OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Roig

«Can Roig» té aquests significats:
* Can Roig (Bellvei),
* Can Roig (Camprodon), edifici modernista a Camprodon, obra de 1901
* Can Roig (Canet de Mar), o Guarderia Fàbrica Jover, edifici modernista de Canet de Mar
* Can Roig (Figueres), edifici modernista a Figueres
* Can Roig (Garriguella), edifici a Garriguella
* Can Roig (Palafrugell),
* Can Roig (Riells i Viabrea), masia a Riells i Viabrea
* Can Roig (Rubí), masia de Rubí
* Can Roig (Sant Antoni de Vilamajor),
* Can Roig (Torrelles de Llobregat), masia al Raval Roig de Torrelles de Llobregat
* Can Roig (Vilanova i la Geltrú), edifici eclèctic de Vilanova i la Geltrú
* Can Roig i Torres, edifici modernista a Santa Coloma de Gramenet
* Can Roig de les Torres, masia a Sant Pere de Ribes
# Cantó de Viarmes

El cantó de Viarmes és un antic cantó francès del departament de Val-d'Oise, que estava situat al districte de Sarcelles. Comptava amb 10 municipis i el cap era Viarmes.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Fosses, el cantó de Domont i el cantó de L'Isle-Adam.

## Municipis

* Asnières-sur-Oise
* Baillet-en-France
* Belloy-en-France
* Maffliers
* Montsoult
* Noisy-sur-Oise
* Saint-Martin-du-Tertre
* Seugy
* Viarmes
* Villaines-sous-Bois

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1989 | Pierre Salvi | CD, després UDF-CDS |
| 1989-2004 | Émelyne Georges-Picot | Divers droite |
| 2004- | Daniel Desse | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 10.141 | 13.727 | 17.119 | 18.432 | 19.928 | 21.444 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Vesoul-Oest

El cantó de Vesoul-Oest és un cantó francès del departament de l'Alt Saona, situat al districte de Vesoul. Té 11 municipis i part del de Vesoul.

## Municipis

* Andelarre
* Andelarrot
* Chariez
* Charmoille
* Échenoz-la-Méline
* Montigny-lès-Vesoul
* Mont-le-Vernois
* Noidans-lès-Vesoul
* Pusey
* Pusy-et-Épenoux
* Vaivre-et-Montoille
* Vesoul (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Pierre Chantelat | RI, després UDF |
| 1979-1985 | M. Charpentier | PS |
| 1985-1992 | Pierre Chantelat | UDF |
| 1992-2002 | Alain Joyandet | RPR |
| 2002-2004 | Alain Chrétien | UMP |
| 2004-2005 | Martine Silvain | PS |
| 2005-2012 | Alain Chrétien | UMP |
| 2012- | Sylvie Manière | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Vianden

Cantó de Vianden (luxemburguès Veianen) és un cantó situat al nord-est de Luxemburg, al districte de Diekirch. Té 78 kilòmetres quadrats i 5.594 habitants. La capital és Vianden.
El cantó es divideix en 3 comunes:
* Putscheid
* Tandel
* Vianden

## Referències

* ↑ «Cantó de Vianden». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Canó de rail helicoïdal

Canó de rail helicoidal és un canó electromagnètic multivoltes que redueixen el carril i el corrent del raspall per un factor igual al nombre de voltes. Dos carrils estan envoltats per un canó helicoidal i el projectil o vehicle reutilitzable també és helicoidal. El projectil és electritzat contínuament per dos raspalls de lliscament al llarg dels carrils, i dos o més raspalls addicionals sobre el projectil serveixen per electritzar i commutar diversos enrotllaments de la direcció del canó helicoidal davant i / o darrere del projectil. El canó de rail helicoidal és un encreuament entre un canó de rail i un canó de Gauss. No existeixen actualment en una forma pràctica, utilitzable.
Un canó de rail helicoidal va ser construït al MIT el 1980 i va ser impulsat per diversos bancs de, de moment, grans condensadors (aproximadament 4 farads). Estava a uns 3 metres de llarg, que consta de 2 metres de bobina d'acceleració i desacceleració d'1 metre del serpentí. Va ser capaç de llançar un planador o un projectil d'uns 500 metres.

## Referències

* Kolm, H.; etal «Electromagnetic Guns, Launchers, and Reaction Engines». Massachusetts Institute of Technology, 1980.

## Vegeu també

* Henry Kolm
* Catapulta electromagnètica
* Canó electromagnètic
# Cantó de Reignier-Ésery

El cantó de Reignier-Ésery és un dels cantons del departament francès de l'Alta Savoia, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Està enquadrat al districte de Saint-Julien-en-Genevois, el cap cantonal és Reignier i té 8 municipis.

## Municipis

* Arbusigny
* Fillinges
* Monnetier-Mornex
* La Muraz
* Nangy
* Pers-Jussy
* Reignier
* Scientrier

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Pierre Dejean | SFIO |
| 1949-19.. | M. Maréchal | MRP |
| 19..-196. | M. Paolini | MRP |
| 196.-1985 | M. Stéphan | UDR, després RPR |
| 1985- | Maurice Sonnerat | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Savoia
# Cantó de l'Avellanet

El cantó de l'Avellanet (Canton de l'Avelhanet en occità, Canton de Lavelanet en francès) és un cantó del departament francès de l'Arieja, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Foix i té 21 municipis. El cap cantonal és L'Avelhanet.

## Municipis

* L'Agulhon
* Belestar
* Benais
* Le Carlar de Ròcafòrt
* Drulha
* Fogats e Barrinòu
* Ilhat
* L'Avelhanet
* L'Esparron
* Leishèrt
* Liurac
* Montferrièr
* Montsegur
* Nalzenh
* Perella
* Raissac
* Ròcafixada
* Ròcafòrt
* Sant Joan d'Aigasvivas
* Le Sautèlh
* Vilanòva d'Òlmes
# Caras nuevas

Caras nuevas va ser un concurs de TV emès per Televisió Espanyola el 1957 i 1958, dirigit per Domingo Almendros.
El programa pretenia descobrir nous talents als quals posteriorment contractar com a professionals per al llavors en Espanya nou mitjà de comunicació. Els aspirants havien de sotmetre's a diverses proves davant les cambres, sent el premi final el seu pas a plantilla de TVE.
El programa va comptar amb dues etapes els guanyadors de les quals es consagrarien amb els anys com dos dels més respectats professionals de televisió al país. La primera etapa va ser guanyada per Miguel de los Santos (i Rosana Ferrero en la categoria femenina) i la segona per José Luis Uribarri. També hi concursà Mari Carmen García Vela.
Va ser a càrrec de la llavors estrella femenina de la televisió Blanca Álvarez i l'actor italià Adriano Rimoldi. Álvarez seria substituïda en la segona temporada per María José Valero.

## Referències

* Fitxa a IMDb
* Historia de TVE. Diari ya, 1986. Pàgina 186 Arxivat 2013-12-19 a Wayback Machine..
* 50 años de TVE. Lorenzo Díaz. Alianza Editorial, 2006. Pàgines 58, 62 i 99.
# Carme Arrufat i Dalmau

Carme Arrufat i Dalmau (Manresa, 1954) és una novel·lista catalana. Ha guanyat premis literaris com el Premi Mont-roig del Camp i els Premis Frederica Montseny de 1996 i 1997.

## Obres destacades

* El tren de les 7.03 (1995)
* Concert per a Rudolf Raiden (1996)
* El blues de la presonera (!997)
* Fonoll de mar (1998)
* Misteri en el Croscat (1999)
* Fades de foc (1999)
* Déus i captaires (2001)
* La torre de les hores (2001)

## Referències

* ↑ «Carme Arrufat i Dalmau». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carlos Maximiliano Estévez

Carlos Maximiliano Estévez (Buenos Aires, 9 de juny de 1977) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de davanter.
Al llarg de la seua carrera va militar en nombrosos equips de tota IberoAmèrica: Racing Club i Olimpo de Bahía Blanca al seu país, Club Zacatepec a Mèxic, Estudiantes de Mérida a Veneçuela, Antofagasta a Xile, Cerro Porteño al Paraguai, Racing de Santander a la competició espanyola i CF Estrela da Amadora a la portuguesa.

## Referències

* ↑ «ESPSoccernet». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 juny 2022].

## Enllaços externs

* Maximiliano Estévez a BDFA.com.ar (castellà)
* Carlos Maximiliano Estévez a ESPN FC
# Kalanchoe rotundifolia

Kalanchoe rotundifolia és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És una planta perenne o de vegades anual, completament glabra, pruïnosa, de 0,2 a 2 m d'alçada.
Les tiges són generalment simples, teretes, erectes o decumbents a la base.
Les fulles són peciolades a sèssils; pecíol subcilíndric, fàcil de separar de la tija, de fins a 12 mm; làmina oblonga, lanceolada, el·líptica, espatulada o triangular, de color verd pàl·lid a blau-verd, d'1 a 8,5 cm de llarg i de 0,5 a 5,5 cm d'ample, punta aguda a arrodonida, base cuneada, marges sencers, sinuats, dentats, crenats o ± 3-lobulats profundament.
Les inflorescències són corimboses de poques flors, o cima paniculada, de 2 a 40 cm, pedicels de 2 a 8 mm.
Les flors són erectes; tub de calze de 0,1 a 1 mm; sèpals lanceolats o triangulars, aguts, de 0,5 a 2 mm de llarg i de 0,5 a 1 mm d'ample; corol·la de color vermell intens a taronja, groguenc a verdós a la part inferior; tub urceolat, globós a la part inferior, retorçat a la part superior després de l'antesi, de 6 a 10 mm; pètals lanceolats o el·líptics, molt aguts, estesos, de 2,5 a 5 mm de llarg i d'1 a 2,5 mm d'ample, puntes retorçades; estams inclosos.
Una espècie molt complexa i polimòrfica. Cal distingir entre les variacions geogràfiques locals i les variacions estacionals molt marcades, que aparentment són induïdes per factors ambientals. S'han descrit nombroses formes i varietats, que aquí estan sinonimitzades provisionalment.

## Distribució

Estesa des del centre i l'est fins al sud i sud-oest d'Àfrica, Socotra. Creix en boscos, boscos oberts i secundaris, sabanes, prats oberts, en diversos hàbitats a l'ombra o a la mitja ombra.

## Taxonomia

Kalanchoe rotundifolia va ser descrita per Adrian Hardy Haworth (Haw.) i publicada a Philosophical Magazine and Journal 66: 31. 1825.

#### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
rotundifolia: epítet format per les paraules llatines rotundus = 'circular' i folium = 'fulla'.

#### Sinonímia

* Crassula rotundifolia Haworth (1824) / Vereia rotundifolia (Haworth) D.Dietrich (1840)
* Meristostylus brachycalyx KIotzsch (1861)
* Kalanchoe integerrima Lange (1872)
* Kalanchoe luebbertiana Engler (1907)
* Kalanchoe seilleana Hamet (1916)
* Kalanchoe guillauminii Hamet (1948)
* Kalanchoe rotundifolia var. tripartita Hamet (1956)
* Kalanchoe rotundifolia var. peltata Hamet (1960)
* Kalanchoe decumbens Compton (1967)
* Kalanchoe rotundifolia fa peltata Hamet ex R.Fernandes (1978)
* Kalanchoe rotundifolia fa tripartita Hamet ex R.Fernandes (1978)

## Referències

* ↑ «Kalanchoe rotundifolia». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe rotundifolia (Haw.) Haw.». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Iermólino

Iermólino és el nom dels següents llocs:
* Iermólino (Kaluga), ciutat de l'óblast de Kaluga, a Rússia
* Iermólino (Perm), poble del krai de Perm, a Rússia
# Sofía Castañón

Sofía Castañón (Gijón, 1 de novembre de 1983) és una escriptora i realitzadora asturiana, diputada de Podem al Congrés en l'XI i XII Legislatura Espanyola.

## Biografia

Sofia Castañón és escriptora i realitzadora audiovisual. Ha treballat en premsa, televisió i ràdio. Té publicats diversos llibres de poesia en castellà i asturià, pels quals ha rebut premis com l'Astúries Jove el 2006, Pablo García Baena de Poesia Jove el 2007 o Nené Losada Rico el 2009. És membre del Consell Ciutadà de Podem Gijón.
Amb la productora audiovisual Señor Paraguas ha signat videoclips, documentals i videoart, centrant-se sempre en aquells que abordessin la cultura des del compromís social i polític. Entre les seves obres més recents en aquest àmbit es troba Se dice poeta (2014), el seu primer llargmetratge com a directora. En mitjans de comunicació ha treballat en Televisión Local Gijón, Localia i TeleAsturias. Ha dirigit per a Televisión del Principado de Asturias la col·lecció "Dicires", un diccionari visual d'asturià en 120 clips.
Va dirigir l'espai radiofònic El sillón Voltaire (Radio del Círculo de Bellas Artes, 2010-2011)
Ha coordinat clubs de lectura municipals en Gijón de 2012 a 2015, així com impartit tallers de creació literària i narrativa audiovisual.

## Poemaris en castellà

* Animales interiores (Premi Astúries Jove 2006, Trabe 2007),
* Últimas cartas a Kansas (Premi Pablo García Baena 2007, La Bella Varsovia 2008),
* La noche así (Ya lo dijo Casimiro Parker, 2012),
* La otra hija (Suburbia Ediciones, 2013)
* Prohibido silbar (Baile del Sol, 2014)

## Plaquettes

* La sombra de Peter Pan (2009)
* Culpa de Pavlov (Premi Joves Creadors de l'Aj. de Madrid 2008, Colección Resurrección 2012).

## Poemaris en asturià

* Tiempu de render (Premio Nené Losada 2009, Trabe 2010)
* Destruimientu del xardín (Hesperya, 2012)

## Antologies

* Hank Over/Resaca (Caballo de Troya, 2008)
* 23 Pandoras (Baile del Sol, 2009)
* Poetas asturianos para el siglo XXI (Trea, 2009)
* Por partida doble (Trabe, 2009)
* El libro del voyeur (Ediciones del Viento, 2010)
* Esto no rima (Origami, 2012)
# Amarantita

La amarantita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom del grec αμάραντος (amarant), en al·lusió al seu color.

## Característiques

La amarantita és un sulfat de fórmula química Fe3+ 2O(SO₄)₂·7H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. Els cristalls, de fins a 2 cm, són allargats al llarg de [001], amb dominant {100} i {010}, i amb secció transversal quadrada. També poden ser aplanats [100] i estriats en {001} amb més de 60 formes conegudes. Típicament son radials o formant agregats d'agulles. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la l'amarantita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: aubertita, magnesioaubertita, svyazhinita, khademita, rostita, jurbanita, minasragrita, ortominasragrita, anortominasragrita, bobjonesita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral secundari format especialment en climes àrids. Sol trobar-se associada a altres minerals com: hohmannita, fibroferrita, calcantita, copiapita, coquimbita i sideronatrita. Va ser descoberta a Caracoles, al districte de Sierra Gorda, a la província d'Antofagasta (Regió d'Antofagasta, Xile).

## Referències

* ↑ «Amarantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2016].
* ↑ «Amarantite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 juliol 2016].
# Casa Cànovas

Casa Cànovas és una finca del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població, davant del passeig del general Escofet i de la platja Gran. Presenta una petita façana posterior al carrer de l'Embut, sense cap element destacable.
Edifici entre mitgeres de planta en forma de L, amb la coberta a dues vessants de teula i que consta de planta baixa, dos pisos i un petit altell, retirat de la línia de carrer. Davant la façana principal hi ha un petit espai de pati, totalment enjardinat. A la planta baixa presenta dos grans portals d'arc de mig punt, bastits amb unes grans vidrieres que permeten el pas de la llum a l'interior i comuniquen la planta baixa amb el jardí. Al primer pis hi ha dos finestrals rectangulars amb sortida a un balcó corregut, mentre que la segona planta presenta una galeria de cinc badius bastits amb arcs de mig punt. Per la part posterior de l'edifici, aquesta galeria es manté i té sortida al jardí posterior de la finca. El coronament de la façana presenta un ràfec de rajola vidrada decorada amb motius geomètrics, sostingut per permòdols de fusta.
La resta del parament de l'edifici es troba arrebossat i pintat de color blanc.

## Història

Aquesta casa juntament amb la Casa Blaua, va ser de les primeres que varen construir els estiuejants.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Cànovas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Ierunovo

Ierunovo (en rus: Еруново) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Immolació

La immolació (del llatí immolare) és l'acció de sacrificar la vida o els béns en favor d'algú o d'una causa. Compta amb segles de tradició en algunes cultures, tot i que en els temps moderns s'ha convertit en un tipus de protesta política radical.
Al llarg del segle XX i XXI s'ha estès com a forma de protesta política al Tibet, al món àrab i a Europa, com per exemple a la dècada de 1960 amb motiu de la Guerra del Vietnam o la Primavera de Praga. Aquesta forma protesta, normalment de caràcter polític, també es coneix com a «crema a l'estil bonze», l'origen del qual rau en l'onada de suïcidis de monjos budistes, anomenats en francès bonze, que es van produir a principis de la dècada de 1960 com a protesta contra el règim del Vietnam del Sud. El primer va ser Thích Quảng Đức, un monjo budista vietnamita que es va suïcidar cremant viu l'11 de juny de 1963 a una zona molt concorreguda de Saigon.
Thích Quảng Đức protestava contra l'opressió als vietnamites soferta a mans del dictador Ngô Đình Diệm. El monjo es va mantenir completament immòbil mentre es consumia per les flames, sense emetre cap mena de senyal que advertís del seu dolor. Després de la seva mort, i d'acord amb la tradició, la comunitat va incinerar les seves restes, però el seu cor es va mantenir intacte, sense cremar-se.
Al Budisme es porta practicant la immolació d'un mateix calant-se foc des del segle V després de Crist a Vietnam i entre els budistes xinesos mahayana.

## Referències

* ↑ Biggs, Michael. «Dying Without Killing: Self-Immolations, 1963–2002». A: Diego Gambetta. Making Sense of Suicide Missions (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 978-0-19-929797-9.
* ↑ «Buazizi, Dimitri y otros» (en castellà). El País, 27-05-2010.
* ↑ «Un home es crema a l'estil bonze a l'entrada d'un hospital a Málaga». El Periódico de Catalunya [Màlaga], 04-01-2013 [Consulta: 17 gener 2013].
* ↑ «Immolació». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Sanburn, Josh «A Brief History of Self-Immolation» (en anglès). Time, 20-01-2011. Arxivat de l'original el 2013-08-23 [Consulta: 17 gener 2013].
* ↑ Rodríguez Santidrián, Pedro. «Autoinmolación». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 59. ISBN 84-7838-400-6.

## Vegeu també

* Mort a la foguera
# ISM

«ISM» té aquests significats:
* Banda ISM, porció de l'espectre radioelèctric
* Ism (Nom àrab), part del nom àrab
# ITS

«ITS» té aquests significats:
* Infecció de transmissió sexual, també malaltia de transmissió sexual.
* Indian Trade Service: Servei de control del comerç internacional del Ministeri de Comerç de l'Índia.
* Interplanetary Transport System, un projecte d'SpaceX per desenvolupar un sistema capaç de transportar humans i càrrega a Mart i altres destinacions a l'espai.
* International Tracking Service o servei internacional de localització de persones, arxiu sobre les víctimes del nazismen conegut com a Arxius Arolsen
# ITC

«ITC» té aquests significats:
* Icones Turístiques de Catalunya
* Incorporated Television Company
* Inhibidor de la tirosina-cinasa
* Instruccions Tècniques Complementàries, ver reglament electrotècnic per a baixa tensió (REBT)
* International Typeface Corporation
* International Touring Car Championship
# ITN

ITN té els següents significats:
* Hi ha un poble així (del seu nom en búlgar Има Такъв Народ, transliterat Ima Takyv Narod), partit polític de Bulgària
* Independent Television News, empresa productora de notícies per a cadenes de televisió del Regne Unit
* Independent Television Network, cadena de televisió pública de Sri Lanka
* In the Nursery, grup experimental de música electrònica del Regne Unit
* Interplanetary Transport Network, conjunt de trajectòries de baixa energia a través del Sistema solar
* Innotivative Training Networks, programa de foment de la recerca de la Unió Europea
* Mosquitera tractada amb insecticida (del seu nom en anglès Insecticide Treated Net), mosquitera impregnada amb insecticida
# Iengalítxevski

Iengalítxevski (en rus: Енгалычевский) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 17 habitants. Pertany al districte municipal d'Atkarsk.

## Referències

* ↑ «Саратовская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года». Arxivat de l'original el 2018-02-28.
* ↑ «Списки населенных мест Саратовской губернии. Аткарский уезд / Оценочно-стат. отд. Сарат. губ. зем. управы. — Саратов, 1914». Arxivat de l'original el 2017-11-12.
* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2018-03-03.
# Institut secular

Un institut secular és una associació de l'Església Catòlica de laics o clergues consagrats, amb l'objectiu de practicar els consells evangèlics enmig del món per a fer apostolat en ambients que en el moment de la seva aparició eren poc accessibles als religiosos.
Pius XII (Provida Mater Ecclesia, 2 de febrer de 1947) creà aquesta forma de vida, que ja tenia una llarga prehistòria en l'evolució de les formes de la vida religiosa (orde religiós, monaquisme) i en els grups de laics que n'imitaven l'esperit (ordes tercers, confraries, etc.). El seu lloc dins l'Església esdevé difícil de precisar, no sols per la progressiva inserció dels religiosos en el món i el redescobriment del paper del laïcat, sinó també pel plantejament teològic de nocions com estat de perfecció i secular en relació amb les quals han estat definits. De fet, el Concili II del Vaticà, tot i subratllar la seva distinció respecte als instituts religiosos, inserí llur descripció en el decret sobre la vida religiosa, i és una mateixa congregació romana la que en té cura.

## Vegeu també

* Cum Sanctissimus

## Referències

* ↑ «Institut Secular». Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 octubre 2013].
# Isidre Sala

Isidre Sala és el nom dels següents personatges:
* Isidre Sala i Ribera (1933 - 2019) bisbe català.
* Isidre Sala Puigdevall (1940 - 2022), futbolista gironí
# Isidre Rovira i Tuset

Isidre Rovira i Tuset (Granollers, 15 de juliol de 1915 - Granollers, 20 de juliol de 1987) va ser un conegut futbolista català, que jugava com a centrecampista. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Format al Peña Rapid, va ingressar al EC Granollers l'any 1931, on va jugar fins a fitxar pel RCD Espanyol l'any 1939. Amb el conjunt blanc-i-blau es va proclamar campió de la Copa del Generalísimo, l'any 1940. Després d'un pas pel Reial Madrid, va tornar al RCD Espanyol, abans de fitxar pel RCD Mallorca i el Llevant UE.
Va jugar a Lisboa el primer partit de la selecció espanyola després de la guerra, juntament amb el seu company d'equip, Gabriel Jorge.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Copa espanyola: 1
** 1939-40
* Campionat de Catalunya de futbol: 1
** 1939-40

## Referències

* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «Isidre Rovira Tuset». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ Isidre Rovira i Tuset a BDFutbol

## Enllaços externs

* Fitxa a Football Database