OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Selvanera

Selvanera és una entitat de població del municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra, actualment (2018) té una població de 61 habitants. Està situat al sector septentrional del terme, a gregal del poble de Palou, a la conca del Llobregós. El poble està dominat per la casa senyorial de can Viles, i per l'església de Sant Sebastià i Sant Isidre de Selvanera, construïda l'any 1797. Altres indrets d'interés del poble són la capella de la Soledat, la masia de les Casetes o el conjunt de la mas Mascó i la capella de Sant Vicenç. Selvanera juntament amb Granollers de Segarra formaven un municipi independent fins al segle xix i depenien de la baronia de Florejacs.

## Persones il·lustres

* Ramon Condal i Escudé, empresari i president del RCD Espanyol

## Referències

* ↑ «Torrefeta i Florejacs». IDESCAT. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ VV.AA. Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1445-X.

## Enllaços externs

* «Fitxa del municipi de Torrefeta i Florejacs.». gencat.cat.
* «Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Serrat del Boixeguer

El Serrat del Boixeguer és un serrat del sector central de la Serra del Montsec, pertanyent als termes municipals d'Àger, a la Noguera, i de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà.
Separa la Conca de Tremp, al Pallars Jussà, de la vall d'Àger, a la Noguera. Aquest serrat travessa el termenal: l'extrem sud-oest és a Àger, a lo Pedró, i el nord-est, a Sant Esteve de la Sarga, al Graller del Boixeguer. En el seu vessant nord-oest hi ha el Graller del Boixeguer.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sergio Hernández

Sergio Hernández (Xàbia, 6 de desembre de 1983) és un pilot d'automobilisme valencià Campió del Món de Turismes en la categoria de privats l'any 2008 i 2010.

## Trajectòria

Inicis Inicia la seva carrera en el món del karting l'any 1998, on competirà fins al 2001 quan passa a disputar la Fórmula BMW portuguesa en el mateix any que també disputà la Fórmula Super Toyota espanyola.

###### Fórmula 3 i World Series

Debuta a la Fórmula 3 espanyola el 2002 competint amb l'equip Azteca, disputant el 2003 algunes proves del Campionat de Fórmula 3 britànic. L'any 2004 participa de nou a la F3 espanyola, aquest cop amb l'equip Campos Racing, ingressant un any més tard a les World Series de Nissan amb l'escuderia Saulnier.

###### GP2

El 2005 participa en la primera temporada de les GP2 Series, campionat designat com una segona categoria de la Fórmula 1, amb l'equip Campos Racing. Hernández tan sols aconsegueix sumar3 punts, finalitzant en 20a posició el campionat. Per la temporada 2006 fitxa per l'escuderia italiana Durango, aconseguint novament 3 punts i finalitzant en 23a posició el campionat.

###### WTCC

L'any 2007 passa al Campionat Mundial de Turismes (WTCC) amb l'equip Proteam pilotant un BMW 320si privat. Posteriorment, l'any 2008 es proclama Campió del Món de Turismes en la categoria de privats.

## Referències

* ↑ Sergio Hernández gana el Torneo mundial de turismos
* ↑ Sergio Hernández, logra ser campeón del mundo
* ↑ «Saulnier Racing signs Sergio Hernandez (en inglés)». Arxivat de l'original el 2022-11-15. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ Sergio Hernández fue quinto en la carrera de GP2
* ↑ Durango signs Sergio Hernandez for GP2 Series 200
* ↑ GT-segunda carrera en el Circuito de Jerez
# Crupier (pel·lícula)

Crupier és una pel·lícula estatunidenco-franco-anglo-irlandesa dirigida per Mike Hodges i estrenada l'any 1998, sobre el món dels casinos. Ha estat doblada al català.

## Argument

Jack Manfred, un escriptor sense inspiració i amb problemes econòmics accepta una plaça de crupier en un casino. Aquesta nova activitat envaeix la seva vida, cosa que no agrada a la seva companya. Coneix una jugadora que perd cada cop més i que l'arrossega per camins perillosos

## Repartiment

* Clive Owen: Jack Manfred
* Nick Reding: Giles Cremorne
* Nicholas Ball: Jack Snr.
* Alexander Morton: David Reynolds
* Barnaby Kay: Car Dealer
* Kate Hardie: Bella
* Gina McKee: Marion Nell
* John Radcliffe: Barber
* Sheila Whitfield: Manicura
* David Hamilton: Supervisor Casino
* Carol Davis: Supervisor
* Eddie Osei: West Indian Punter
* Alex Kingston: Jani de Villiers
* Ciro de Chiara: Cheat

## Rebuda

* Segons la revista Les Inrocks, el film és una « dolenta i fascinant metàfora de la societat ».
* El guionista Paul Mayersberg va ser nominat en els premis Edgar Allan Poe el 2001
* Premis 2000: National Board of Review: Millors deu pel·lícules de l'any

## Referències

* ↑ «Crupier». esadir.cat.
* ↑ «Croupier». Allociné.
* ↑ http://www.lesinrocks.com/cinema/films-a-l-affiche/croupier/
# Creu de terme (Esparreguera)

La Creu de terme és una obra del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta creu marca la delimitació de la vila a la banda sud. Sobre una base quadrangular de dos esglaons hi ha un peu poligonal de pedra. Del centre surt una llarga vara de ferro que acaba en unes tires de ferro forjat que ressegueixen una creu de quatre braços d'inspiració gaudiniana.

## Referències

* ↑ «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Creu de terme (Palau-sator)

La Creu de terme és una obra gòtica de Palau-sator (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'element es troba a l'interior del cementiri de Palau-sator, a la dreta de l'església de Sant Pere. Es tracta d'una creu de terme situada damunt d'un pòdium de construcció moderna, de secció hexagonal i d'aproximadament un metre d'altura, fet de maó arrebossat. La base de la creu, de pedra granítica, és de secció circular, amb tres cossos decreixents. La creu, de braços pràcticament iguals, presenta a la banda de migdia un relleu amb la Mare de Déu, molt erosionada, i Jesús crucificat a la banda nord.

## Història

La creu de terme del cementiri de Palau-sator és un element del segle xvi.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Smbataberd

Smbataberd (armeni: Սմբատաբերդ, literalment ‘fortalesa de Sembat [príncep de Siunia]’) és una fortalesa situada en el cim d'un pujol entre les poblacions d'Artabuynk i Yeghegis, a la província de Vaiotx Dzor, a Armènia.

## Història

La tècnica constructiva empleada en els murs suggereix que el castell va haver d'edificar-se als segles X o xi de nostra era, possiblement sota el regnat de Sembat II Tiezarakal (amo de l'univers), de la dinastia bagratuní. En aquesta època es van edificar gran nombre de fortaleses i monestirs fortificats.
Malgrat les seves fortificacions, Smbataberd va caure finalment en mans dels seléucidas.

## Descripció

L'emplaçament de Smbataberd estava dissenyat per impedir l'accés dels atacants a les seves portes. Aquesta, situada en el costat nord, no estava protegida per fossats, sinó per una barbacana que aprofitava la configuració muntanyenca del terreny per d'una banda frenar als possibles atacants i per un altre donar una posició elevada avantatjosa als defensors. Altres dos accessos secundaris se situaven també en el costat nord, en els extrems est i oest, protegits per torres de vigilància.
La fortalesa estava flanquejada pels canons de Artabun i Yeghegis, reforçats per una muralla de dues a tres metres de gruix i en la qual es trobaven torres rodones. Les restes d'aquestes muralles es conserven principalment en el part septentrional.
Tot el turó estava envoltat de muralles, la qual cosa permetia albergar a diversos centenars de persones. A més el subministrament d'aigua estava garantit per una canonada de guix que connectava amb les fonts naturals i les canalitzacions del monestir de Tsaghatskar, situat a dos quilòmetres. També es disposava d'aquarteraments per a tropes, dipòsits d'aigua i habitatges. En el cim del turó hi ha dues ciutadelles, situades una sobre una altra. Una d'elles estava destinada al príncep i la seva cort.

## Referències

* 1 2 Armenian Monuments Awareness Project. «Armenian Heritage» (en anglés), 2011. Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 4 setembre 2016].
* ↑ Armenian Monument Awareness Project. «Armenian Heritage» (en anglés), 2011. Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 3 setembre 2016].
* 1 2 3 Armenian Monuments Awareness Project. «Armenian Heritage» (en anglés), 2011. Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 3 setembre 2016].
# Papa Luci II

Luci II (nom de bateig Gerardo Caccianemici dall Orso) (* Bolonya, ? - † Roma, 15 de febrer de 1145) va ser Papa de l'Església Catòlica del 1144 al 1145. Gerardo Caccianemici va ser consagrat papa el 12 de març del 1144.
Abans de la seva elecció va ser canonge a Bolonya, fins a ser nomenat cardenal de la Santa Creu de Jerusalem per Honori II per a qui va ocupar en un primer moment el càrrec de tresorer i després el de legat papal a Alemanya, càrrec que també va exercir sota el pontificat d'Innocenci II aconseguint que el rei Lotari III de Saxònia enviés dues expedicions a Itàlia en suport al papa en el seu enfrontament amb l'antipapa Anaclet II.
El fet més rellevant del seu curt pontificat va ser l'enfrontament amb el moviment comunal encapçalat per Arnaldo da Brescia que pretenia que el poder civil de Roma passés del papa al poble romà i entre les mesures del qual es troba la recuperació de l'antic lema Senatus Populus Que Romanus (S.P.Q.R) tant als edificis com en les monedes.
Temorós d'aquest retall dels seus poders, Luci II decideix dissoldre el Senat, cosa que provoca una revolta popular encapçalada per Giordano Pierleone, germà de l'antipapa Anaclet II, que nomenant-se patrici constitueix un nou Senat al Capitoli.
Luci II sol·licita, en va, ajuda a l'emperador Conrad III per la qual cosa decideix enfrontar-se només, amb un petit exèrcit, contra el poder del Senat. En l'assalt al Capitoli va ser ferit per una pedra que li provocarà la mort el 15 de febrer de 1145.
Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa com inimicus expulsus (l'enemic expulsat), cita que fa referència al seu cognom Caccianemici (caccia = caçar), ([e]nemici = enemics).

## Referències

* ↑ «Il popolo in Campidoglio nasce il libero comune di Roma» (en italià). La Repubblica, 21-10-2010. [Consulta: 10 octubre 2021].
# Panaderos

Els panaderos són una dansa d'origen andalús, variant de l'escola bolera. Considerats una dansa d'escola bolera, tenen el seu origen en els balls de jaleos i s'interpreten amb sabates de taló i castanyoles.

## Referències

* ↑ «L'escola bolera». Web del museu. Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques, 2012. [Consulta: 31 octubre 2012].
# Bni Khloug

Bni Khloug (àrab بني خلوڭ) és una comuna rural de la província de Settat de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.930 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Bni Hilal

Bni Hilal (àrab بني هلال) és una comuna rural de la província de Sidi Bennour de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 17.843 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Passos de barcassa de Sant Jaume

Els Passos de barcassa de Sant Jaume és una obra de Sant Jaume d'Enveja (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de molls situats als afores de la població, al llarg del riu. El més antic, i més proper al poble és el Transbordador "Garriga", a l'extrem del C/ Verge del Carme. A una distància de 1,5 km riu avall es troba el Transbordador "Olmos"; i l'últim, situat a 500 d'aquest, és el Transbordador "La Cava".
És un tipus d'estructura senzilla, simplement feta reforçant la ribera del riu. En ell atraca la barcassa que creua gent i vehiclesdes d'una banda del riu fins l'altra banda, on hi ha un altre moll igual.
La barcassa, en forma de plataforma flotant, es mou gràcies a un motor de gasoil. La seva superfície és d'uns 10 m².

## Història

El pas de la barca data del segle xix, amb la consolidació dels nuclis de Sant Jaume i Deltebre. Fins fa pocs anys la plataforma superior es col·locava sobre dos llaüts de fusta, embarcació tradicional en la navegació del riu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Passos de barcassa de Sant Jaume». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].

## Enllaços externs

* «Passos de barcassa de Sant Jaume». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Papallona atles

La papallona atles (Attacus atlas) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels satúrnids (Saturniidae). És el representant de major grandària de la família i la papallona més grossa del món prenent en compte l'àrea total de les seves ales (més de 400 cm$^2$). L'envergadura de les seves ales també està dins de les més grans, ja que pot superar els 25 cm, essent 26,2 cm la major envergadura registrada, només superada per l'espècie Thysania agrippina. Els espècimens femenins són més grossos. Els imagos no es poden alimentar cosa que els limita la vida en aquest estadi en uns pocs dies.
El seu nom científic deriva del nom del tità Atles de la mitologia grega. A Hong Kong, en idioma cantonès, el seu nom comú es tradueix com a "papallona cap de serp", en referència a l'extensió apical de les ales, que té una semblança amb el cap d'un ofidi.
Habita en els boscos tropicals del sud-est d'Àsia, el sud de la Xina, passant per l'arxipèlag malai fins a Indonèsia. A Índia, les papallones atles són conreades per la seda en proporcions no comercials. A diferència de la seda produïda pel cuc de seda (Bombyx mori), la seda de l'eruga de la papallona atles és secretada en fils no continus. Aquesta seda (anomenada "fagara") de color cafè i semblant a la llana és apreciada per la seva gran durabilitat. A Taiwan, les crisàlides de la papallona atles s'empren per fer carteres.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ «Encyclopedia of life» (en anglès). Encyclopedia of life. [Consulta: 29 gener 2013].
* ↑ Yiu, V. (2006). Insecta Hongkongica. Hong Kong Discovery. Kowloon, Hong Kong. 655pp. ISBN 988-97173-9-5 (anglès)
* ↑ Holloway, J.D. (1987). The Moths of Borneo, part 3: Lasiocampidae, Eupteroptidae, Bombycidae, Brahmaeidae, Saturniidae, Sphingidae. Southdene Sdn. Bhd., Kuala Lumpur (anglès)

## Enllaços externs

* Naturia Arxivat 2008-04-10 a Wayback Machine. (anglès)
# Pau Alabern i Moles

Pau Alabern i Moles (Barcelona, 1804 - Barcelona, 1860) fou un gravador català, membre de la família Alabern, amb diversos parents artistes i tecnòlegs en diversos camps.

## Biografia

Fou fill del mestre Pau Alabern i de Mariana Moles, ambdós naturals de Barcelona. Es va dedicar des de molt petit al cultiu de les arts; ja des de nen va demostrar la seva gran disposició per exercitar-les, i destacava en el dibuix i el gravat. Va assistir a l'escola de dibuix, pintura, escultura i gravat finançada per la Junta de Barcelona; allà va dur a terme un estudi de les obres dels professors espanyols del segle xviii -inclòs el seu avi, Pasqual Moles- i va obtenir, a més, diversos premis.
No va ocupar cap càrrec oficial, però va formar a diversos deixebles, inclòs Antoni Roca i el seu propi fill, Camil.
Amb els seus treballs en coure i acer va il·lustrar la major part de les publicacions catalanes en circulació entre els anys 1823 i 1850. Entre les seves obres van destacar Sant Josep, Retrat del Bisbe de Port-Victòria i el Mapa de España de Flores.

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia.cat». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 maig 2019].
* 1 2 3 4 5 Ossorio y Bernard, Manuel. «Alabern y Moles (D. Pablo)». Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX I (en castellà). Madrid: Imprenta de Ramón Moreno., 1868, p. 14.
* ↑ Dades del registre de defunció del seu germà Antoni Alabern i Moles (1799-1850). El segon cognom es troba escrit com a Molas al registre.
# Pau Béjar Novella

Pau Béjar Novella (Barcelona, 7 d'octubre de 1869 - Londres, 12 de desembre de 1920) en castellà i oficialment, Pablo Antonio Béjar Novella, fou un pintor català especialitzat en el retrat al pastel.

## Biografia

Pau Béjar nasqué a Barcelona el 7 d'octubre de 1869, fill de Luis Carlos de Béjar O'Lawlor i Concepció Novella. Residí principalment entre Barcelona, Madrid i Londres, encara que visqué també a Colón (Cuba), Roma, Sant Sebastià i Vinaròs.
El 1886 morí el seu pare i la mare decidí emigrar amb els seus 4 fills a Colón (Cuba), on residia una germana seva casada amb el prohom català Francesc Fontanilles. La mare morí en el viatge en vaixell, amb la qual cosa Pau quedà orfe als 17 anys. El 1887 es casà amb Cecilia López de Armas, amb qui tingué tres fills, i el 1889 tornà a la península amb el suport de l'Ajuntament de Colón i la Societat de Beneficència Catalana de l'Havana. La desgràcia féu que la seva dona morís en el viatge en vaixell, com havia fet la seva mare tres anys enrere.
S'instal·là a Madrid per estudiar a la Academia de Belles Arts, on obtingué el 1892 el diploma de final de carrera. Aconseguí una pensió per viatjar a Roma, d'on tornà el 1895 a Barcelona.
El 1894 va pintar la primera obra que el va fer conegut, l'oli Guifré el Pilós que representa la llegenda de la creació de l'escut de les quatre barres, exposada i celebrada en diferents exposicions a Madrid i Barcelona. En els anys següents decorà el Palau del Marquès d'Alella de la Rambla de Barcelona, de Camil Fabra, el Palau Marianao de Sant Boi de Llobregat, de Salvador Samà, i la casa d'Agustí Duran a Cervera.
La seva obra pictòrica se centrà en el retrat de membres de l'alta societat tant a Barcelona com a Madrid i Londres, tenint de client fins i tot a membres de les famílies reials. També conreà la pintura historicista i féu il·lustracions per a llibres i revistes.
A partir de 1906, combinà la seva residència principalment entre Madrid i Londres com a pintor d'èxit. Morí prematurament el 12 de desembre de 1920 a Londres d'un atac de cor.

## Pau Béjar a Vinaròs

Pau Béjar es casà el 1902 en segones núpcies amb la vinarossenca Maria Calbé Segura amb qui tingué 4 fills. El matrimoni passà estius i llargues temporades a la seva casa situada la partida de la Llavatera de Vinaròs. Per voluntat pròpia, el pintor fou enterrat al cementiri de la vila i modernament l'Ajuntament ha posat el seu nom a un tram de la carretera de la Costa Sud.
* Guifré el Pilós (1894) al Castell de Santa Florentina de Canet de Mar
* Retrat del príncep Maurici de Battemberg (1916)

## Referències

* 1 2 3 Gómez Acebes, Alfredo. Pablo Béjar Novella. El pintor de la aristocracia (en castellà). Vinaròs: Associació Cultural Amics de Vinaròs, 2014.
* ↑ «Béjar Novella, Pablo Antonio - Museo Nacional del Prado». [Consulta: 1r octubre 2021].
# Botons de gos

Els botons de gos (Anacamptis palustris), són una espècie d'orquídia del gènere Anacamptis'.
Addicionalment pot rebre els noms de orquídia de les maresmes i orquídia de prat.
Aquesta espècie només es troba a tres llocs a tot al món: a l'Albufera de Mallorca, i a dues localitats d'Algèria i del Marroc. La població mallorquina està avaluada en uns 1300 exemplars, dels quals uns 400 es troben dins l'àmbit del Parc Natural de l'Albufera i els altres 900 es troben fora, a la zona de Son Bosc.
Arran de l'intent de construcció d'un camp de golf a Son Bosc, el GOB va impedir la construcció del forat número 8 per tal de protegir l'únic lloc de les Illes Balears on creix aquesta espècie.

## Sinonímia

* (1787) Orchis palustris Jacq.
* (1826) Orchis mediterranea Guss
* (1844) Orchis laxiflora "var. palustris" (Jacq.) W.D.J. Koch
* (1894) Orchis laxiflora "subsp. palustris" (Jacq.) Bonnier i Layens
* (1931) Orchis palustris "var. robusta" T. Stephenson
* (1932) Orchis palustris "var. mediterranea" (Guss.) Schltr.
* (1969) Orchis palustris "subsp. mediterranea" (Guss.) Malag comb. inval.
* (1976) Orchis robusta (T. Stephenson) Gölz i H.R. Reinhard
* (1980) Orchis laxiflora "subsp. robusta" (T. Stephenson) H. Sund
* (1987) Orchis laxiflora "var. mediterranea" (Guss.) D. Rivera i López Vélez
* (1997) Anacamptis palustris (Jacq.) R.M. Bateman, Pridgeon i M.W. Chase
* (1997) Anacamptis palustris "subsp. robusta" (T. Stephenson) R.M. Bateman, Pridgeon & M.W. Chase
* (2003) Anacamptis robusta (T. Stephenson) R.M. Bateman

## Referències

* 1 2 «Anacamptis palustris». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ «Anacamptis palustris» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ «El Govern impide la ejecución del agujero número 8 del golf de Son Bosc» (en espanyol). El Mundo, 03-12-2008. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ Joan Rita, professor de botànica de la UIB
# Papiri

Papiri és el nom dels següents personatges:
* Gai Papiri o Sext Papiri, compilador romà d'antigues lleis
* Luci Papiri, orador romà
# Parlament de Sri Lanka

El Parlament de la República Democràtica Socialista de Sri Lanka (en cingalès: ශ්‍රී ලංකා පාර්ලිමේන්තුව්තුව්තුවවී ලංකා පාර්ලිමේන්තුව්තුව්තුවවතුව්තුව්තුවව ලංකා පාර්ලිතුව්තුවවී நாடாளுமன்றம் Ilaṅkai nāṭāḷumaṉṟam) és el cos legislatiu suprem de Sri Lanka. Només posseeix la supremacia legislativa i, per tant, el poder últim sobre tots els altres cossos polítics de l'illa. Està inspirat en el parlament britànic.
Està format per 225 membres coneguts com a diputats. Els membres són elegits per representació proporcional per períodes de cinc anys, amb sufragi universal.
El president de Sri Lanka té el poder de convocar, suspendre, pròrroga o finalitzar una sessió legislativa i dissoldre el Parlament. El president només pot dissoldre el Parlament transcorreguts 2+1⁄2 anys o si ho sol·licita una majoria de 2⁄3 dels diputats. L'acció del president de suspendre o dissoldre el Parlament està subjecta a l'escrutini legal del Tribunal Suprem de Sri Lanka. Presideix el Parlament el president o, en la seva absència, el vicepresident i el president de les comissions o el vicepresident de les comissions.

## Referències

* ↑ «'Parliament will dissolve within a day': Sri Lanka's new President Anura Kumara Dissanayake». First post.
* ↑ «Sri Lanka's new president dissolves parliament» (en anglès britànic). www.bbc.com. [Consulta: 24 setembre 2024].
* ↑ The Gazette Extraordinary. «Proclamation by the President». Department of Government Printing, 24-09-2024. Arxivat de l'original el 24 September 2024. [Consulta: 24 setembre 2024].
* ↑ «History and roles». parliament.lk. Parliament of Sri Lanka. [Consulta: 12 febrer 2024].
# París-Roubaix 1952

La París-Roubaix 1952 fou la 50a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 13 d'abril de 1952 i fou guanyada pel belga Rik van Steenbergen, que s'imposà a l'esprint en la meta de Roubaix, per davant l'italìà Fausto Coppi.
95 ciclistes acabaren la cursa.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Rik van Steenbergen | Mercier-Hutchinson | 5h 50' 31" |
| 2 | Fausto Coppi | Bianchi-Pirelli | m. t. |
| 3 | André Mahé | Terrot-Hutchinson | + 11" |
| 4 | Ferdinand Kübler | Tebag | + 57" |
| 5 | Jacques Dupont | Dilecta-Wolber | m. t. |
| 6 | Désiré Keteleer | Garin-Wolber | + 1' 04" |
| 7 | Louison Bobet | Stella-Huret-Dunlop | + 1' 23" |
| 8 | Robert Varnajo | Gitane-Hutchinson | m. t. |
| 9 | Loretto Petrucci | Bianchi-Pirelli | m. t. |
| 10 | Antonin Rolland | Terrot-Hutchinson | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.