OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fisher (Louisiana)

Fisher és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 268 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fisher tenia 268 habitants, 101 habitatges, i 72 famílies. La densitat de població era de 172,5 habitants/km².
Dels 101 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,4% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.708 $ i la renda mediana per família de 34.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.500 $ mentre que les dones 11.875 $. La renda per capita de la població era d'11.998 $. Entorn del 8% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fisher». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fisher». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Formigueret bigotut

El formigueret bigotut (Myrmotherula ignota) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i vegetació secundària a les terres baixes del centre i est de Panamà i oest de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Formigueret bigotut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Francine Zouga

Francine Estelle Zouga Edoa (Yaoundé, 9 de novembre de 1987) és una futbolista camerunesa que juga com a migcampista al Montpeller francès.

## Trajectòria

Al Camerun va jugar el 2006 al Louves Minprof i entre 2007-2012 al Lorema Yaoundé. En 2009 va debutar amb la selecció del Camerun.
Després de jugar els Jocs Olímpics 2012 amb Camerun, el 2013 va fitxar pel SSVSM Almaty, amb el qual va debutar en la Lliga de Campions. A l'any següent va donar el salt a la lliga francesa, al Montpeller.

## Referències

* ↑ Communication, cameroun24.net - Master. «Foot Feminin　:Lorema et Louves dictent la loi du domicile». [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ «London 2012» (en anglès). BBC Sport, 12-11-2015.
* ↑ uefa.com. «UEFA Women's Champions League - Francine Zuoga – UEFA.com» (en alemany). [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ «Cameroonweb.com». Arxivat de l'original el 2016-04-01. [Consulta: 20 març 2017].

## Enllaços externs

* Francine Zouga, Fitxa a Soccerway
* Profile at Sports Reference
# François Félix Tisserand

François Félix Tisserand (més conegut pel seu segon nom) (13 de gener de 1845, Nuits-Saint-Georges - 20 d'octubre de 1896, París), fou un astrònom francès.
Félix Tisserand va ser:
* director de l'observatori de Tolosa de Llenguadoc,
* director de l'observatori de París,
* professor d'astronomia matemàtica a la universitat de la Sorbonne, en morir el va succeir en el càrrec Henri Poincaré.
* membre de la Académie des sciences (Acadèmia de les ciències (França)).
Félix Tisserand ha donat nom al paràmetre de Tisserand.
El col·legi de Nuits-Saint-Georges, la seva ciutat natal, porta el seu nom.
Un asteroide porta el seu nom, el (3663) Tisserand.

## Algunes Publicacions

* Traité de mécanique céleste, 1889–1896 :
** : Perturbations des planètes d'après la méthode de la variation des constantes arbitraires, 1889 ;
** : Théorie de la figure des corps célestes et de leur mouvement de rotation, 1891 ;
** : Exposé de l'ensemble des théories relatives au mouvement de la Lune, 1894 ;
** : Théories des satellites de Jupiter et de Saturne. Perturbations des petites planètes, 1896.

## Referències

* ↑ M. P. C. 12 974 del 2 Abril de 1988

## Enllaços externs

* Félix Tisserand La Nature, N°1222, 31 d'octubre de 1896
* J. Bertrand: Vie et travaux de Félix Tisserand - La Revue scientifique 20 de gener de 1900.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «François Félix Tisserand» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# François Furet

François Furet (París, 1927 -Figeac, 1997) fou un historiador francès. Ha estat professor al Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS) i a l'Ecole Practique des Hautes Etudes, de la qual ha estat també director. També fou membre de l'Acadèmia Francesa.
Ha estat membre del Partit Comunista Francès des del 1949. S'ha centrat en l'estudi de la Revolució Francesa, en la interpretació de la qual s'ha distanciat dels plantejaments marxistes i ha evolucionat cap a la història de les idees. Va encunyar el terme bessons totalitaris per a referir-se al comunisme i al feixisme.

## Obres

* Livre et societé dans la France du XVIIIè siècle (1965)
* La Révolution Française (1973) amb Denis Richet
* Lire et écrire, l'alphabétisation des français de Calvin à Jules Ferry (1977)
* Penser la Révolution Française (1978)
* L'atelier de l'histoire (1982)
* Marx et la Révolution Française (1986)
* La gauche et la Révolution française au milieu du XIXe siècle: Edgar Quinet et la question du jacobinisme, 1865-1870 (1986)

## Referències

* ↑ Grunenberg, Antonia «Zum Tode des französischen Historikers François Furet» (en alemany). Die Zeit [Hamburg], 31/1997, 25-07-1997. ISSN: 0044-2070.
* ↑ «François Furet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ostenc, Michel «François Furet» (en francès). Cercles: revista d'història cultural, 2, 1999, pàg. 52–58–58. ISSN: 1699-7468.
# Fotogramas de Plata 1992

La 43a cerimònia de lliurament dels Fotogramas de Plata 1992, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 8 de març de 1993 al Centre Cultural Conde Duque. Els mestres de cerimònies foren els actors Miriam Díaz Aroca i Antonio Resines.

## Candidatures
### Millor pel·lícula espanyola

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Belle Époque | Fernando Trueba | Guanyadora |

### Millor pel·lícula estrangera

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Sense perdó | Clint Eastwood | Guanyadora |

### Millor actriu de cinema

| actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Carmen Maura | Sur la Terre comme au ciel La reina anónima | Candidata |
| Maribel Verdú | Belle Époque Salsa rosa | Candidata |
| Ariadna Gil | Belle Époque Amo tu cama rica | Guanyadora |
| Penélope Cruz | Belle Époque Jamón, jamón | Candidata |

### Millor actor de cinema

| Actor | Pel·lícula | Resultat |
| Jorge Sanz | Belle Époque Orquesta Club Virginia | Guanyador |
| Antonio Banderas | Una mujer bajo la lluvia Els reis del mambo | Candidat |
| Javier Bardem | Jamón, jamón | Candidat |
| Juanjo Puigcorbé | Un paraguas para tres La reina anónima Salsa rosa | Candidat |

### Millor actor de televisió

| Actor | Sèrie de televisió | Resultat |
| Carlos Larrañaga | Farmacia de guardia | Candidat |
| Alfredo Landa | El Quijote de Miguel de Cervantes | Candidat |
| Fernando Rey | El Quijote de Miguel de Cervantes | Guanyador |
| Imanol Arias | Brigada Central 2: la guerra blanca | Candidat |

### Millor actriu de televisió

| Actriu | Sèrie de televisió | Resultat |
| Concha Cuetos | Farmacia de guardia | Guanyadora |
| Ariadna Gil | Betes i films Crónicas del mal | Candidata |
| Lloll Bertran | El joc del segle | Candidata |
| María Luisa Ponte | Farmacia de guardia | Candidata |

### Millor intèrpret de teatre

| Intèrpret/Companyia | Muntatge | Resultat |
| Concha Velasco | La truhana | Guanyador |

## Referències

* ↑ 'Belle Epoque' triunfa en los Fotogramas de Plata 1992, El País, 9 de març de 1993

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1992
* VII Premis Goya
* II Premis de la Unión de Actores
* II Premis Turia
* 37a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Fàbrica Cal Font

La Fàbrica Cal Font és un edifici d'Igualada (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici industrial que encaixa dins l'estil modernista com ho mostra el treball del totxo cuit en la formació d'obertures que dona un ritme i simetria prou evidents i que responen plenament a les necessitats industrials.
El conjunt està format per dues grans naus longitudinals i una xemeneia industrial del segle passat feta de totxo cuit i que encara podem veure funcionar en l'actualitat.

## Història

La fàbrica de Cal Font fou fundada a principis del segle xix i el nom encara avui vigent és el de la seva família fundadora.

## Referències

* 1 2 3 «Fàbrica Cal Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Félix Erviti Barcelona

Félix Erviti Barcelona (Luzaide, Navarra, 29 de juliol de 1910– Madrid, 24 de novembre de 2000) és un sacerdot catòlic espanyol,membre dels Missioners Oblats de Maria Immaculada. Va ser ordenat sacerdot el 19 febrer 1933.

## Vida Religiosa

Va ser designat per Pius XII com el primer prefecte apostòlic de Sàhara Espanyol i Ifni el 19 de juliol de 1954. La Prefectura Apostòlica del Sàhara espanyol i Ifni va ser formada amb la fusió de territoris que abans havien estat sota l'àmbit dels vicariats apostòlics al Marroc i Algèria. Va servir com a prefecte apostòlic del Sàhara Occidental fins al 2 de maig de 1994, quan fou succeït per Acacio Valbuena Rodríguez, encara que va romandre com a Prefecte Emèrit del Sàhara Occidental. També va ser membre adjunt de la Conferència Episcopal Espanyola durant el trienni 1966–1969 i com a membre durant el trienni 1969–1972.

## Darrers anys

Va estar implicat en el funcionament d'una escola i un hospital a Al-Aaiun. Després de l'ocupació del Sàhara Occidental per Marroc en 1975 la població catòlica de la prefectura es va reduir de 22.515 fidels a 368, i la prefectura es reanomenà com la Prefectura del Sàhara Occidental amb només 2 parròquies i 3 religiosos. Erviti va passar 19 anys per la millora dels refugiats a la campas de refugiats saharauis, mentre que cooperava amb la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO). El papa Joan Pau II va acceptar la seva renúncia el 1994, per raons d'edat, i es va retirar a la casa provincial de la seva orde a Madrid. Va morir mentre celebrava missa a la Parròquia Virgen Peregrina De Fátima a Madrid.

## Referències

* ↑ «Father Félix Erviti Barcelona, O.M.I. †». [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «Noticias: El Papa Francisco nombra nuevo prefecto apostólico para el Sahara Occidental», 28-06-2013. [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «Apostolic Prefecture of West Sahara». [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «CE Missions and Cooperation between Churches». Arxivat de l'original el 2016-11-10. [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «Prefecture Apostolic of Western Sahara». [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «Tribute to those who stayed in the Sahara». [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ Bárbulo, Tomás. «Félix Erviti, último prefecto apostólico del Sáhara» (en castellà). El País. PRISA. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Félix Faure

Félix Faure (París, 30 de gener de 1841 - París, 16 de febrer de 1899) fou un polític francès, president de la Tercera República Francesa del 1895 al 1899.
Segons David Bell, Felix Faure va néixer a París i es va traslladar a Le Havre on es va convertir en un armador d'èxit. Va passar de la política local i va ser elegit a la Cambra de Diputats el 1881. Va començar com a ministre subaltern i va esdevenir ministre de Marina i Colònies. Va ser elegit setè president de la Tercera República el 1895 i va morir en el càrrec el 1899. No va destacar en el lideratge però va tenir èxit en el paper simbòlic de president. La seva tècnica va ser aprofitar el seu aspecte distingit i la seva cordialitat per millorar la dignitat de la presidència en els actes formals. Va intentar esmorteir l'enorme controvèrsia de l'Afer Dreyfus negant-se a reobrir el cas malgrat les proves a favor de l'oficial deshonrat. La seva presidència es va preocupar totalment de la cerimònia, no de la substància.

## Biografia

Félix François Faure va néixer a París, fill d'un fabricant de petits mobles Jean-Marie Faure (1809–1889) i de la seva primera esposa, Rose Cuissard (1819–1852).
Després d'haver començat com a adobador i comerciant a Le Havre, Faure va adquirir una riquesa considerable, va ser elegit a l'Assemblea Nacional el 21 d'agost de 1881 i va ocupar el seu seient com a membre d'Esquerra, interessant-se principalment en temes relacionats amb l'economia, els ferrocarrils i la marina. El novembre de 1882, va esdevenir subsecretari de les colònies al ministeri de Jules Ferry, i va mantenir aquest càrrec fins a 1885. Va ocupar el mateix càrrec al ministeri de Tirard a 1888, i el 1893 va ser nomenat vicepresident de la cambra.
El mateix any fou nomenat ministre de marina per Charles Dupuy, i el gener del 1895 fou escollit inesperadament President de la República Francesa després de la dimissió de Jean Casimir-Perier, potser per pressions dels moderats. Un dels seus principals actes fou rebre el 1896 la visita del tsar de Rússia, Nicolau II, i la seva visita a Rússia el 1897, per tal de segellar l'Aliança Franco-Russa.
Els seus darrers anys de govern foren entelats per l'escàndol provocat per l'afer Dreyfus, i per la sobtada mort d'en Faure el 1899 d'un atac de cor, provocat, segons es deia, per la pràctica de sexe oral amb una de les seves amants, Marguerite Steinheil. Aquest fet, mai no desmentit, fou objecte de nombrosos acudits de mal gust a l'època.

## Referències

* ↑ David Bell, et al. eds. Diccionari biogràfic dels dirigents polítics francesos des de 1870 (1990) p. 145.
* 1 2 Chisholm, 1911.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# GFAJ-1

GFAJ-1 és un bacteri extremòfil que, segons un article científic publicat el 2010, seria capaç d'utilitzar arsènic (un element químic verinós per a la immensa majoria d'éssers vius) en condicions de penúria de fòsfor. Aquest descobriment semblava donar suport a la idea ja establerta que la vida en altres planetes podria tenir una composició química radicalment diferent i podria contribuir a la cerca de vida extraterrestre. Tanmateix, l'estudi fou criticat per amplis sectors de la comunitat científica i desmentit per treballs de recerca posterior, que determinaren que GFAJ-1 tan sols era resistent a l'arsènic.

## Descobriment

L'organisme GFAJ-1 fou cultivat i descobert per Felisa Wolfe-Simon, una investigadora d'astrobiologia de la NASA treballant pel Servei Geològic dels Estats Units a Menlo Park (Califòrnia). L'organisme fou aïllat i cultivat des del 2009 a partir de sediments recuperats per ella i els seus col·laboradors a la vora del llac Mono (Califòrnia). El llac Mono és hipersalí i molt alcalí. També té una de les concentracions naturals d'arsènic més elevades del món. El descobriment fou fet públic el 2 de desembre del 2010.
Segons els resultats de seqüenciació d'ARNr 16S, aquest bacteri amb forma de bàcul es troba dins el gènere Halomonas, juntament amb altres bacteris halòfils. La majoria d'aquests bacteris poden tolerar un nivell elevat d'arsènic, però GFAJ-1 pot aprofitar-lo. Segons l'estudi de Wolfe-Simon, si no hi havia fòsfor, GFAJ-1 podia incorporar arsènic al seu ADN per continuar creixent. Després d'haver introduït arsènic radioactiu al medi de cultiu d'alguns microbis, Wolfe-Simon trobà que aproximadament una desena part de l'arsènic absorbit pels bacteris acabà als àcids nucleics. L'ADN extret de cèl·lules de GFAJ-1 privades de fòsfor presentava arsènic enllaçat a oxigen i carboni, de la mateixa manera que el fòsfor s'enllaça amb l'oxigen i el carboni en l'ADN normal. En altres paraules, tots els experiments duts a terme per Wolfe-Simon apuntaven a la mateixa conclusió, que GFAJ-1 és capaç de substituir el fòsfor del seu ADN amb arsènic.

## Referències

* 1 2 «Arsenic-loving bacteria may help in hunt for alien life». BBC News, 02-12-2010 [Consulta: 2 desembre 2010].
* 1 2 3 4 «Arsenic-Eating Bacteria Opens New Possibilities for Alien Life». Space.com. Space.com, 02-12-2010 [Consulta: 2 desembre 2010].
* ↑ «A Bacterium That Can Grow by Using Arsenic Instead of Phosphorus». Science Magazine, 02-12-2010 [Consulta: 3 desembre 2010].
* ↑ «What Poison? Bacterium Uses Arsenic to Build DNA and Other Molecules (abstract)». Science Magazine, 02-12-2010 [Consulta: 3 desembre 2010].

## Enllaços externs

* La NASA descobreix una forma de vida ´diferent´
* La NASA descobreix vida a l'arsènic en un llac de Califòrnia
* Article original en anglès
# Franz Stieger

Franz Stieger (Greiz (Turíngia), 27 de novembre de 1860 - [...?]) fou un organista i compositor alemany.
Es graduà en el Seminari de la seva ciutat nadiua el 1880 i des d'aquest any fins al 1883 fou mestre d'escola, estudiant música després en el Conservatori de Leipzig. De 1904 a 1910 fou kantor a Simbach, i des de 1911 fou kantor i organista de la Versöhnungskirche de Dresden.
Entre les seves composicions hi figuren:
* Sonata per a piano;
* 2 sonates per a violí;
* Quartet i trío, per a piano, clarinet i saxofon;
* Rapsòdia, per a solos, cors i orquestra;
* Motets i melodies vocals...

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 57, pàg. 1157. (ISBN-84-239-4557-X)
# Fort ''Dugommier'' de Cotlliure

El Fort Dugommier és una fortificació militar d'època moderna del terme comunal de Cotlliure, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situat al sud de la vila i al sud-oest del Fort de Sant Elm, amb el qual formava una unitat de defensa.
Formava part de la xarxa de fortificacions de defensa del castell i port de Cotlliure. Actualment roman abandonat, amb les edificacions que contenia desaparegudes. Només se'n conserven les parets perimetrals.

## Referències

* ↑ «El Fort Dugommier en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-05-31. [Consulta: 1r maig 2016].

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cotlliure». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# GLD

GLD té els següents significats:
* Grup Liberal i Democràtic, grup polític del Parlament Europeu
* German Labour Delegation, partit polític d'emigrants alemanys als Estats Units durant l'època de l'Alemanya nazi
* Government Logistics Department, oficina encarregada de les publicacions i transports interns del govern de Hong Kong
* Government Legal Department, òrgan intern d'advocacia del govern del Regne Unit
* GNU Link eDitor, programari lliure enllaçador del Projecte GNU
* gld també és el codi ISO 639-3 de la llengua nanai, llengua manxú-tungús parlada al nord-est de la Xina i Rússia
* Gld. també és una abreviatura del florí neerlandès, moneda històrica dels Països Baixos
* Gld. també és l'abreviatura de Gelderland, província dels Països Baixos
* Gld. també és l'abreviatura de la gladita, mineral de la classe dels sulfurs
# GLT

GLT té els següents significats:
* Col·lectiu GLT (de l'acrònim de Gai-Lesbià-Transexual), denominació històrica del col·lectiu LGBT
* Sistema de detecció automàtica de gols (del seu nom en anglès Goal-Line Technology), sistema tecnològic per validar un gol
* Bombardier GLT (de l'acrònim en anglès Guided Light Transit), sistema de troleibús guiat desenvolupat per Bombardier
* Transportador de glutamat (del seu nom en anglès GLutamate Transporter), neurotransmissor transportador que s'encarrega del glutamat
* Glt també és l'abreviatura de la glauconita, mineral del grup de la mica
# Gadira (arna)

Gadira és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Gadira acerella Walker, 1866
* Gadira leucophthalma (Meyrick, 1882)
* Gadira petraula (Meyrick, 1882)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 3 febrer 2019].
# Francisco Imperial

Francisco Imperial (Sevilla, 1350 - 1409) va ser un poeta espanyol. Establert a Sevilla, on va passar la major part de la seva vida i on va exercir diversos càrrecs públics, era fill d'un mercader genovès. Va arribar a ser vicealmirall de Castella i va ser lector i admirador de l'obra de Dante Alighieri, com demostra la seva Dezir a les set virtuts (c. 1407) o la seva Decir al naixement del rei Joan, poemes al·legòrics d'art major escrits en dodecasíl·labs. Va conrear la lírica amorosa i va ser un notable poeta didàctic. Va cantar a l'Estrella Diana, a la captiva Angelina de Grècia i a la Fortuna mudable. Va constituir el més important precedent dels poetes de l'escola al·legòrico dantesca del segle xv, com Juan de Mena o Íñigo López de Mendoza. La seva obra es troba recollida sobretot en el famós Cançoner de Baena. Enfrontat a Enric III de Castella, va abandonar la Cort.

## Referències

* ↑ «Francisco Imperial». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francisco Jara Garibay

Francisco Jara Garibay (castellà: Francisco Jara) (Guadalajara, 3 de febrer de 1941 - Guadalajara, 2 de febrer de 2024) va ser un futbolista mexicà. Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1966.

## Referències

* ↑ «Chivas está de luto: Murió Francisco Jara, PENTACAMPEÓN de Liga MX a los 82 años de edad» (en castellà), 03-02-2024. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ 1966 FIFA World Cup England Arxivat 2011-10-22 a Wayback Machine.
* ↑ Francisco Jara Garibay Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Gavdopula

Gavdopula (Grec: Γαυδοπούλα [ɣavðo'pula]) és un illot grec deshabitat al Mar de Líbia, al sud de Creta, al nord-oest de l'illa de Gavdos. Actualment és una reserva natural protegida per als ocells migratoris.
# Gastritis atròfica

La gastritis atròfica és un procés d'inflamació crònica de la mucosa gàstrica de l'estómac (una gastritis), que provoca la pèrdua de cèl·lules glandulars gàstriques i la seva eventual substitució per teixits intestinals i fibrosos. Com a resultat, la secreció estomacal de substàncies essencials com l'àcid clorhídric, la pepsina i el factor intrínsec es veuen afectats, cosa que provoca problemes digestius. Els més freqüents són la deficiència de vitamina B12 (que provoca una anèmia perniciosa) i una malabsorció del ferro, que condueix a una anèmia ferropènica. Pot ser causada per una infecció persistent en la infecció per Helicobacter pylori o pot tenir un origen autoimmunitari. Les gastritis atròfiques autoimmunitàries tenen estadísticament més probabilitats de desenvolupar carcinoma gàstric, tiroïditis de Hashimoto i aclorhídria.
La gastritis tipus A afecta principalment el cos/fons d'estómac i és més freqüent l'anèmia perniciosa. La gastritis tipus B afecta principalment l'antre i és més freqüent amb la infecció per H. pylori.

## Referències

* ↑ «Concomitant alterations in intragastric pH and ascorbic acid concentration in patients with Helicobacter pylori gastritis and associated iron deficiency anaemia». Gut, 52, 4, 01-04-2003, pàg. 496–501. DOI: 10.1136/gut.52.4.496. ISSN: 00175749. PMC: 1773597. PMID: 12631657.
* 1 2 «Type B gastritis, aging, and Campylobacter pylori». Arch. Intern. Med., 148, 5, 01-05-1988, pàg. 1021–2. DOI: 10.1001/archinte.1988.00380050027005. ISSN: 0003-9926. PMID: 3365072.