OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gàlag de Rondo

El gàlag de Rondo (Paragalago rondoensis) és una espècie de primat de la família dels galàgids.
És endèmic de Tanzània, on viu en els boscos secs subtropicals o tropicals.
Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat i es troba dins la llista d'Els 25 primats més amenaçats del món.

## Referències

* ↑ Perkin, A., Bearder, S., Honess, P. i Butynski, T. M. Galagoides rondoensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 gener 2009. (anglès)
* ↑ Primates in Peril: The World's 25 Most Endangered Primates 2008–2010 (PDF). Arlington, VA.: IUCN/SSC Primate Specialist Group (PSG), International Primatological Society (IPS), and Conservation International (CI), 2009, p. 1–92. ISBN 978-1-934151-34-1. (anglès)

## Enllaços externs

* EDGE of Existence (Rondo dwarf galago) Arxivat 2011-08-27 a Wayback Machine. – Saving the World's most Evolutionarily Distinct and Globally Endangered (EDGE) species (anglès)
# José Martín de León y Mesa

José Martín de León y Mesa (Còrdova, 12 de novembre de 1788 - Madrid, 16 de febrer de 1865) fou un farmacèutic andalús, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Fou educat a l'Institut San Isidro de Madrid pel seu oncle Mariano Rafael de León y Gálvez, qui també era catedràtic de Farmàcia al Reial Col·legi de San Fernando. Durant la guerra del francès fou ajudant de farmàcia de l'exèrcit espanyol i el 1813 fou destinat a Alacant, on s'encarregà del laboratori químic i del magatzem de medicines. En 1814 es va llicenciar de l'exèrcit i en 1815 es doctorà en farmàcia. En 1817 aconseguí la càtedra de matèria farmacèutica del Col·legi de Farmàcia de Madrid. Després de l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís en 1823, però, va perdre el càrrec, i durant tota la dècada ominosa va viure en situació precària.
El 1835 va recuperar la seva càtedra de mans de la reina regent, el 1844 fou nomenat vicedirector de la Facultat de Medicina i del 1846 al 1863 degà de la Facultat de Farmàcia. El 1850 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, i hi ingressà el 1852 amb el discurs Sobre la aparente sencillez del organismo vegetal. El 1851 fou nomenat rector interí de la Universitat Central. En 1855 va deixar la càtedra per motius de salut i es jubilà el 1863, dos anys abans de la seva mort.

## Referències

* ↑ Biografia al web de la RAC
* ↑ Nuestros Decanos: D. José Martín León y Mesa (1788-1865), al paracetablog de la UCM
# Creu de terme (Castellterçol)

Creu de terme és una creu de terme de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sobre una base de planta quadrada de tres cossos en ordre decreixent, s'alça una columna amb capitell llis, també quadrangulars. A sobre hi ha una creu de ferro sense decoració.

## Història

El terme de Castellterçol tenia diferents creus de terme repartides pel territori però totes elles van ser destruïdes durant la guerra civil. Després de la guerra, en el Collet de Sant Fruitós es va col·locar una creu de pedra, de la qual només es conserva el pedestal, i als anys 70 del segle XX es va col·lar aquesta creu en el lloc de l'anterior.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Gymnothorax dorsalis

Gymnothorax dorsalis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 82,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Hong Kong, Estret de Malaca, Malàisia i Taiwan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hièrocles (geògraf)

Hièrocles (en llatí Hierocles, en grec medieval Ἱεροκλῆς), fou un escriptor, geògraf i gramàtic romà d'Orient que és conegut únicament per una sola obra titulada Συνέκδημος ('El company dels viatges') que era un llibre destinat als viatgers que volien anar a les províncies orientals de l'imperi. Aquest llibre segurament es va compondre al començament del segle vi o potser en època de l'emperador Justinià I i dona la llista de 64 eparquies o províncies de l'Imperi Romà d'Orient i de 935 ciutats amb breus descripcions, i és encara important per conèixer la geografia de la zona. Aquesta obra, juntament amb la Ἐθνικά (Ethnika) d'Esteve de Bizanci, són la base de l'obra De Administrando Imperio de Constantí VII.

## Referències

* ↑ 6.Hierocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 453
# Steve Blake

Steven Hanson Blake (nascut el 26 de febrer de 1980 a Hollywood, Florida) és un jugador nord-americà de bàsquet que és agent lliure i que el seu darrer equip va ser el Sydney Kings.

## Enllaços externs

* Fitxa de Steve Blake a NBA.com (anglès)
* Estadístiques de Steve Blake a Maryland (anglès)
# Cal Monfà

Cal Monfà o Cal Patet és una casa noucentista i modernista de Granyena de les Garrigues (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici està ubicat a l'extrem d'un carrer amb una situació que fa que tingui façana a tres carrers, cadascuna a un nivell diferent. Té una planta de grans dimensions estructurada en planta baixa, dos pisos i un terrat a la façana principal, orientada cap a la plaça Homenatge a la Vellesa, i a la lateral, al carrer Raval, hi ha un pis més degut al desnivell. Tota la façana està arrebossada a excepció dels elements ornamentals. Està coberta a dues aigües amb teula àrab.
És una construcció eclèctica, sobretot en l'ús dels elements decoratius de la façana principal, part més interessant de l'edifici. Al primer pis hi ha un balcó corregut amb dues obertures fet de ferro forjat. Les obertures estan decorades amb motllures de formes corbes fetes de pedra vista que contrasten amb el blanc de l'arrebossat. Al segon pis hi ha dues finestres petites bigeminades amb una gelosia a la zona superior, d'inspiració neogòtica. El remat de la façana és una balustrada de pedra amb àmfores als angles.
Les altres façanes són més austeres, sense gaire decoració. La portada de l'esquerra té una inscripció on posa "Vª e hijo de Moufà" i a sota la data de 1910. La dreta, de forma semicircular, porta gravades les inicials MA i dues dates 1902 i 1903.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Monfà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Primavera (Francesc Miralles)

Primavera és una obra pictòrica del segle xix, realitzada pel pintor valencià Francesc Miralles (1848 – 1901) i conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya. L'obra, datada el 1896, és un oli sobre fusta, amb unes dimensions de 37,5 x 46 cm. La pintura, catalogada dins el tema «gènere i societat», va ser adquirida pel museu el 1896, a la Tercera Exposició de Belles Arts i Indústries Artístiques de Barcelona. Aquesta obra va ser seleccionada per al projecte Partage Plus. Digitising and Enabling Art Nouveau del portal Europeana.

## Descripció

Quant Francesc Miralles va arribar a París, tenia 18 anys. El pintor es va especialitzar, aleshores, en retratar dones elegants, de la burgesia parisenca, passejant tranquil·lament pels carrers i els parcs de la ciutat. Aquests temes refinats el farien mereixedor d'una gran popularitat.
Primavera és un exemple excel·lent de la pintura que Francesc Miralles realitzarà, a partir de 1893, en tornar a Barcelona. Tot i el canvi de domicili —i de ciutat, l'estil i la temàtica de Primavera són coherents amb la pintura que Miralles havia estat fent a París.
A l'obra es poden veure dones elegantment vestides que passegen per una plaça o avinguda on s'ha instal·lat un mercat de flors. L'escena recorda l'ambient de la Rambla de les Flors de Barcelona. No obstant això, la llunyania dels edificis que s'albiren en el fons, així com els sostres i teulades elevats que els cobreixen, fan pensar més aviat que es tracta d'un punt indeterminat de la capital francesa.

## Referències

* 1 2 «Primavera | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 22 abril 2021].
* 1 2 3 Laura. «La obra de la semana #86» (en castellà), 19-03-2018. Arxivat de l'original el 2021-04-22. [Consulta: 22 abril 2021].
# Província de Santiago de Cuba

La província de Santiago de Cuba és la segona província de Cuba en nombre d'habitants. La seva principal ciutat i capital és Santiago de Cuba, el municipi del qual té 494.913 habitants. El 2005 tenia 1.045.337 habitants segons l'Oficina Nacional d'Estadístiques. Es troba a la zona oriental de l'illa, anomenada Regió d'Oriente.

## Història

Anteriorment la província tenia més extensió; abans de 1905, l'illa estava dividida en sis províncies i l'actual estava inclosa al territori de la província que rebia el mateix nom, però entre aquest any i 1976 va rebre el nom de província d'Oriente. La província ocupa el centre-sud de l'antiga província d'Oriente.
La província de Santiago de Cuba ha estat testimoni de nombrosos enfrontaments, bé de la Guerra d'Independència de Cuba, bé de la Revolució cubana al 1959, a causa que el seu relleu muntanyenc és propici per als atacs de les guerrilles.

## Geografia

Limita al nord amb la província d'Holguín, a l'oest amb la província de Granma, a l'est amb la província de Guantánamo i tota la seva part sud està banyada per les aigües del Mar Carib.
Els seus rius de major importància són el Contramaestre i el Baconao. La província està travessada per Sierra Maestra i la seva principal elevació és Pic Real del Turquino amb 1.974 metres d'altura, és el cim més alt de Cuba, en la zona de la qual es troba el Parc nacional Turquino.

## Divisió administrativa
### Municipis

Altres ciutats importants de la província són Palma Soriano, Contramaestre, Songo, La Maya, San Luis, Mayarí Arriba, Chivirico i Baire.

## Economia

La província és rica en recursos miners com el ferro i el níquel. Tanmateix, l'economia està basada primordialment en l'agricultura, amb grans plantacions de plàtan, cacau i cafè. La indústria s'està desenvolupant als voltants de la capital, així com el turisme. La bellesa natural de la regió és un fort atractiu per al flux de turistes de la resta de Cuba o de l'estranger.

## Referències

* 1 2 «Santiago de Cuba» (pdf) (en español). Arxivat de l'original el 2008-09-13. [Consulta: 18 novembre 2008].
* 1 2 Gwillim Law. «Municipios of Cuba» (en inglés), 14-07-2003. [Consulta: 19 novembre 2008].

## Enllaços externs

* Mapa de la província
* Santiago de Cuba
# Província de Santo Domingo de los Tsáchilas

La província de Santo Domingo de los Tsáchilas és una de les 24 províncies que conformen la República de l'Equador, situada al centre-nord del país, a la zona geogràfica coneguda com a regió litoral o costa, en els vessants externs de la serralada occidental dels Andes. La seva capital administrativa és la ciutat de Santo Domingo, la qual. a més, n'és el nucli urbà més gran i poblat. Ocupa un territori de 4.180 km² i limita al nord i l'est amb la província de Pichincha, al sud-est amb la de Cotopaxi, pel sud amb la de Los Ríos, a l'oest amb la de Manabí, i al nord-oest amb la d'Esmeraldas.
La província té una població de 410.937 persones, segons l'últim cens nacional (2010) i està constituïda per dos cantons, que, al seu torn, estan formats per vuit parròquies urbanes i deu parròquies rurals. La província es va crear el 6 de novembre de 2007, amb la reestructuració provincial que va crear també la província de Santa Elena.

## Procés de provincialització

Santo Domingo s'ha constituït en província després d'un procés dut a terme per quatre diferents comitès de provincialització, al llarg de quaranta anys. El 2006, el quart comitè va aconseguir la provincialització de Santo Domingo, després d'unes negociacions de 17 mesos amb el govern central, iniciades amb una consulta popular, i que van concloure amb el compliment del resultat per part dels òrgans executius i legislatius de l'Estat, malgrat que no estaven d'acord a crear la província. El seu territori era part de la província de Pichincha.
El 26 de novembre de 2006 es va realitzar la consulta per decidir i promoure la provincialització davant el govern central i el congrés. La provincialització es va aprovar el 6 de novembre de 2007. Es va produir un conflicte amb la província d'Esmeraldas per la jurisdicció del cantó La Concordia; el 5 de febrer de 2012 mitjançant consulta popular, la població d'aquest cantó va expressar la seva voluntat de pertànyer a la província de Santo Domingo de los Tsáchilas.

## Organització territorial

La província de Santo Domingo de los Tsáchilas consta de dos cantons: La Concordia i Santo Domingo.
| Cantó | Població (2010) | Superfície (km²) | Capital cantonal | Població (2010) |
| La Concordia | 42.924 | 325 | La Concordia | 29.003 |
| Santo Domingo | 368.013 | 3805 | Santo Domingo | 270.875 |

## Referències

* ↑ «Inicio». [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Instituto Nacional de Estadística y Censos. Censo de Población y Vivienda 2010 (en castellà), 2010.
* 1 2 Santo Domingo de los Tsáchilas se convirtió en provincia 23. El Universo.
* ↑ La Concorida decidió ser de Santo Domingo de los Tsachilas Arxivat 2019-10-23 a Wayback Machine. Ecuador Inmediato (2 de mayo de 2012)
# Presa del Renaixement

La Presa del Renaixement (anglès: Grand Ethiopian Renaissance Dam, acrònim: GERD; amhàric: ታላቁ የኢትዮጵያ ሕዳሴ ግድብ, Tālāqu ye-Ītyōppyā Hidāsē Gidib, acrònim: Taehige), antigament coneguda com la Presa del Mil·lenni i, de vegades, anomenada la Presa de Hidase, és una presa de gravetat del Nil Blau, a Etiòpia, que ha estat en construcció des de l'any 2011. És a la regió de Benishangul-Gumaz d'Etiòpia, a uns 15 km a l'est de la frontera amb Sudan. Amb 6.450 MW, la presa serà la central hidroelèctrica més gran de l'Àfrica quan sigui completa, així com la setena més gran del món. Amb uns 145 metres d’alçada i 1.800 de longitud, tindrà capacitat per emmagatzemar més de 70.000 milions de metres cúbics d'aigua. La principal motivació de l’obra és satisfer les necessitats energètiques d’Etiòpia, un país amb més de 100 milions d’habitants i amb un ràpid creixement econòmic i demogràfic, i alhora exportar electricitat als seus veïns, sobretot el Sudan.
A partir d'agost de 2017, el treball estava completat en un 60%. Un cop completat, l'embassament es preveia que trigués de 5 a 15 anys a omplir-se d'aigua. Vista com una amenaça per Egipte, que precisa de l'aigua del riu per la seva agricultura, l'any 2019 els Estats Units van intentar fer una mediació en el conflicte. El principal punt de la discòrdia era el ritme que s’hauria de seguir per omplir la conca del futur llac artificial. Egipte demanava que aquest període fos de set anys, mentre que Etiòpia descartava que durés més de tres anys.

## Referències

* ↑ «Ethiopia’s biggest dam to help neighbours solve power problem». News One, 17-04-2011. Arxivat de l'original el 22 de març 2012. [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ «Ethiopia: GERD Increases Generation Capacity». allAfrica, 28-02-2017 [Consulta: 28 febrer 2017].
* ↑ «Salini will build the biggest dam in Africa». Salini Construttori, 31-03-2011. Arxivat de l'original el 30 d’abril 2011. [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ ; Elsanabary, M. H.«Hydrological and Environmental Impacts of Grand Renaissance Dam on the Nile River». Sharm El Sheikh– Egypt: Eighteenth International Water Technology Conference (CNKI), 13-03-2015. [Consulta: 9 abril 2015].
* 1 2 3 4 «La presa del Nil que assecarà Egipte». Diara Ara, Andorra, 04-11-2019 [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «Ethiopia's Grand Renaissance Dam 60 pct completed». Xinhua, 07-08-2017. [Consulta: 26 agost 2017].
* ↑ «The Grand Ethiopian Renaissance Dam Gets Set to Open». IEEE Spectrum, 30-12-2016. [Consulta: 5 gener 2017].

## Vegeu també

* Resclosa d'Assuan
# Quadrangle Debussy

El quadrangle Debussy (identificat amb el codi H-14) és un dels 15 quadrangles definits per la cartografia de Mercuri aprovats per la Unió Astronòmica Internacional. Això inclou la porció de la superfície de Mercuri situat en latitud d'entre 21° S i 66° S, i longitud entre 270° i 360° W.
El cràter Debussy és l'estructura geològica situada a l'interior del quadrangle elegida com a epònim d'aquest quadrangle. Aquest nom va ser adoptat en 2011 després que la missió MESSENGER fes disponibles suficients imatges d'aquesta part de la superfície de Mercuri. No es va assignar abans d'aquest moment, ja que era un dels sis quadrangles que no van ser mapejats quan el Mariner 10 va fer els seus sobrevols el 1974 i 1975. Abans de la missió del MESSENGER el quadrangle s'anomenava Cyllene, el nom de la característica d'albedo homònima que havia estat identificada històricament en aquesta porció de la superfície.
* La característica d'albedo Cyllene en un mapa de Mercuri anterior a l'exploració del MESSENGER

## Referències

* ↑ H-14 PDF

## Vegeu també

* Borealis
* Bach
* Victoria
* Shakespeare
* Raditladi
* Hokusai
* Derain
* Eminescu
* Tolstoj
* Beethoven
* Kuiper
* Discovery
* Michelangelo
* Neruda
* Debussy
# Cal Puig

«Cal Puig» té aquests significats:
* Cal Puig (Gaià), masia a Gaià (el Bages)
* Cal Puig (el Poal), edifici al municipi del Poal
* Cal Puig (el Prat de Llobregat), masia d'estil senyorial construïda al Prat de Llobregat al segle xix i enderrocada l'any 1969
* Cal Puig (Santa Fe del Penedès), masia a Santa Fe del Penedès (l'Alt Penedès)
# Protoneolític

El Protoneolític és la fase darrera del mesolític.
Sorgeixen a França les cultures anomenades Sauveterrià i Tardenoisià, que es perllonguen fins al Neolític.
Bàsicament, és una prolongació cultural de l'Epipaleolític i de la cultura anomenada Azilià.

## Referències

Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Quint Juli Hilarió

Quint Juli Hilarió o Quint Juli Hilarià, en llatí Quintus Julius Hilario o Hilarianus, fou un escriptor eclesiàstic romà de finals del segle iv. No és esmentat per cap escriptor antic i a la seva obra, que es conserva, no dona cap referència de la seva biografia. Va escriure almenys dues obres:
* 1. Expositum de Die Paschae et Mensis (sobre la determinació del dia de la Pasqua) acabat d'escriure el març del 397
* 2. De Mundi Duratione, també anomenada De Cursu Temporum, escrit després de l'obra anterior.

## Referències

* ↑ Hilario a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 468
# Pseudobagrus changi

Pseudobagrus changi és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudobagrus gracilis

Pseudobagrus gracilis és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Li, J, X.-G. Chen & B. P. L. Chan. 2005. A new species of Pseudobagrus (Teleostei: Siluriformes: Bagridae) from southern China. Zootaxa Núm. 1067: 49-57.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudobagrus henryi

Pseudobagrus henryi és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.