OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Bourgoin

Jean Bourgoin (París, 14 de març de 1913 - 3 de setembre de 1991) és un director de fotografia francès. Va guanyar l'Oscar a la millor fotografia el 1962 pel seu treball a la pel·lícula bèl·lica The Longest Day.

## Filmografia

* 1935: Les Mystères de Paris de Félix Gandéra
* 1936: Partie de campagne de Jean Renoir (cadreur)
* 1936: La vie est à nous de Jean Renoir
* 1936: Le Mort en fuite d'André Berthomieu
* 1937: Le Temps des cerises de Jean-Paul Le Chanois
* 1937: La Grande Illusion de Jean Renoir (operador assistent)
* 1938: La Marseillaise de Jean Renoir
* 1940: L'Or du Cristobal de Jean Stelli
* 1942: Dernier Atout de Jacques Becker (muntadorr)
* 1942: Monsieur La Souris de Georges Lacombe
* 1943: Goupi Mains Rouges de Jacques Becker
* 1943: L'Homme qui vendit son âme de Jean-Paul Paulin
* 1943: Ceux du rivage de Jacques Séverac
* 1945: La Boîte aux rêves d'Yves Allégret
* 1946: Christine se marie de René Le Hénaff
* 1946: Les Démons de l'aube d'Yves Allégret
* 1947: Voyage Surprise de Pierre Prévert
* 1947: La Nuit de Sybille de Jean-Paul Paulin
* 1948: Colomba d'Émile Couzinet
* 1948: Au cœur de l'orage de Jean-Paul Le Chanois
* 1948: Dédée d'Anvers d'Yves Allégret
* 1948: Rouletabille contre la dame de pique de Christian Chamborant
* 1949: La Voix du rêve de Jean-Paul Paulin
* 1949: Branquignol de Robert Dhéry
* 1949: Les Amants de Vérone d'André Cayatte
* 1950: Manèges d'Yves Allégret
* 1950: Justice est faite d'André Cayatte
* 1951: Rue des Saussaies de Ralph Habib
* 1951: Ombre et Lumière d'Henri Calef
* 1951: Le Vrai Coupable de Pierre Thévenard
* 1952: La Maison dans la dune de Georges Lampin
* 1952: Nous sommes tous des assassins d'André Cayatte
* 1952: Les Conquérants solitaires de Claude Vermorel
* 1953: C'est arrivé à Paris d'Henri Lavorel
* 1953: Suivez cet homme de Georges Lampin
* 1953: Lettre ouverte d'Alex Joffé
* 1954: Avant le déluge d'André Cayatte
* 1955: Les Chiffonniers d'Emmaüs de Robert Darène
* 1955: Mr. Arkadin d'Orson Welles
* 1955: Le Dossier noir d'André Cayatte
* 1955: Les Hussards d'Alex Joffé
* 1956: La Rivière des 3 jonques d'André Pergament
* 1956: Les Assassins du dimanche d'Alex Joffé
* 1958: La Tour, prends garde ! de Georges Lampin
* 1958: El meu oncle de Jacques Tati
* 1958: Goha de Jacques Baratier
* 1959: Orfeu Negro de Marcel Camus
* 1960: Une fille pour l'été d'Édouard Molinaro
* 1960: Les Trois etc. du colonel de Claude Boissol
* 1962: Trahison sur commande de George Seaton
* 1962: The Longest Day de Ken Annakin i Andrew Marton
* 1962: Gigot de Gene Kelly
* 1963: Germinal d'Yves Allégret
* 1965: Pas question le samedi d'Alex Joffé
* 1968: Les Cracks d'Alex Joffé
* 1970: Qui ? de Léonard Keigel
* 1971: L'Homme de désir de Dominique Delouche
* 1972: La Chambre rouge de Jean-Pierre Berckmans

## Referències

* ↑ Langman p.51
* ↑ Michel Chion: The Films of Jacques Tati. Toronto 2003, ISBN 1-55071-175-X.

## Bibliografia

* Langman, Larry. Destination Hollywood: The Influence of Europeans on American Filmmaking. McFarland, 2000.
# Senyal ternari

En telecomunicacions, un senyal ternari és un senyal que pot assumir, en un instant determinat, un dels tres estats o condicions significatives, com ara el nivell de potència, la posició de fase, la durada del pols o la freqüència.
Exemples de senyals ternaris són (a) un pols que pot tenir un valor de tensió positiu, zero o negatiu en un instant determinat (PAM -3), (b) una ona sinusoïdal que pot assumir fases de 0°, 120° o 240° en relació amb un pols de rellotge (3- PSK) i (c) un senyal portador que pot assumir qualsevol de les tres freqüències diferents depenent de tres condicions significatives de senyal de modulació diferents (3- FM).
Alguns exemples de codis de línia PAM-3 que utilitzen senyals ternaris són:
* codi híbrid ternari
* codificació bipolar
* Codificació MLT-3 utilitzada a Ethernet 100BASE-TX
* B3ZS
* 4B3T utilitzat en alguna interfície de tarifa bàsica XDSI
* 8B6T utilitzat a 100BASE-T4 Ethernet
* retorn a zero
* SOQPSK-TG utilitza modulació de fase contínua ternària
Es pot veure que 3-PSK es troba entre la "modificació binària de canvi de fase" (BPSK), que utilitza dues fases, i la "modificació de canvi de fase en quadrature" (QPSK), que utilitza quatre fases.

## Referències

* ↑ Wang, Xiao-Yuan; Dong, Chuan-Tao; Wu, Zhi-Ru; Cheng, Zhi-Qun «A review on the design of ternary logic circuits*». Chinese Physics B, 30, 12, 01-12-2021, pàg. 128402. DOI: 10.1088/1674-1056/ac248b. ISSN: 1674-1056.
* ↑ Weik, Martin H. ternary signal (en anglès). Boston, MA: Springer US, 2001, p. 1768–1768. DOI 10.1007/1-4020-0613-6_19408. ISBN 978-1-4020-0613-5.
* ↑ «Ternary input signal design for system identification» (en anglès). [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ «"Abstract model of the Ternary Machine Signal Encoding"» (en anglès). [Consulta: 9 novembre 2023].
# FCV

FCV té els següents significats:
* Federació Catalana de Vela, màxima institució reguladora de la vela a Catalunya
* Federació Catalana de Voleibol, màxima institució reguladora del voleibol a Catalunya
* FC Vaduz, club de futbol de la ciutat de Vaduz (Liechtenstein)
* Ford Crown Victoria, model d'automòbil fabricat per Ford Motor Company
* Calicivirus felí (del seu nom en anglès Feline Calicivirus), virus de la família dels Caliciviridae que és causa de malalties en els gats
# Generosa (São Tomé i Príncipe)

Generosa és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Lembá, al sud-oest de l'illa de São Tomé. La seva població és de 332 (2008 est.). Les localitats més properes són Rio Leça, Ponta Figo al nord i Monte Forte a l'oest. Està connectada amb una carretera que enllaça la Ruta Nacional 2 (EN2). El nom de l'assentament, "generós", potser es deu a una ubicació que té vista sobre l'Atlàntic a una elevació més elevada en una zona de la vall.

## Evolució de la població

Població de Generosa (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 291 | 332 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# L'Avelhanet (Arieja)

L'Avelhanet (Lavelanet en francès) és una població occitana situada al País d'Olmes (departament de l'Arieja, regió d'Occitània). L'any 2014 tenia 6245 habitants. Està situat a 19 quilòmetres de Mirapeis, 27 de Foix, 10 de Montsegur i a 19 de Puègverd.

## Toponímia

El seu nom original prové de l'occità Avelana, que alhora ve del llatí Avellana. Sembla que el lloc es caracteritzava antigament pels seus boscos d'avellaners. Del segle viii a ix, el trobem escrit com a Avellanum o Avellanetum i a partir del 1148 ja el trobem com a L'Avelhanet. Les primeres mencions del topònim en francès Lavelanet són del 1787.

## Demografia

L'evolució del nombre d'habitants es coneix a través dels censos de la població realitzada a la comuna des del 1793. A partir del segle xxi, els censos en municipis de menys de 10 000 habitants es realitzen cada cinc anys, contràriament als altres municipis que passen per un recompte d'habitants anual.
El 2014, el municipi de L'Avelhanet tenia 6 245 habitants, una diminució del -6,03 % en referència a 2009 (l'Arieja: 0,95 %, França menys Mayotte: 2,49 %)
Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1191 | 1222 | 1508 | 1717 | 1852 | 2527 | 2898 | 3004 | 3062 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2944 | 3006 | 3033 | 3292 | 3095 | 3205 | 3246 | 2981 | 3179 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2196 | 3270 | 3532 | 3608 | 4827 | 4849 | 4933 | 5541 | 6820 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 | 2012 | 2014 |
| 7648 | 8630 | 9346 | 8368 | 7740 | 6872 | 6769 | 6404 | 6245 |

## L'Avellanetencs il·lustres

* Benoît Baby, jugador de rugbi a 15, 3/4 centre.
* Fabien Barthez, jugador de futbol.
* Patrick Estève, jugador de rugbi a 15, 3/4 ala esquerra.
* Perrine Laffont, esquiadora.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
* ↑ «Histoire et patrimoine de Lavelanet (Ariège)». histoire-communes.jpflahaut.fr, 26-03-2016. [Consulta: 18 novembre 2016].
* 1 2 «Lavelanet». Archives départementales de l'Ariège, 1148. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ «Organització del cens a França» (en francès). INSEE. [Consulta: 30 agost 2018].

## Enllaços externs

* Plànol de L'Avelhanet (francès)
# Perfumeria Júlia

Perfumeria Júlia és una empresa d'Escaldes-Engordany dedicada a la distribució i venda de perfums a Andorra i a Espanya. Disposa de 21 botigues al Principat i d'un Museu del Perfum a Escaldes-Engordany. A Espanya a través de la filial Júlia España Perfums SAU té 41 establiments.

## Història

Júlia Bonet va posar en marxa una idea que després es convertiria en tot un negoci referència de la cosmètica i la perfumeria. A la dècada de 1940, en plena adolescència, Bonet va obrir una perruqueria als baixos de la casa familiar a Andorra, aleshores molts dels productes que oferia els anaven a cercar a Tolosa.

## Referències

* ↑ «L'Empresa Familiar Andorrana celebra el seu primer fòrum». Vilaweb.cat, 22-10-2002. [Consulta: 13 novembre 2011].
* ↑ «On ens pots trobar». Júlia.ad. Arxivat de l'original el 2015-07-23. [Consulta: 13 novembre 2011].
* ↑ «Mor la fundadora de Perfumeries Júlia, pioneres de la cosmètica a Catalunya i Andorra». 324.cat, 03-09-2011. [Consulta: 13 novembre 2011].
# Rasa del Salt

La Rasa del Salt, anomenada també Rasa del Sallent en el tram inicial, és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Navel que neix al sud del poble de Capolat (Berguedà). El su nom prové del fet que poc després del seu naixement salta els Cingles de Capolat pel Salt de Sallent.

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa del Salt passa successivament pels següents termes municipals.
M u n i c i p i s :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Capolat | 1.657 | 27,59% |
| Per l'interior del municipi de l'Espunyola | 3.306 | 55,05% |
| Per l'interior del municipi de Montclar | 1.042 | 17,35% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Salt està integrada per 15 cursos fluvials que sumen una longitud total de 15.584 m.

### Distribució per termes municipals
## Enllaços externs

* Web de l'ICC: Mapa de la seva conca

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Saman

Saman (o el ball d'un miler de mans) és un dels balls més populars de l'Indonèsia. El seu origen prové del grup ètnic Gayo de la regència de Gayo Lues, a Aceh, Sumatra, i normalment se celebra per esdeveniments importants. El ball és caracteritzat pel seu ritme trepidant i l'harmonia entre els ballarins, figures claus del Saman.
El 24 de novembre de 2011, la UNESCO va reconèixer oficialment la dansa tradicional Saman d'Aceh com a Obra mestra del Patrimoni Oral i Intangible de la Humanitat, amb necessitat de protecció urgent.
L'Associació de Turisme de l'Associació de Nacions del Sud-est Asiàtic (ASEANTA) va designar el Saman com el millor esforç de preservació cultural en la 25èna edició dels Premis a l'Excel·lència, el 2012.

## Referències

* ↑ «Saman Dance». [Consulta: 24 maig 2011]. Arxivat 2020-06-12 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-06-12. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ «"Saman dance", Inscribed in 2011 (6.COM) on the List of Intangible Cultural Heritage in Need of Urgent Safeguarding». UNESCO. [Consulta: 10 octubre 2014].
* ↑ «UNESCO officially recognizes Saman Dance as part of world heritage», 24-11-2011. Arxivat de l'original el 27 de novembre 2011. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ «Saman dance named best ASEAN cultural preservation effort», 13-01-2012. Arxivat de l'original el 15 de gener 2012. [Consulta: 29 novembre 2016].
# Jean Bouin (cursa)

La Jean Bouin és una cursa atlètica de caràcter popular que cada any es fa a Barcelona des del 1920. És l'esdeveniment atlètic vigent més antic de Catalunya. Està organitzada pel diari El Mundo Deportivo, i des de 1946 és una cursa internacional.
La cursa es fa en un circuit urbà a la muntanya de Montjuïc, i compta amb un programa de 16 curses de 25 categories diferents, i amb recorreguts de diferents distàncies. A les proves professionals, masculina i femenina, solen participar els millors atletes internacionals. Els atletes amb més triomfs de la cursa han estat Gregorio Rojo, sis vegades guanyador de la prova masculina, i Encarna Escudero, set vegades guanyadora de la femenina.

## Història

La Jean Bouin va ser concebuda el dia 1 de febrer de 1920 per un grup de periodistes amants de l'atletisme: Josep Antoni Trabal, Luis Meléndez i Rossend Calvet que, precisament, va guanyar la primera edició, els quals van convèncer el propietari del setmanari El Sport i president del CE Europa perquè organitzés la cursa. Els tres fundadors van triar el nom en honor de Jean Bouin, un mític atleta francès dels anys deu, que va ser subcampió olímpic de 5.000 metres als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912 i plusmarquista mundial de 10.000 metres i que va morir tràgicament el 1914 al front de la Primera Guerra Mundial.
Des de la primera edició, la Jean Bouin ha viscut multitud de circumstàncies que han alterat les característiques de l'esdeveniment.
Entre 1936 i 1939 va ser interrompuda per la Guerra Civil espanyola. Durant els primers anys de la postguerra, les autoritats polítiques franquistes van obligar a canviar-ne el nom, i va ser rebatejada «Gran Premi d'Any Nou». També va ser suspesa en els anys 1955 i 1967. El circuit també va ser objecte de canvis al llarg dels anys: va haver-hi arribades a l'Arc del Triomf, Passeig de Sant Joan, Rambles i Montjuïc, on es va assentar des de l'any 1973.

## Fets destacats

L'atleta femenina Maria Víctor guanyà aquesta cursa cinc anys seguits, 1947, 1948, 1949, 1950 i 1951

## Referències

* ↑ «Atletismo». Mundo Deportivo, 10-11-2006. [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «Rossend Calvet el precursor». Mundo Deportivo, 02-11-1999. [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «La primera clasica». Mundo Deportivo, 19-11-2002. [Consulta: 20 agost 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Schizothorax molesworthi

Schizothorax molesworthi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia i a la Xina.

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York. 322 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yunfei, W., 1987. A survey of the fish fauna of the Mount Namjagbarwa region in Xizang (Tibet). P. 109-112, a S.O. Kullander i B. Fernholm (eds.) Proc. V Congr. Europ. Ichthyol., Estocolm, Suècia.
# Fubine Monferrato

Fubine Monferrato és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Altavilla Monferrato, Cuccaro Monferrato, Felizzano, Quargnento i Vignale Monferrato.
Pertanyen al municipi les frazioni de Fugassa, Nani i Vergani.
Fins al febrer del 2017 s'anomanava simplement Fubine

## Galeria fotogràfica

* Castell Cacherano-Bricherasio
* Lo Spalto
* Campanar de l'església de Sta. Maria

## Referències

* ↑ «Fubine è diventato FUBINE MONFERRATO». comune.fubine.al.it, 14-02-2017 [Consulta: 28 abril 2017]. Arxivat 17 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-17. [Consulta: 28 abril 2017].
# Perfídia

Perfídia (original: The Man in Grey) és una pel·lícula britànica dirigida per Leslie Arliss, estrenada el 1943. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1943, una jove que forma part de la marina britànica i un pilot de la R.A.F. es coneixen en la venda dels béns de la família Rohan, l'últim membre baró del qual acaba de trobar la mort a Dunkerque. Després que al pilot li han semblat calumnioses les paraules sobre la família, la jove li revela que l'últim dels Rohan era de fet el seu germà.
Tornada a l'Anglaterra de 1830: la rica i fràgil Clarissa Richmond i la seva amiga d'infantesa, Esther Shaw, procedent d'un medi pobre, se separen quan aquesta última decideix seguir un jove oficial. Clarissa, per la seva part, es casa amb un dandi llibertí, el marquès de Rohan. Els anys passen. Clarisse troba la seva amiga, convertida en actriu, i s'enamora discretament del seu company, Peter Rokeby....

## Repartiment

* Margaret Lockwood: Hesther
* Phyllis Calvert: Clarissa
* James Mason: Lord Rohan
* Stewart Granger: Rokeby
* Harry Scott: Toby
* Martita Hunt: Srta. Patchett
* Helen Haye: Lady Rohan
* Beatrice Varley: la bohemia
* Raymond Lovell: el príncep regent
* Nora Swinburne: Sra. Fitzherbert
* Amy Veness (no surt als crèdits): Sra. Armstrong

## Referències

* ↑ esadir.cat. Perfidia. esadir.cat.
* ↑ «The Man in Grey». The New York Times.
# Rasa del Rovelló

La Rasa del Rovelló és un torrent que aboca les seves aigües a la Rasa del Rèvol per la seva riba dreta a 534 msnm enfront de les restes de la masia del Rovelló.

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa del Rovelló passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Cardona | 1.804 | 90,97% |
| Fent de frontera entre Clariana de Cardener i Cardona | 179 | 9,03% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Rovelló està integrada per 2 cursos fluvials que sumen una longitud total de 2.388 m.

### Distribució per termes municipals
## Enllaços externs

* Web de l'ICC: Mapa de la seva conca

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Samangan

Samangan (nom uzbek que vol "Habitants de les Coves") és una ciutat del nord de l'Afganistan, capital de la província de Samangan. Inclou notables ruïnes antigues. És tanmateix la capital del districte d'Aybak, un dels set districtes de la província de Samangan. El nom més corrent de la ciutat és l'antic Aybak i de fet el canvi oficial a Samangan sembla mai s'ha concretat. Està poblada per hazares, uzbeks, tadjiks i paixtus.
A 16 km al nord s'han trobat objectes del baix Paleolític; a 23 km al nord hi ha els signes més antics d'ocupació humana al lloc conegut com "Les set Coves". Kara Kamar, a la rodalia fou el primer lloc paleolític excavat a l'Afganistan i abasta una època fins al 9500 aC. A 8 km al sud de Kara Kamar es troba Darra Kalon amb jaciments de l'epipaleolític però després es produeix un buit entre aquesta data i el 3000 aC. D'aquesta darrera data es tornen a trobar objectes a Kush Tepe (Tape Follöl), que inclouen una mena vila formada per unes 200 coves habitades amb més d'una habitació en cadascuna a la vall de l'Hazar Som (algunes inclouen dibuixos i petroglifs datats vers el 100/300 dC) que se suposa que fou una estació de caravanes extinta al final de l'època kushana quan fou abandonada i només ocupada esporàdicament.
Fou ocupada altre cop en època islàmica entre el segle VII i el XIII per després quedar en mans dels nòmades sense ocupació permanent. Fou esmentada pel peregrí budista xinès Hsuan-Tsang (vers 630) amb el nom de Sih-min-Kien (Samangān), i pels primers geògrafs àrabs.
A dos km al sud-oest hi ha el lloc budista de Takt-i Rustam, dels segles IV/V, un monestir excavat a la roca amb una estopa al costat, únic a l'Afganistan (però n'hi ha uns quants similars a l'Índia).
# Jacamar carablanc

El jacamar carablanc (Brachygalba albogularis) és una espècie d'ocell de la família dels galbúlids (Galbulidae) que boscos de ribera a la llarga de la frontera de l'est del Perú, nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.
# Eugerres mexicanus

Eugerres mexicanus és una espècie de peix pertanyent a la família dels gerrèids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 21,6 cm de llargària màxima.
* 9 espines i 10-10 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 8 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al vessant atlàntic del sud de Mèxic i el nord de Guatemala.

## Estat de conservació

Les poblacions d'aquesta espècie a la conca del riu Usumacinta han d'afrontar els problemes derivats de la desforestació, el desenvolupament de centrals hidroelèctriques i l'explotació minera que hi tenen lloc.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Eugerres mexicanus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Deckert, G.D. i D.W. Greenfield, 1987. A review of the western Atlantic species of the genera Diapterus and Eugerres (Pisces: Gerreidae). Copeia 1987(1):182-194.
* ↑ Espinosa Pérez, H., M.T.G. Dillanes i P.F. Mata, 1993. Listados faunísticos de México. III. Los peces dulceacuicolas Mexicanos. Universidad Nacional Autónoma de México, Mèxic. 98 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Snoeks, J; Laleye, P.; Contreras-MacBeath, T. (2020). "Eugerres mexicanus (amended version of 2009 assessment)." 2020 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2020. [Consulta: 8 abril 2023]

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB