OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francmaçoneria Prince Hall

La Francmaçoneria Prince Hall (en anglès: Prince Hall Freemasonry) és una branca de la francmaçoneria estatunidenca, aquesta obediència maçònica va ser fundada pel ciutadà de raça negra Prince Hall, en el segle xviii, i està formada predominantment per afroamericans estatunidencs.
Abans de la Guerra d'Independència dels Estats Units, en Prince Hall i 14 ciutadans afroamericans lliures, van demanar ser admesos en la lògia maçònica St. John's de Boston, però van ser rebutjats, a causa del racisme.
Tanmateix, la fraternitat maçònica era una força atractiva pels afroamericans lliures com en Prince Hall, perquè la francmaçoneria està fundada sobre uns ideals de: Llibertat, igualtat, fraternitat.

## Història
### Gran Lògia d'Irlanda

Després d'haver estat rebutjats per la maçoneria colonial, Hall i els altres 14 van buscar i van ser iniciats en la francmaçoneria, a través de la Lògia No. 441 de la Gran Lògia d'Irlanda el 6 de març de 1775. Inicialment, la lògia Prince Hall es va unir al primer regiment militar de Staffordshire en l'any 1782, aquesta unitat formava part de les forces britàniques d'ocupació estacionades a Boston.
En l'any 1787 Hall i altres negres alliberats van fundar la lògia afroamericana no. 1 (que després seria anomenada African Lodge no. 459) i ell mateix va ser nomenat Gran Mestre. Altres afroamericans van incloure a Cyrus Johnston, Bueston Slinger, Prince Rees, John Canton, Peter Freeman, Benjamin Tiler, Duff Ruform, Thomas Santerson, Prince Rayden, Cato Speain, Boston Smith, Peter Best, Forten Horward i Richard Titley. Aparentment eren negres lliures per naixement.
Quan els negres desitjaven convertir-se en maçons en la nova nació, els membres blancs de la Lògia havien de votar per unanimitat per acceptar un candidat per rebre els graus maçònics. Si una persona blanca votava en contra del candidat, aquesta persona era rebutjada. En una carta del General Albert Pike al seu germà en 1875, el general va dir: "No estic inclinat a donar-hi suport, vaig prendre les meves obligacions amb els blancs, no amb els negres, quan hagi d'acceptar als negres com als meus germans, deixaré la maçoneria."
Les grans lògies maçòniques generalment excloïen els ciutadans afroamericans. Com les votacions eren anònimes, resultava impossible identificar el membre que havia votat en contra d'acceptar un nou membre negre. L'efecte va ser que els homes negres que s'havien fet legítimament maçons en jurisdiccions integrades podien ser rebutjats. La segregació racial va existir fins als anys 60 del segle xx i encara persisteix en algunes jurisdiccions. Per tant, els maçons negres tenien un poder limitat. Quan les lògies militars van deixar l'àrea, se'ls va donar l'autoritat per reunir-se com una lògia, prendre part en la processó maçònica el dia de Sant Joan, i enterrar els seus morts amb ritus maçònics, però no podien conferir graus maçònics o realitzar altres funcions essencials d'una lògia maçònica totalment operativa.

## Vegeu també

* Daughters of Isis

## Enllaços externs

* www.princehall.org/ (anglès)
# Franckeïta

La franckeïta és un mineral de la classe de les sulfosals, un sulfur. Rep el seu nom dels enginyers de mines Carl i Ernest Francke. Va ser descoberta l'any 1893 a la mina Chocaya, Departament de Potosí, Bolívia. Pertany i dona nom al grup de la franckeïta.

## Característiques

La franckeïta és un sulfur de plom, estany i antimoni. Cristal·litza en el sistema triclínic, i el seu hàbit és normalment esfèric, amb rosetes formades d'agregats de plaques primes. Comunament també se'n troba de forma massiva, radiada o foliada. La seva duresa és de 2,5 a 3 a l'escala de Mohs, i la seva lluentor és metàl·lica. La seva fórmula és Fe$^{2+}$(Pb,Sn$^{2+}$)₆Sn$^{4+}$₂Sb₂S$_{14}$, i pot presentar impureses de zinc, plata, germani o indi.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la franckeïta pertany a «02.HF: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb SnS i unitats d'estructura de l'arquetip PbS» juntament amb els següents minerals: vrbaïta, cilindrita, incaïta, levyclaudita, potosiïta, coiraïta, abramovita i lengenbachita.
La potosiïta és una varietat de franckeïta pobre en Sn(II), mentre que la incaïta n'és una varietat rica.

## Formació

Es troba en els dipòsits hidrotermals de plata-estany a Bolívia i en dipòsits de contacte metamorfòsic de pedra calcària a la pedrera Kalkar a Califòrnia. Se'n troba juntament amb cilindrita, teal·lita, plagionita, zinkenita, cassiterita, wurtzita, pirrotina, marcassita, arsenopirita, galena, pirita, blenda, siderita i estannita.

## Varietats

Es coneixen dues varietats de franckeïta:
* La incaïta és una varietat rica en estany (II), amb fórmula química (Pb,Ag)₄Sn₄FeSb₂S$_{15}$. A diferència de la franckeïta, cristal·litza en el sistema monoclínic, i la seva duresa és 2 a l'escala de Mohs. Rep el seu nom en honor dels habitants de l'imperi Inca. Va ser descrita per primera vegada a la mina Santa Cruz, Departament d'Oruro, Bolívia, tot i que se n'ha trobat també a l'Argentina, República Popular de la Xina i Japó.
* La potosiïta és una altra varietat, però pobre en estany. En un principi es creia que eren dues espècies diferents, però des del 1997 l'IMA la classifica com una varietat de la franckeïta. Va ser descrita per primera vegada als dipòsits d'Andacaba, Província de Linares, Bolívia. Rep el seu nom del departament de Potosí. També se n'ha trobat a l'Argentina, Japó i el Canadà.

## Referències

* ↑ «Franckeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ «Franckeite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ «Incaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ «Potosíite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juliol 2014].
# Frederik Bloemaert

Abraham Bloemaert (Utrecht, 1616 - Utrecht, 11 de juny de 1690) fou un gravador neerlandès, que va pertànyer a l'Edat d'Or holandesa; va ser el segon fill del pintor Abraham Bloemaert.

## Biografia

Igual que el seu germà Cornelis, es va formar amb el gravador Crispijn van de Passe.
Quasi tota la seva producció són gravats que reprodueixen dissenys paterns: cap a 1635, va produir una sèrie de quinze planxes de paisatges, i la seva principal obra és el llibre Tekenboek, un conjunt de 173 gravats que igualment reprodueixen esbossos d'Abraham. Aquest llibre va veure la llum cap al 1679-1702, i fou seguit com a inspiració i aprenentatge per molts artistes, i va assolir el major apogeu amb la segona edició, emesa a Amsterdam el 1740 per Reinier i Josua Ottens.
Frederik va ser, juntament amb Hendrick Goltzius, un dels renovadors de la xilografia de clarobscur, ideada a Itàlia a començaments del segle xvi. En lloc d'emprar sempre planxes de fusta, com era l'habitual en aquesta tècnica, gravava les línies principals sobre coure, a burí, i emprava la xilografia solament per a les capes de color, en general ocres. Alguns d'aquests gravats tonals es van incloure al Tekenboek.

## Galeria

| Radboud d'Utrecht (c. 1630) | Sant Adolphus (c.1630) | Família camperola (segle XVII) | Sant de genolls (abans de 1652) |

## Referències

* 1 2 «Frederick Bloemaert» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Font de les Tres Pinasses

La Font de les Tres Pinasses, o Font de Sant Jordi, és una surgència del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a 601 metres d'altitud, en el vessant nord-est del Puig del Rossinyol, a l'esquerra del torrent de l'Om, al peu del camí que des de la masia del Rossinyol s'adreça a Monistrol de Calders envoltant el Puig del Rossinyol per llevant i pel nord.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Font de les Tries

La Font de les Tries és una font d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La font està situada al costat dret del riu Fluvià, sota el bac de les Tries i en el paratge del mateix nom. L'aigua prové dels aquifers basàltics de l'altiplà de Batet, i surt per quatre raigs, per un mur que fa de petita resclosa. La que sobra, cau al costat formant una pel·lícula d'aigua, amb una cascada, que és la imatge tradicional de la font. Tota l'aigua s'escorre per un petit canal fins a arribar al riu. El propietari antic d'aquests terrenys, Albert Escubós, li conferí la forma actual a principis del segle xx, i als anys 80, es varen arranjar els accessos per a vianants i l'espai entre la font i el riu, en el tram final fins a la passera per on s'accedeix peatonalment. La font es completa amb dues placetes i pedrissos per seure.

## Referències

* ↑ «Font de les Tries». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Rasola. «Font de les Tries | fonts naturals, aigua, muntanya i més». [Consulta: 3 març 2019].
# Fonts del carrer Nou i de Sant Francesc

Les Fonts del carrer Nou i de Sant Francesc és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Dues fonts públiques amb característiques constructives molt similars i construïdes en el mateix moment cronològic. Una es troba al carrer Nou i l'altra al carrer de Sant Francesc. No es poden considerar fonts monumentals ja que consten bàsicament d'una pica damunt d'una base i un pilar d'on surt la canella, coronat per una peça troncopiramidal.

## Referències

* ↑ «Fonts del carrer Nou i de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Fox Sports College Hoops '99

Fox Sports College Hoops '99 és un videojoc esportiu de bàsquet universitari desenvolupat per Z-Axis i publicat per Fox Interactive sota la marca Fox Sports Interactive per la Nintendo 64. Va ser llançat a l'Amèrica del Nord el 31 d'octubre de 1998. Jeff Sheppard de la Universitat de Kentucky apareix a la portada.
El joc disposa de 120 equips de bàsquet universitaris, suport multijugador per a dos jugadors, i molts dels campionats universitaris, incloent el Campionat de bàsquet masculí de l'NCAA. Va ser el primer joc esportiu universitari per la Nintendo 64. Al 2010, College Hoops '99 va rebre un resultat acumulat del 55,27% a GameRankings.

## Jugabilitat

El joc permet al jugador jugar un sol partit entre dos equips en mode d'exhibició, o jugar un mode de temporada com a gerent d'un equip de bàsquet. College Hoops '99 només suporta fins a dos jugadors multijugador, a diferència dels jocs comparables de l'època que van donar suport a quatre jugadors multijugador. El mode temporada conté la majoria dels principals tornejos universitaris, inclosos els tornejos de pre-temporada, encara que el National Invitation Tournament no estava inclòs.
El joc utilitza la configuració de Fox Sports TV per tal de donar-li al jugador una sensació més realista del joc. No obstant això, no hi ha comentaris de veu i no n'hi ha cançons de batalla o altres cançons específiques universitàries en el joc.

## Rebuda

Fox Sports College Hoops '99 va rebre crítiques mediocres, que consideraven que el joc estava en comparació amb els jocs de bàsquet contemporanis; el joc ha rebut un resultat acumulat del 55,27% a GameRankings. GamePro va opinar que el joc tenia una gran intel·ligència artificial i va elogiar el joc en general. Peer Schneider d'IGN va criticar la desacceleració que es va produir durant els rodatges. Nelson Taruc de GameSpot va anomenar el joc un "treball incomplet en curs". Matt Casamassina d'IGN va assenyalar que el joc va ser comparat inadequadament amb altres títols de bàsquet contemporanis, com ara NBA Jam.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Schneider, Peer. «Fox Sports College Hoops '99 Review». IGN, 04-12-1998. [Consulta: 22 juny 2010].
* 1 2 «For Sports College Hoops '99 Reviews». GameRankings. [Consulta: 22 juny 2010].
* 1 2 3 Taruc, Nelson. «Fox Sports College Hoops '99 Review for Nintendo 64». GameSpot, 24-12-1998. [Consulta: 22 juny 2010].
* ↑ «Fox Sports College Hoops '99 Review». GamePro, 01-01-2000. Arxivat de l'original el 2011-06-07. [Consulta: 22 juny 2010].
# Forat Negre (Senyús)

El Forat Negre és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, dins del territori de l'antic poble de Senyús.
Està situat a la dreta de la llau de Pedra Ficada, al nord de la Solana de Pedraficada i al sud-oest del Coll de Pedraficada i de l'Ereta de Baix, a ponent del Pletiu del Duc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Francisco Pelló Hernandis

Francisco Pelló Hernandis (Carlet, 12 d'agost de 1935 - Rosario, Argentina, 12 de maig de 2021) va ser un pintor, escultor i escenògraf valencià naturalitzat a l'Argentina.
Fill i net de pintors, es formà a València en l'obrador patern, als tallers artesanals de ventalls de Burjassot i en els de construcció de monuments fallers. El 1949 emigrà amb son pare a Rosario (Argentina), on ja havia residit la seua família des que el seu avi s'hi havia traslladat el 1908. El 1951, a l'edat de setze anys, li va ser concedida la medalla de plata al certamen de pintura d'Amigos del Arte de Rosario; el 1954, amb dinou anys, estigué al front del departament d'art de la municipalitat, i el 1957, amb vint-i-dos, rebé l'encàrrec de pintar els retrats dels generals San Martín i Belgrano per a la inauguració del monument nacional a la bandera. Des de llavors, ha estat l'autor d'un bon nombre de monuments públics en algunes ciutats argentines, entre els quals hi ha, a Rosario, el primer que s'erigí en homenatge a Eva Perón, una escultura de bronze de 2,45 metres d'alçada. Va treballar també en arts gràfiques, publicitat i comunicació social, escenografia teatral i restauració d'escultura i pintura, i va col·laborar com a docent d'aquestes matèries en diversos centres universitaris i artístics. Entre altres càrrecs, va ser vicepresident i director d'investigacions del Centre d'Estudis d'Història de l'Art i l'Arquitectura de la província de Santa Fe, delegat provincial davant la Comissió Nacional de Museus, Monuments i Llocs Històrics, i president de la Societat Argentina d'Artistes Plàstics.

## Obres destacades

* Monument a la Cooperació Internacional. Rosario
* Monument als pilots de la Força Aèria morts en acció. Río Gallegos, província de Santa Cruz
* Monument als herois de la guerra de les Malvines. El Palomar, província de Buenos Aires
* Monument a Eva Perón. Rosario

## Premis i reconeixements

* Medalla de Plata del certamen de pintura d'Amigos del Arte, Rosario, 1951
* Premi Nacional d'Excel·lència Humana, 1999
* Premi «El ceibo de la amistad rioplatense» del Rotary International, Montevideo, 2000
* «Artista distingit de la ciutat de Rosario» del Consell Municipal de la Ciudad, 2005

## Referències

* ↑ «Murió el reconocido escultor y pintor Francisco Pelló» (en castellà). rosario3.com, 12-05-2021. [Consulta: 12 maig 2021].
* ↑ «Murió el escultor de la estatua de Eva Perón de la zona sur: odiaba el mote "la Mandarina"» (en castellà). La Capital, 12-05-2021. [Consulta: 12 maig 2021].
* ↑ Cándido, Paola «En busca del Belgrano perdido». El Ciudadano web, 04-03-2012 [Consulta: 5 gener 2015].
* 1 2 «Distinción al profesor Francisco Pelló Hernandis» (en castellà). Aliza Damiano (Diputada por la provincia de Santa Fe, Bloque Unión Peronista), 27-02-2014. Arxivat de l'original el 2015-01-05. [Consulta: 5 gener 2015].

## Enllaços externs

* Diputados homenajearon al artista Francisco Pelló Hernandis Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. (22 octubre 2014)
# Francisco Miguel de Pueyo

Francisco Miguel de Pueyo y Chacón Herrera Ruiz de Azagra y Manrique de Lara (Màlaga, 1691 -), virrei del Regne de Mallorca.
Va ser virrei de Mallorca del maig de 1701 al novembre de 1704, substituint en el càrrec a Josep Galceran de Cartellà. Jurà el càrrec el 3 de juliol. Presidí en el Born la festa de coronació de Felip V. L'entronització del nou rei causà tensions entre el Gran i General Consell. El nou virrei, Francisco Miguel de Pueyo, anuncià que la forma de jurament escollida era la mateixa que s'havia aplicat ja en temps de Felip IV i Carles II, de només jurar els privilegis que estaven en ús. Malgrat la protesta del Jurat en Cap Gabriel Fuster, finalment el Gran i General Consell acabà per acatar la decisió. El 16 de desembre, en representació de Felip V, jurà les constitucions del Regne de Mallorca. Ordenà la confiscació, instada des de la cort de Madrid, dels llibres dels mercaders que comerciaven amb Anglaterra, Flandes i Holanda. Mesos després es començaren a prendre mesures repressives contra els sospitosos d'austriacisme, en especial el clergat catòlic i una part de l'aristocràcia mallorquina.

## Referències

* ↑ «Pueyo Herrera, Francisco Miguel». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 46. ISBN 84-8661702-2.
# Frontera entre Turquia i l'Iraq

La frontera entre Turquia i l'Iraq és la frontera de 352 kilòmetres que separa el sud-oest de Turquia del nord de l'Iraq. Separa les governacions iraquianes d'Erbil i Dohuk, ambdues dins la Regió Autònoma del Kurdistan Iraquià de les províncies turques de Hakkâri i Şırnak, també de majoria ètnica kurda. La zona fronterera és molt muntanyosa i s'eleva en direcció est de 400 m a més de 3000 m.
L'únic pas de la frontera és el pas fronterer d'Ibrahim Khalil a la part més plana de la frontera occidental. No gaire lluny hi ha el trifini entre Turquia, Iraq i Síria, a la confluència del Petit Khabur i el riu Tigris.
La frontera es va establir el 1926 quan la Societat de Nacions va decidir sobre l'anomenada qüestió de Mossul. Gran Bretanya va rebre l'antic territori otomà de l'Iraq com a mandat després de la Primera Guerra Mundial. No obstant això, l'afiliació del Vilayat de Mossul havia provocat una disputa entre Gran Bretanya i Turquia. Això es va decidir a favor de Gran Bretanya en 1926.
En els últims anys, les empreses turques han invertit força al Kurdistan Iraquià, que ha augmentat considerablement el trànsit de mercaderies i passatgers al pas fronterer d'Ibrahim Khalil. Per tant, hi va haver consideracions per establir un segon pas fronterer. Fins ara, no s'ha realitzat a causa de la situació política. La zona fronterera turco-iraquiana és utilitzada pel PKK com a refugi i també com a pas a Turquia, el que va donar lloc a diverses intervencions militars turques al nord d'Iraq.

## Referències

* ↑ Ewan W. Anderson International Boundaries: A Geopolitical Atlas p. 397-399
* ↑ Turkey; external boundaries
* ↑ Brève incursion de l'armée turque au Kurdistan irakien pour traquer le PKK, france24, 2011
* ↑ Incursion turque en Irak, après des attaques des rebelles kurdes en Turquie, L'Orient Le Jour, 20 de juny de 2010
# Fundulus auroguttatus

Fundulus auroguttatus és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Fundulus auroguttatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Fundulus

Fundulus és un gènere de peixos de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Fundulus albolineatus (Gilbert, 1891).
* Fundulus auroguttatus (Hay, 1885).
* Fundulus bermudae (Günther, 1874).
* Fundulus bifax (Cashner & Rogers, 1988).
* Fundulus blairae (Wiley & Hall, 1975).
* Fundulus catenatus (Storer, 1846).
* Fundulus chrysotus (Günther, 1866).
* Fundulus cingulatus (Valenciennes, 1846).
* Fundulus confluentus (Goode i Bean, 1879).
* Fundulus diaphanus (Lesueur, 1817).
* Fundulus dispar (Agassiz, 1854).
* Fundulus escambiae (Bollman, 1887).
* Fundulus euryzonus (Suttkus & Cashner, 1981).
* Fundulus grandis (Baird & Girard, 1853).
* Fundulus grandissimus (Hubbs, 1936).
* Fundulus heteroclitus (Linnaeus, 1766).
* Fundulus jenkinsi (Evermann, 1892).
* Fundulus julisia (Williams & Etnier, 1982).
* Fundulus kansae (Garman, 1895).
* Fundulus lima (Vaillant, 1894).
* Fundulus lineolatus (Agassiz, 1854).
* Fundulus luciae (Baird, 1855).
* Fundulus majalis (Walbaum, 1792).
* Fundulus notatus (Rafinesque, 1820).
* Fundulus notti (Agassiz, 1854).
* Fundulus olivaceus (Storer, 1845).
* Fundulus parvipinnis (Girard, 1854).
* Fundulus persimilis (Miller, 1955).
* Fundulus pulvereus (Evermann, 1892).
* Fundulus rathbuni (Jordan & Meek, 1889).
* Fundulus relictus (Able & Felley, 1988).
* Fundulus rubrifrons (Jordan, 1880).
* Fundulus saguanus (Rivas, 1948).
* Fundulus sciadicus (Cope, 1865).
* Fundulus seminolis (Girard, 1859).
* Fundulus similis (Baird & Girard, 1853).
* Fundulus stellifer (Jordan, 1877).
* Fundulus waccamensis (Hubbs & Raney, 1946).
* Fundulus zebrinus (Jordan & Gilbert, 1883).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lacepède B. G. E. 1803: Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
# Gabriel Rabassa Oliver

Gabriel Rabassa Oliver (Palma, 23 de juny de 1915 - 2 de maig de 1995) va ser un promotor cultural, mestre d’escola i tècnic turístic. L'any 1998 va rebre el Premi Ramon Llull a títol pòstum.
En finalitzar la Guerra Civil espanyola fou responsable de les Milícies de Falange Española a les Illes Balears i delegat de Cultura del Movimiento Nacional. Va ser director de l'Institut de Formació Professional Verge de Lluc des de 1963 fins a l'any 1977 i de l'Escola d'Hostaleria de Mallorca des de 1965 fins 1993. Impulsor de la creació de l'Estudi General Lul·lià (1949), va ser el seu secretari general des de 1951 fins a la seva mort en 1995 i impulsà la implantació dels estudis universitaris a Palma. També va crear el Museu Marítim de Mallorca el 1951 i la posterior Associació d'Amics del Museu Marítim. Va ser un dels fundadors de l'Associació d'Amics dels Molins de Mallorca i el seu president des de la fundació l'any 1977 fins a la seva mort l'any 1995.

## Referències

* ↑ Catalina Serra «Gabriel Rabassa, la cultura como meta». Última Hora, 25-09-1988, pàg. 24-25.
* 1 2 «Currículum guardonats Premis Ramon Llull 1998». [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ «Relació guardonats Premis Ramon Llull». [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ «El derecho al honor de los muertos.» (en castellà). Última Hora, 27-03-2021. [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ G. Soler Summers «Mallorca comienza la labor de recuperar sus molinos». Diario de Mallorca, 21-06-1995, pàg. 8.
# Fricativa ejectiva dental

La fricativa ejectiva dental és un tipus rar del so consonàntic, utilitzat en algunes llengües parlades. El seu símbol corresponent en AFI és θʼ.

## Aparició

[θʼ] apareix en sobretot en llengües sud-aràbigues modernes, llevat d'aquest exemple d'una llengua austronèsica:
| Llengua | Llengua | Mot | AFI | Significat |
| Iapès | Iapès | th'abii | [θʼabiː] | 'més' |

## Referències

* ↑ Simeone-Senelle, Marie-Claude. The Semitic Languages. Routledge, 1997, p. 381–382. «The Modern South Arabian Languages»
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Fricassée au tourain

La fricassée au tourain és una sopa tradicional occitana, més específicament de la cuina llemosina, a base de daus de cansalada, agrella i ceba.