].
# Ribas Pequenas

Santiago de Ribas Pequenas és una parròquia del municipi gallec de Bóveda, a la província de Lugo. Limita al nord amb les parròquies de Ver i Mosteiro, al sud amb Valverde i A Parte, a l'est amb Piño, i a l'oest amb Vilalpape.
L'any 2008 tenia una població de 127 habitants agrupats en 6 entitats de població: A Áspera, Chorente, A Eirexa, A Gándara, O Souto i A Veiga.
Entre els seus monuments destaca l'església de Santiago, del segle xvii. Les festes se celebren el 7 de setembre en honor de la Verge del Remei.

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut Gallec d'Estadística (IGE)
# Ribamontán al Monte

Ribamontán al Monte és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Limita al nord amb Ribamontán al Mar i Bareyo, a l'oest amb Marina de Cudeyo, al sud amb Entrambasaguas i a l'est amb la Hazas de Cesto, Meruelo i Solórzano. Està situat en la comarca de Trasmiera.

## Localitats

* Anero, 451 habitants en 2006 (INE).
* Cubas, 190 hab.
* Hoz de Anero (Capital), 654 hab.
* Liermo, 26 hab.
* Omoño, 179 hab.
* Las Pilas, 53 hab.
* Pontones, 164 hab.
* Villaverde de Pontones, 329 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 2.132 | 2.111 | 2.273 | 2.552 | 2.771 | 2.873 | 2.514 | 2.358 | 2.144 | 2.141 | 1.991 | 2.065 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 23 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 666 | 47,61% | 6 |
| PRC | 319 | 22,80% | 3 |
| PSOE | 181 | 12,94% | 1 |
| Ucn | 152 | 10,86% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 1021 | 72,16% | 9 |
| PSOE | 184 | 13% | 1 |
| PRC | 181 | 12,79% | 1 |
# Recipient

Un recipient és un objecte o receptacle fondo, destinat a rebre productes sòlids (pols, grànuls ...), líquids o gasos. Recipient, del llatí recipĭens,-entis «que rep», participi del verb recipĕre, «rebre»; aparegut al vocabulari francès el 1555, com adjectiu, epítet de «vas»:
| « | terme general per a qualsevol cosa, que conté en el seu concavitat productes líquids o sòlids . | » |
A França va ser utilitzat al segle xvii com substantiu sinònim de vas, terme al que va acabar substituint. Els recipients són utilitzats en nombrosos àmbits de la vida quotidiana, sobretot a la cuina, a la indústria química, en el transport, com envasos), etc. La seva grandària és molt variable, des de les dimensions de les bótes de vi i els destinats a barrils de petroli fins a la copel·la d'un laboratori químic, passant pels innombrables estris de cuina, com ara olles de fang, cassoles, marmites, etc. Un recipient pot ser de gairebé qualsevol material: pèl, cuir, argila, porcellana, pedra, os, metall, tèxtil, vidre, fusta, plàstic o elastòmer, resina, etc. eventualment amb revestiment.

## Referències

* ↑ Centre national de Ressources textuelles et lexicals, http://www.cnrtl.fr/etymologie/r% C3% A9cipient
* ↑ Jean Nicot, Thresor de la langue françoyse Tant ancienne que moderne,, 1606. Entrada de Recipient (en francès)
# Recinte murat de Torroella

El recinte murat de Torroella és un monument del municipi de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. Resten dues torres, el portal de Sant Caterina i la Torre de les Bruixes (segles XIV-XV). De l'antic recinte murat de Torroella de Montgrí, que tenia sis portes i diverses torres, només se'n conserven restes a la part nord i nord-oest, encara que se'n pot seguir el perímetre pel traçat dels carrers. Els elements més interessants que es mantenen dempeus en l'actualitat són el portal de Santa Caterina, situat al nord, a la part baixa de la torre del mateix nom, i la torre de les Bruixes, que protegia un dels portals, al nord-oest de l'antic nucli (vegeu fitxes corresponents). Entre el portal i la torre hi ha restes del mur nord de la muralla, d'uns vint metres de llarg i uns quatre metres d'alt, que conserva algunes espitlleres. L'aparell és de pedres irregulars disposades en filades horitzontals. Un altre fragment del llenç de muralla es troba a prop del portal de Santa Caterina.

## Història

El primer recinte emmurallat de Torroella de Montgrí té l'origen en l'època alt-medieval, i es devia limitar a encerclar el nucli de cellera format al voltant de la primitiva església i l'antic castell-palau del Mirador, que fou residència dels successius senyors. A partir de finals del segle xiii les muralles van ser reconstruïdes i ampliades, d'acord amb les noves necessitats provocades per l'expansió física de la vila. A principis del segle xviii el traçat de la muralla encara es mantenia en tot el seu perímetre. La planta del recinte fortificat apareix en un plànol dels enginyers militars francesos del 1709; en aquell període la muralla es conservava encara en força bon estat. Des de principis del segle xix s'havia iniciat un procés d'expansió fora de l'antic recinte. L'enderroc de les muralles durant aquest segle va iniciar una nova etapa en el desenvolupament urbanístic de Torroella i va donar lloc als eixamples moderns. L'aixecament realitzat el 1887 per l'enginyer industrial Josep de Quintana i Serra permet estudiar l'evolució urbana de la vila en l'etapa immediatament posterior a la desaparició de les muralles.

## Referències

* 1 2 3 «Recinte murat de Torroella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].