OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roslavka

Roslavka (en rus: Рославка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia vuit habitants. Pertany al districte rural de Iàkovlevski.

## Referències

* ↑ Законодательное Собрание Приморского края. Закон Приморского края № 161-КЗ от 14 ноября 2001 г «Об административно-территориальном устройстве Приморского края», в ред. № 148-КЗ от 8 ноября 2007 г.
# Ratpenat pilós de coure

El ratpenat pilós de coure (Kerivoula cuprosa) és un ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu al Camerun, la República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Guinea, Kenya i Libèria.

## Referències

* ↑ Fahr, J. Kerivoula cuprosa. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 maig 2015.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Josep Capmany i Casamitjana

Josep Capmany i Casamitjana (Sabadell, 6 de març de 1920 - Madrid, 20 d'abril de 1995) fou un sacerdot català. Va ser bisbe auxiliar de Barcelona.

## Biografia

Nascut el 1920 a Sabadell, estudià el batxillerat a l'Escola Pia, com també els estudis tecnicotèxtils. Fou president de la Joventut d'Acció Catòlica de Sabadell el 1941. L'any següent ingressà al Seminari Conciliar de Barcelona, on estudià Filosofia, i inicià els de Teologia, que completà a la Universitat Gregoriana de Roma amb una tesi doctoral sobre sant Cebrià (1956).

## Trajectòria

Fou ordenat sacerdot a la Basílica de Sant Pere del Vaticà el 1948. Tornà Barcelona, on va exercir de capellà particular del bisbe Gregorio Modrego Casaus de 1949 a 1960. Va ser secretari de la Subcomissió de Teologia Oriental durant el Congrés Eucarístic Internacional de Barcelona l'any 1952. Entre el 1963 i 1967 fou nomenat director del Secretariat Interdiocesà i delegat de l'OCSHA. Fou professor de Teologia del seminari des de 1949.
Va exercir el seu ministeri a les parròquies de Sant Andreu de Llavaneres, Santa Maria la Geltrú, Sant Francesc Xavier i Maria Reina de la ciutat de Barcelona. Fou delegat episcopal d'Habitatge (construcció de les “Viviendas del Congreso Eucarístico”). El 1966 el van nomenar canonge de la Catedral de Barcelona i vicari episcopal per la Doctrina de la Fe i l'ensenyament.
El 26 de novembre de 1968 va ser nomenat bisbe auxiliar de Barcelona, juntament amb els bisbes Josep Maria Guix i Ferreres, Ramon Daumal i Serra i Ramon Torrella Cascante, en un context de forta contestació (campanya Volem bisbes catalans!) envers l'arquebisbe Marcelo González Martín.
L'any 1972 va presidir la Comissió Episcopal de Missions i de Cooperació entre les esglésies de l'episcopat espanyol.

## Obres

* ”Miles Christi” en la espiritualidad de san Cipriano (1956)
* Espiritualitat del sacerdot diocesà (1962)
* La resurección del Señor, ensayo de síntesis teológica
* Reflexió sobre el missatge nadalenc del Sant Pare

## Referències

* ↑ «El bisbe Josep Capmany ha mort». Catalunya Cristiana, n. 814, 27.4.1995. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2014. [Consulta: 8 juliol 2014].
* 1 2 3 «Nombramiento de cuatro obispos auxiliares de la Diócesis de Barcelona». La Vanguardia. [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ «Josep Capmany i Casamitjana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# José María Álvarez Mendizábal

José María Álvarez Mendizabal y Bonilla (Las Pedroñeras, província de Conca 14 d'agost de 1891 - 21 de febrer de 1965) fou un advocat i polític espanyol. Era besnet de Juan Álvarez Mendizábal.

## Biografia

Membre de la burgesia terratinent i emparentat amb el general Franco, va iniciar la seva carrera política amb la proclamació de la Segona República Espanyola obtenint un escó per la circumscripció de Conca en les eleccions de 1931, 1933 representant al Partit Republicà Radical, i a les eleccions de 1936 com a independent. Va ser ministre d'Indústria, Comerç i Agricultura entre el 30 de desembre de 1935 i el 19 de febrer de 1936 al govern que va presidir Manuel Portela Valladares.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Personajes ilustres de Las Pedroñeras: José Mª Álvarez-Mendizábal y Bonilla
# Josep Serra i Janer

Josep Serra i Janer (Castelladral (Navars), 5 de març de 1921 – Alacant, 19 d'agost de 2001), prevere i poeta català. Va estudiar al seminari de Solsona on, més tard, va exercir de professor de literatura. Poeta tradicional, mestre en gai saber, va publicar Romiatge líric (1950), Madrigals a la Verge del Claustre (1957), Elegia perdurable (1958), Memòria (1969), Cant espars (1974), Les rels de la Pàtria (1975), Retorn a Itaca (1976) i Elegies d'exili (1977); l'obra poètica, publicada o inèdita, ha estat aplegada sota el títol de Plètora (1977). En teatre va publicar Nosaltres pecadors (1961), Entre dos amors (1963) i Albes i crepuscles, a més de l'Oratori de Nadal (1966). És l'autor de novel·les de tema històric com Un senescal del catorzè (1983), L'amor prohibit de la Gioconda (1984) i L'Almogàver (1987).

## Referències

* ↑ «Josep Serra i Janer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josep Serra Busquets

Josep Serra Busquets (Mollet del Vallès, Vallès Oriental, 1954) és un escriptor, professor i polític català, alcalde de Lliçà de Vall entre el 2015 i el 2017.

## Trajectòria

Mestre de primària. Director de l'escola Les Llisses de Lliçà de Vall (1990-2014). Formador i assessor en l'ensenyament de les ciències naturals pel Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya (CDEC). Postgrau de Didàctica de les Matemàtiques i les Ciències Experimentals per l'ESO (branca de ciències experimentals 1993-1995)
Regidor de l'Ajuntament de Mollet del Vallès per CiU en les legislatures 1979-1983 i 1983-1987. Àrees de Cultura i Joventut.
Va ser l'alcalde de Lliçà de Vall per ERC entre els anys 2015 i 2017, en un pacte amb el PDeCAT, i fou substituït el 2017 pel candidat d'aquest partit, Xavier Serrate i Cunill. Serra va començar a donar-se a conèixer com a escriptor als anys 90, quan es va presentar als primers concursos literaris.
En poesia ha publicat:
* “Usuari d'empremtes” (Ed Granollers,2002)
* “Mediterranis” (Ed Granollers, 2003)
* “Trencadís de somnis” (Ed Granollers,2005)
* “Trànsit i tempesta” (Ed Tarafa, 2006)
* “Anys i paranys” (Témenos Edicions 2013)
* "Silencis d'ahir i de demà" (Témenos Edicions 2019)
En narrativa ha publicat:
* “A fora és fosc” (Ed Tarafa, 2006)
* "Uns quants dies d'hivern" (Témenos Edicions 2020)
* "Una caja con candado" (Editorial Autografia 2021)
* "¿Te importa que me siente?" (Editorial Autografia 2022)
* "Solituds" ( Editorial Autografia 2024)
Autor també de l'estudi “Una llavor un arbre” editat pel CRP del Vallès Oriental I i el Consell Comarcal del Vallès Orienta l'any 1996.
Coautor de llibres de Medi (Ed Vicens Vives, 2005 i següents)
Va ser també col·laborador del periòdic Contrapunt del 2003 al 2014.
Col·laborador de La Veu del Vallès (4 de març de 1978 – 31 de març de 1978) és un setmanari comarcal d'informació general i actualitat, tal com expressava el seu subtítol. Aquesta publicació comptava amb delegacions, a Caldes de Montbui, Josep M. Codina; a Mollet del Vallès, Josep Serra i a Sant Celoni, Santi Santamaria.

### Reconeixements

* Mestre en Gai Saber pels Jocs Florals de Lliçà de Vall 1997
* Guanyador del Premi Comarcal de Poesia de les Festes de les Lletres Catalanes del Vallès Oriental d'Òmnium Cultural els anys, 1997, 1999, 2001, 2003 i 2005.
* Guanyador del Premi Comarcal de Narrativa de la Festa de les Lletres Catalanes del Vallès Oriental, organitzada per Òmnium Cultural, l'any 2005.
* Menció especial al Premi de novel·la de la 31a Festa de les Lletres Catalanes del Vallès Oriental, organitzada per Òmnium Cultural, l'any 2020 amb l'obra "La Lola, el Roc i altres companys de viatge" publicada dins del llibre "Solituds" el 2024.

## Referències

* ↑ Polo, Ferran «Josep Serra, exalcalde de Lliçà de Vall d'ERC, deixa l'Ajuntament». El 9 Nou, 19-01-2018 [Consulta: 17 gener 2019].
* 1 2 «Josep Serra presenta un nou poemari a Lliçà de Vall». El Món, 15-04-2013 [Consulta: 17 gener 2019].
# Jordi Munell i Garcia

Jordi Munell i Garcia (Ripoll, 17 de novembre de 1965) és un polític català, alcalde de Ripoll i diputat al Parlament de Catalunya entre l'onzena i la tretzena legislatura.

## Biografia

És llicenciat en ciències físiques per la Universitat Autònoma de Barcelona, Màster en Microelectrònica per la UAB-Centro Nacional de Microelectrónica, MBA per la Universitat de Girona, i va obtenir un diploma en Comerç Exterior per la Universitat de Vic i un diploma en Gestió d'Emergències i Protecció Civil per la Universitat de València. Des de 1990 ha impulsat diferents iniciatives emprenedores en el sector serveis; de 1996 a 2011 ha treballat com a professor d'ensenyament secundari i batxillerat a l'Escola Vedruna de Ripoll.
Militant de la Joventut Nacionalista de Catalunya i de Convergència Democràtica de Catalunya des de 1986, ha estat elegit regidor de l'ajuntament de Ripoll per la coalició electoral Convergència i Unió des de les eleccions municipals de 1991, en diferents etapes a l'oposició i al govern municipal. El 2007 va liderar els resultats electorals, però no va aconseguir formar govern. A les eleccions municipals de 2011 fou escollit alcalde de Ripoll –el cinquè de l'actual etapa democràtica- encapçalant la llista de Convergència i Unió. Tot plegat després d'obtenir la majoria amb nou regidors i el 48% dels vots. Va succeir en el càrrec a Teresa Jordà (Esquerra Republicana de Catalunya) que havia sigut alcaldessa entre el 2003 i el 2011 gràcies a formar coalició amb el PSC. L'any 2015 va tornar a aconseguir majoria absoluta amb 11 de 17 regidors. L'any 2019 va revalidar per tercer mandat l'alcaldia amb una majoria simple de 8 regidors.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 fou elegit diputat dins la llista gironina de Junts pel Sí. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 i a les eleccions de 2021 fou reescollit, aquesta vegada amb la llista de Junts per Catalunya.

## Referències

* ↑ Currrículum al web de l'ajuntament de Ripoll
* ↑ Jordi Munell a Ciu.cat
* 1 2 Remolins, Jordi «Jordi Munell no tornarà a ser l’alcaldable de Junts a Ripoll». Diari de Girona [Ripoll], 19-02-2022.
* ↑ «Jordi Munell, cinquè alcalde de Ripoll».
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Junts per Catalunya, la llista del PDECat que liderarà Puigdemont». VilaWeb, 13-11-2017 [Consulta: 13 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Blog de Jordi Munell
# Judà II

Judà II (també anomenat Yehuda Nesia, en hebreu: יהודה נשיאה) va ser un famós savi jueu que va viure en la ciutat de Tiberíades a la Terra d'Israel, a mitjans del segle iii després de Crist. És esmentat en les obres clàssiques de la llei oral del judaisme ortodox, en la Mixnà i el Talmud.
En la tradició rabínica jueva, Judà II va ser especialment conegut per tres ordenances decretades per ell i la seva acadèmia rabínica. Una d'aquestes ordenances es referia a una reforma de la llei del divorci.
Va ser especialment famós pel decret que permetia l'ús de l'oli preparat pels pagans, que va ser incorporat en la Mixnà amb la mateixa fórmula usada en relació amb els decrets del Nasí Judà I. Aquesta ordenança va abrogar una antiga llei, però va ser reconeguda en les acadèmies rabíniques de Babilònia.
Simlai, el famós coneixedor de l'Agadà, es va esforçar per convèncer a Judà II perquè derogués la prohibició de fer servir el pa preparat pels pagans. Judà II es va negar a fer-ho, al·legant que no volia que la seva acadèmia fos anomenada el "tribunal perdedor".
Juda II no va poder dur a terme la seva intenció d'ometre el dia de dejuni de Tixà be-Av quan aquest queia en Shabat.
Juda II va ser considerat pels seus contemporanis com el seu igual en erudició, com es desprèn d'una curiosa trobada entre Yanai i Judà II. No obstant això, hi ha una altra versió on Yohanan acompanya a Yanai).

## Frases famoses

"Si no fos pels nens petits que van a escola, el Món no existiria".

## Referències

* ↑ Talmud de Babilònia. Avodah Zarah 37a (en hebreu i en arameu).
* ↑ Talmud de Jerusalem. Meguilà 70b (en hebreu).
* ↑ Talmud de Babilònia. Meguilà 2b (en hebreu i en arameu).
* ↑ Talmud de Jerusalem. Sanedrí 16a (en hebreu).
* ↑ Talmud de Babilònia. Shabat 119b (en hebreu i en arameu).
Amoraïm :
Zugot • Tanaïm • Amoraïm • Savoraïm • Gueonim • Rixonim • Acharonim :
# Juglans nigra

La noguera negra, noguera americana, noguera negra americana (Juglans nigra), en anglès: (American) black walnut, eastern black walnut (noguera negra de l'est), és una espècie d'arbre del gènere Juglans i de la família Juglandaceae, és una planta nativa de l'est d'Amèrica del Nord. Creix sobretot en la zona ripària des del sud d'Ontario, Dakota del Sud a Geòrgia, nord de Florida i sud i centre de Texas.
És un gran arbre caducifoli monoic que arriba a fer 40 m d'alt. Les flors masculines són en aments de 8–10 cm de llargada, les femenines són terminals en grups de 2 a 5, les seves nous maduren a la tardor, la llavor és relativament petita.
Aquesta espècie va ser introduïda a Europa l'any 1629. Es cultiva per la seva fusta que és de molta qualitat, com a planta ornamental en jardins grans i com portaempelt de la noguera europea (Juglans regia). Distribució mundial: Juglans (taula).
Allà on el rang de J. nigra se solapa amb el noguer negre de Texas, J. microcarpa, les dues espècies de vegades s'hibriden.
També es fan servir en la el·leboracio de l'instrument de bateria, baquetes i també taules.

## Referències

* ↑ IEC.. DIEC2 - Diccionari de la llengua catalana.
* ↑ Bolòs, O. de & Vigo, J., 1984-2001. Flora dels Països Catalans.. Volum 2 > Juglans [llibre].
* ↑ Folch, R. & al., 1993-99. Biosfera. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana SA. 11 volums > 7. Boscanes decídues, 1996.
* ↑ Masclans, F., 1981. Els noms de les plantes als Països Catalans. Granollers, Barcelona: Ed. Montblanc-Martí-CEC..
* ↑ Sánchez de Lorenzo, J.M.,& al., 2001-.... Flora ornamental española. Las plantas cultivadas en la España peninsular e insular: V. Santalaceae - Polygalaceae. 2007. Junta de Andalucia - Ed. Mundi-Prensa - As. Esp. Parques y Jardines Públicos > V. Santalaceae - Polygalaceae. 2007 [llibre].
* ↑ http://www.fs.fed.us/database/feis/plants/tree/jugmic/all.html

## Bibliografia

* Hoadley, B. Identifying Wood: Accurate Results with Simple Tools. Taunton Press, 1990, p. 240 pages. ISBN 0-942391-04-7.
* Dirr, M. A. (1998). Manual of Woody Landscape Plants. Stipes Publishing. ISBN 0-87563-795-7
* Petrides, G. A. and Wehr, J. (1998). Eastern Trees. Houghton Mifflin Company. ISBN 0-395-90455-2
* Williams, Robert D. Juglans nigra L. In: USDA Forest Service: Silvics of Trees of North America. Volume 2: Hardwoods. Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Walnut council
* Flora of North America: J. nigra RangeMap:
* Juglans nigra images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2012-03-30 a Wayback Machine.
# José María Albors Brocal

José María Albors Brocal (m. 1951) fou un polític valencià. Militant del Partit Conservador, fracció liderada per Antonio Hernández Lázaro fou nomenat alcalde de València l'1 d'abril de 1922 per un decret del govern de José Sánchez Guerra y Martínez, quan era governador civil de la província de València José Calvo Sotelo. Deixà l'alcaldia el 21 de febrer de 1923.

## Referències

* ↑ Defunciones a la Valenciapedia
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.16. ISBN 9788495484802.
# José de Granda González

José de Granda González fou un polític espanyol, diputat i senador a Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Membre del Partit Liberal Fusionista, quan el maig de 1882 va dimitir del seu escó Manuel González Llana, diputat escollit pel districte de Dolors a les eleccions generals espanyoles de 1881, el va substituir. A les eleccions generals espanyoles de 1884 fou elegit diputat pel districte de Santa Clara (Cuba), i a les eleccions generals espanyoles de 1886 fou elegit diputat novament pel districte de Dolors. Després fou senador per la província de L'Havana (Cuba) en 1891 i per la província de Puerto Principe (Cuba) en 1893 i en 1894-1895.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.266. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Josep Closa i Miralles

Josep Closa i Miralles (Barcelona, 1919-2015) és un fotògraf català. Tot i no haver-s'hi dedicat professionalment a la fotografia, entra dins de l'anomenada escola amateur, de fotògrafs destacats que van fer gran part de la seva producció fora del seu horari laboral. La seva fotografia Hierro es conserva al Museu Nacional d'Art de Catalunya.
També ha exercit com a agitador cultural del sector de la fotografia. L'any 1957 va ser el responsable d'organitzar un conjunt de col·loquis sobre la fotografia per ensenyar les tècniques fotogràfiques dels fotògrafs consagrats, així com tendències del moment o les novetats del mercat, etc. També és un dels impulsors més destacats de l'Agrupació Fotogràfica de Catalunya.

## Exposicions rellevants

* 2006 - Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya

## Referències

* ↑ Eduardo Yasells Ferrer. Sencillamente anónimos. Casa Editorial Verde Olivo, 2008. ISBN 978-959-224-244-9 [Consulta: 1r abril 2013].
* ↑ Josep Closa i Miralles; Francesca Portolés; Miquel Galmes Fotografies de Josep Closa i Miralles: [exposició. Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya, 2006 [Consulta: 1r abril 2013].
* ↑ Fitxa de l'obra 213492-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* ↑ «Biografia a l'Institut d'Estudis Fotogràfics». Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 1r abril 2013].
# Juana Burghardt

Juana Burghardt (Buenos Aires, 1963) és una traductora argentina especialitzada en poesia. Després d'emigrar amb vint anys a Alemanya, es va diplomar en Traducció en humanitats i en Metodologia i didàctica d'ensenyament de llengües estrangeres. Des de 1996 ha participat en diferents lectures i ponències en festivals internacionals de poesia a Europa, Àsia i Llatinoamèrica. Des de 2003, és coordinadora internacional, traductora i intèrpret del Festival Internacional de Poesia al-Mutanabbi de Zuric (Suïssa). El 2005, va ser traductora i intèrpret del taller de traducció poètica Lyrikline - Literaturwerkstatt amb el tema El món hispànic. En el marc del III Festival Mundial de Poesia a Caracas (Veneçuela, 2006) va oferir un taller de traducció poètica al Centre d'Estudis Llatinoamericans Rómulo Gallegos (CELARG). Realitza les portades dels llibres de poesia que apareixen a l'editorial Edition Delta. Tradueix a l'alemany, amb el seu marit Tobias Burghardt, de l'espanyol, el portuguès i el català. Del català ha traduït Miquel Martí i Pol, Joan Margarit, Maria-Mercè Marçal, Teresa Pascual i Susanna Rafart. Del castellà ha traduït nombrosos autors com Antonio Porchia, Alejandra Pizarnik, Olga Orozco, Juan Gelman, Roberto Juarroz, Gastón Baquero, José Emilio Pacheco, Alberto Szpunberg, Clara Janés, Ángela García, Luisa Castro, Rosana Acquaroni, Fermín Higuera i Andrés Sánchez Robayna.

## Referències

* ↑ «Juana Burghardt». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Kabardí

El kabardí (къэбэрдеибзэ) és una llengua caucasiana, força propera a l'adigué, i que és parlada pels kabardins, un poble circassià que viu a la República de Kabardino-Balkària, pertanyent a Rússia. També és parlat per la diàspora circassiana que marxà a Jordània, Turquia, Síria i els EUA.

## Característiques

Té 47 o 48 fonemes consonàntics, dels quals 22 o 23 són fricatius, depenent si hom considera [h] un fonema, però això contrasta amb només dos fonemes vocàlics. És una de les poques llengües que té una clara distinció entre africades ejectives i fricatives ejectives.
El kabardí s'escriu en alfabet ciríl·lic, i com totes les llengües caucasianes del nord-oest, té un complex sistema verbal. És una llengua ergativa.

## Dialectes

El kabardí té dos dialectes, besleney i terek (aquest últim base de la llengua literària). Alguns lingüistes afirmen que el kabardí és només un dialecte de l'adigué o circassià, que consta de tots els dialectes de l'adigué i del kabardí plegats, i els kabardins mateixos anomenen la seva llengua adighabze ('llengua adigué'). Molts lingüistes, inclòs Georges Dumézil, han usat els termes circassià oriental (kabardí) i circassià occidental (adigué) per a evitar confusions, però els termes "circassià" i "kabardí" es poden trobar en literatura lingüística. Hi ha moltes claus fonètiques i lèxiques diferents que creen una separació raonablement ben definida entre els dos dialectes circassians, però el grau en què són mútuament intel·ligibles encara no és determinat. L'afer es complica per l'existència del besleney, que sovint és considerat un dialecte del kabardí, però que té molts trets en comú amb alguns dialectes de l'adigué.
Des del 2004, la televisió pública turca TRT fa un programa de mitja hora a la setmana en el dialecte terek del kabardí.

## Literatura

Kazi Atazhukin en va compondre el primer llibre el 1864, però la literatura pròpiament dita no es faria fins després de la Revolució russa del 1917. Hi destacaren Beqmurza Patxev (1854-1936) amb Qeberdey (1925) i La daga (1910); Adam Xogentsukov (1916) amb Madina (1961) i La primavera de Sufiat (1956); Ali Xogentsukov (1900-1941) amb Madina (1931) i Kambot i Liatsa (1938); Amirkhan Xomakhov (1910) amb Zaranshu (Sota el foc, 1958) i Maledicció sobre el Terek (1968); Askerbi Xortanov (1916) amb Betal Kalmykov (Sempre en la sella, 1970) i Aul batyr (1939); P. D. Xelikhatxev (1879-1937), A. A. Khaupatxev (1882-1972), B. Kuaxev (1920-1957) i A. Kieshokov amb Tarvo (1919), Tejo (1954) i Terra de joventut (1948).

## Enllaços externs

* Informació sobre Kabardí a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “kbd” (anglès)
* Alfabet kabardí (къэбэрдеибзэ).
# Kafr kasem

Kafr-Kassem (àrab: كفر قاسم, Kafr Qāsim) és una pel·lícula dramàtica siriana, produïda per Al-Sharq Establishment for Production and Distribution, dirigida pel director Borhane Alaouié el 1975, i de 120 min de durada.
El tema de la pel·lícula és la massacre de Kafr Qasim que va tenir lloc en Israel en 1956.

## Repartiment

* Abdallah Abbassi
* Ahmad Ayub
* Salim Sabri
* Shafiq Manfaluti
* Charlotte Rushdi
* Zaina Hanna
* Intissar Shammar

## Premis

Va ser mostrada al 9è Festival Internacional de Cinema de Moscou, on va guanyar un Diploma. També va guanyar el Tanit d'or al 5è Festival de Cinema de Cartago.

## Referències

* ↑ «9th Moscow International Film Festival (1975)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 de gener de 2013. [Consulta: 5 gener 2013].
* ↑ Press Release: Award-Winning 1974 Franco-Belgo-Syrian Co-Production of "Kafr Qassem" Revived a jadaliyya.com

## Enllaços externs

* Tràiler de Kafr kasem a YouTube