OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lledoner de Can Llobet

El lledoner de Can Llobet (Celtis australis) és un arbre que es troba a Santa Perpètua de Mogoda (el Vallès Occidental), el qual és l'arbre conegut més gruixut de tot el Vallès Occidental.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 7,52 metres (a 1 m de terra).
* Alçada: 8,8 metres.
* Amplada de la capçada: 8 x 9 metres (amplada mitjana capçada: 8,5 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 85 metres.

## Aspecte general

És un colós que assoleix la inversemblant xifra de set metres i mig de volta de canó. El seu tronc buit i les arrels que corren per la superfície li donen l'aparença d'un arbre tropical. El seu estat de conservació és bo, però la seua estructura és feble i pot trencar-se amb facilitat per l'embat d'una tempesta.

## Accés

Es troba al costat de la masia de Can Llobet, prop de Torreferrussa. Des de Sabadell seguim la carretera B-140 vers Santa Perpètua de Mogoda. Un quilòmetre abans d'arribar a aquesta població, arribem a una rotonda i tombem a la dreta, en direcció a l'autopista AP-7. De seguida, però, girem a la dreta per enfilar la pista asfaltada que mena al Centre de Recuperació de Rapinyaires de Torreferrussa (rètol). Passem per davant de l'esmentat centre i continuem pista enllà. 100 metres més endavant arribem a un encreuament i continuem per la pista de la dreta. En trobar una nova cruïlla prenem, altra volta, la pista de la dreta. Seguint-la fins al final, arribem a la finca particular de Can Llobet. El lledoner és al pati de la casa, davant de la façana principal, i cal demanar autorització prèvia per poder-lo visitar. Coordenades UTM: 31T X0430186 Y4597633.

## Referències

* 1 2 3 4 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 83-84.

## Enllaços externs

* Catàleg d'arbres - Ajuntament de Santa Perpètua de Mogoda Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
# Worthing (desambiguació)

«Worthing» té aquests significats:
* Worthing, West Sussex, Anglaterra
** Worthing (districte)
* Worthing (Norfolk), Anglaterra
* Worthing (Dakota del Sud), Estats Units
# La noia del timbal

La noia del timbal (títol original: The Little Drummer Girl) és un thriller americà dirigit per George Roy Hill el 1984 adaptació de la novel·la de espionatge homònima de John le Carré. La pel·lícula, protagonitzada per Diane Keaton, Yorgo Voyagis i Klaus Kinski, ha rebut crítiques variades. Ha estat doblada al català.

## Argument

Basada a Europa i a l'Orient Mitjà, la intriga segueix una missió del Mossad que pretén fer sortir del seu amagatall un que posa bombes de l'OLP anomenat Khalil (Sami Frey). Per capturar-lo, l'agència d'informació segresta i mata el seu germà, a continuació recluta una actriu americana i antisionista de nom Charlie (Diane Keaton) perquè es faci passar per una amiga de l'home mort, esperant que Khalil accepti comunicar-se amb ella. Charlie fa tot el que el Mossad demanda i la seva infiltració és perfectament aconseguida, fins al punt que ja no pot escapar-se.

## Repartiment

* Diane Keaton: Charlie
* Yorgo Voyagis: Joseph
* Klaus Kinski: Martin Kurtz
* Sami Frey: Khalil
* Michael Cristofer: Tayeh
* Eli Danker: Litvak
* Ben Levine: Dimitri
* Jonathan Sagall: Teddy
* Shlomit Hagoel: Rose
* Juliano Mer: Juliol
* Sabi Dorr: Ben
* Doron Nesher: David
* Smadar Brener: Toby
* Shoshi Marciano: Rachel
* Philipp Moog: Aaron
* Bill Nighy: Al
* David Suchet: Mesterbein
* John le Carre: Comandant

## Referències

* ↑ (anglès) Vincent Canby. «'LITTLE DRUMMER GIRL,' BASED ON LA CARRE NOVEL». nytimes.com, 19-10-1984. [Consulta: 7 abril 2012].
* ↑ «La noia del timbal». esadir.cat.
* ↑ «The Little Drummer Girl». The New York Times.
# Williston (Dakota del Nord)

Williston és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 12.512 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Williston tenia 12.512 habitants, 5.255 habitatges, i 3.205 famílies. La densitat de població era de 693,1 hab./km².
Dels 5.255 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.962$ i la renda mediana per família de 38.713$. Els homes tenien una renda mediana de 29.578$ mentre que les dones 18.879$. La renda per capita de la població era de 16.656$. Entorn de l'11,3% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Williston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Williston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Suburgatory

'Suburgatory' és una sèrie de televisió, estrenada als Estats Units el 28 de setembre del 2011 a la cadena ABC.

## Sinopsi

La sèrie explica la vida d'un pare divorciat que decideix allunyar-se de Nova York i anar a viure als afores, per poder donar a la seva filla de 15 anys una vida millor.

## Personatges

* Jane Levy com Tessa Altman
* Jeremy Sisto com George Altman
* Carly Chaikin com Dalia Royce
* Rex Lee com Mr. Wolfe
* Allie Grant com Lisa Shay
* Alan Tudyk com Noah Werner
* Cheryl Hines com Dallas Royce
* Ana Gasteyer com Sheila Shay
* Maestro Harrell com Malik

## Referències

* ↑ http://tvbythenumbers.zap2it.com/2011/06/27/abc-announces-fall-series-premiere-dates-late-starts-for-once-upon-a-time-man-up/96596/ Arxivat 2016-05-27 a Wayback Machine.
# La noia del gerro de flors o El nu rosa

La noia del gerro de flors o El nu rosa (La Jeune Fille et le vase de fleurs ou Le Nu rose) és un oli sobre tela de 60 × 73 cm realitzat per Henri Matisse vers l'any 1920 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Matisse, que s'estigué regularment a Niça a partir de l'any 1918, hi descobrí la intensa lluminositat del sud:
| « | "Quan vaig comprendre que cada matí tornaria a veure aquesta llum, no podia creure'm la meua felicitat..." | » |
Però així com les seues primeres estades vora la Mediterrània li havien inspirat paisatges plens de color, al principi del seu període de Niça pintà nombrosos interiors amb matisos d'aquarel·la, on la immensitat del cel i del mar s'entreveuen per la finestra.

## Descripció

La cambra que Matisse ocupa diverses temporades a l'Hôtel de la Méditerranée esdevé el tema d'una sèrie de pintures en què invariablement reapareixen l'alta porta del balcó amb els seus gran cortinatges, el vistós paper de la paret, el tocador i el mirall ovalat. A propòsit d'aquesta sèrie, Gaston Diehl explica:
| « | "L'escena li importa poc, tot es redueix a un tema únic del qual fa infinites variacions: la cambra i les models que hi posen, més o menys vestides. El que compta per damunt de tot, és la procedència de la llum, la finestra i l'ambient que aquesta crea, el seu poder d'irradiació sobre les coses i els éssers." | » |
Ací, una llum càlida de color entre rosa i taronja inunda la cambra i envolta el cos de la model, reduït als seus trets essencials. Dreta davant de la finestra, al centre de la composició, la noia insinua un moviment cap al gerro de flors situat de forma ben visible sobre el tocador. No sembla que estigui posant: de la mà penja una tovallola que llisca fins a terra, porta un turbant, els seus trets facials no són visibles i els seus pits (simplificats) només són suggerits per dues esferes.
Les parets de la cambra són decorades amb paper pintat, el qual es fa ressò del gerro de flors que hi ha damunt de la taula que, al seu torn, es reflecteix en l'espill ovalat de coll de cigne situat a l'esquerra de la composició. El quadre es divideix en una àrea de colors clars (groc, blanc i rosa) i una altra de colors més vius (el verd del coixí i el vermell del terra i del llit).
Hom no pot veure el paisatge a través de la finestra, però unes fulles de palmera indiquen que la ubicació és meridional.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 148-149.
* ↑ Citat per Georges Salles a Henri Matisse, cat. exp., Niça, Union méditerranéenne pour l'art moderne/Musées de Nice, 1950, pàg. 14.
* ↑ Gaston Diehl, Henri Matisse, París, Éditions Pierre Tisné, 1954, pàg. 75.
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2016-05-02 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
* Petit journal des artistes français (francès)
# XING

XING (Creada l'any 2003 s'havia anomenat openBC/Open Business Club fins al 17 de novembre de 2006). Xarxa social orientada als professionals. Creada des d'Hamburg, Alemanya, ha tingut un important creixement a Europa.
La plataforma ofereix perfils personals, grups, fòrums de discussió, coordinació d'esdeveniments, i altres característiques comuns de les xarxes socials. Ser membre és gratuït però moltes de les funcions bàsiques, com la recerca de persones amb qualificacions específiques i l'accés a les adreces de persones amb les qui no hi ha establerta una connexió mútua només es pot accedir pels membres premium (quota mensual de 5 €). La plataforma utilitza el protocol https i té una rígida política de privacitat no spam.
Els idiomes disponibles inclouen l'anglès, alemany, castellà, portuguès, italià, francès, neerlandès, xinès, finès, suec, coreà, japonès, rus, polonès, turc i hongarès. XING té un programació especial per a cada ciutat o regió del món amb un nivell important de membres. A través d'aquest programa s'organitzen actes locals per promoure l'ús de les xarxes socials com a eina de negocis i afavorir el contacte presencial directe entre professional com a mecanisme d'intercanvi d'idees i cooperació empresarial.
L'any 2007 va comprar les xarxes socials espanyoles orientades a negocis i professionals eConozco i Neurona.

## Referències

* ↑ Xing buys Spanish business social network 27 març 2007, e-Consultancy.com

## Enllaços externs

* Pàgina princial de XING
* Bloc de la companyia
* Company information and press releases Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine. (font de nombre de membres, llengües, etc.)
# Nombre de Strouhal

El nombre de Strouhal (St) és un nombre adimensional que, en mecànica de fluids, relaciona l'oscil·lació d'un cabal hidràulic amb la seva velocitat mitjana. Analíticament s'expressa com a:
    $St={\frac {\omega L}{U}}\,$
on U és la velocitat del flux. L és una longitud característica i ω és la freqüència angular del flux.
Sorgeix de processos en què un flux es veu interromput per un objecte sòlid, de forma que, com que el fluid no és totalment capaç de rodejar-lo, la capa límit se separa d'aquest amb una estela de forma freqüencial.
És fonamental considerar-lo de cara a la construcció d'edificis i estructures, ja que de no fer-ho, podria passar com en el cas del pont de Tacoma Narrows, en què l'estructura va entrar en ressonància mecànica amb el vent, el cabal del riu, etc., i el pont va col·lapsar.

## Referències

* ↑ Green, Sheldon. Fluid Vortices (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012-12-06, p. 539. ISBN 978-94-011-0249-0.
* ↑ Tropea, Cameron; Yarin, Alexander L.; Foss, John F. Springer Handbook of Experimental Fluid Mechanics (en anglès). Springer Science & Business Media, 2007-10-09, p. 1131. ISBN 978-3-540-25141-5.
* ↑ Sobey, Ian J. «Oscillatory flows at intermediate Strouhal number in asymmetric channels» (en anglès). Journal of Fluid Mechanics, 125, 01-12-1982, pàg. 359–373. DOI: 10.1017/S0022112082003371. ISSN: 1469-7645.
# Solo (equip ciclista)

L'equip Solo va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta que va competir entre 1961 a 1966. Va ser l'últim equip on va córrer Rik Van Steenbergen i el primer on va debutar Eddy Merckx.

## Principals resultats

* París-Tours: Jos Wouters (1961)
* París-Brussel·les: Jos Wouters (1965), Edward Sels (1965)
* Volta a Limburg: Jos Wouters (1963)
* París-Luxemburg: Rik Van Looy (1964)
* Kuurne-Brussel·les-Kuurne: Arthur Decabooter (1964)
* E3 Harelbeke: Rik Van Looy (1964, 1965, 1966)
* París-Roubaix: Rik Van Looy (1965)
* Gant-Wevelgem: Noël De Pauw (1965)
* Circuit de les Ardenes flamenques: Bernard Van De Kerckhove (1965)
* Giro de Sardenya: Rik Van Looy (1965)
* Tour de Flandes: Edward Sels (1966)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 4 participacions (1963, 1964, 1965, 1966])
** 13 victòries d'etapa:
*** 2 el 1963: Roger De Breucker (2)
*** 6 el 1964: Edward Sels (4), Bernard Van De Kerckhove, Willy Derboven
*** 5 el 1965: Rik Van Looy (2), Bernard Van De Kerckhove, Edgard Sorgeloos, Edward Sels
*** 2 el 1966: Edward Sels (2)
** 0 classificacions secundàries:
* Volta a Espanya
** 2 participacions (1964, 1965)
** 12 victòries d'etapa:
*** 4 el 1964: Edward Sels, Rik Van Looy, Armand Desmet, Henri De Wolf
*** 8 el 1965: Rik Van Looy (8)
** 0 classificació finals:
** 1 classificacions secundàries:
*** Classificació per punts: Rik Van Looy (1965)

## Composició de l'equip

1966 :

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Sis dies de Saint-Étienne

Els Sis dies de Saint-Étienne era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es disputava a Saint-Étienne (França). La seva primera edició data del 1928 i es va disputar fins al 1953, amb algun parèntesi.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1928 | Lucien Choury Louis Fabre | Oscar Daemers Kamiel De Clercq | Alfred Beyl Jean Cugnot |
| 1929 | Georges Peyrode André Mouton | Lucien Choury Louis Fabre | Onésime Boucheron Raymond Hournon |
| 1930 | Piet van Kempen Francis Fauré | André Mouton Jean Schorn | Paul Wuyard Roger Peix |
| 1931 | Omer Debruycker Albert Billiet | Henri Aerts Louis Muller | Armand Haesendonck August Mortelmans |
| 1932-35 | No disputats |
| 1936 | Piet van Kempen Jean van Buggenhout | Onésime Boucheron André Mouton | Octave Dayen Georges Wambst |
| 1937 | Piet van Kempen Jean van Buggenhout | Alfred Crossley Jimmy Walthour | Onésime Boucheron André Mouton |
| 1938 | Cor Wals Marcel Guimbretière | André Mouton Jan Pijnenburg | Octave Dayen Michel Pecqueux |
| 1939-48 | No disputats |
| 1949 | Émile Carrara Raymond Goussot | Bernard Bouvard Roger Godeau | Raymond Louviot Victor Pernac |
| 1950 | Guy Lapébie Achiel Bruneel | Ernest Thyssen Maurice Depauw | Arthur Sérès Roger-Jean Le Nizerhy |
| 1951 | Robert Naeye Ernest Thyssen | Émile Carrara Guy Lapébie | Armin von Büren Walter Bücher |
| 1952 | Émile Carrara Georges Senfftleben | Bernard Bouvard Roger Godeau | Marcel Logerot Roger Piel |
| 1953 | Ferdinando Terruzzi Lucien Gillen | Otto Ziege Théo Intra | Robert Chapatte Henri Surbatis |

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Iberia (Missouri)

Iberia és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 6 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Iberia tenia 605 habitants, 268 habitatges, i 161 famílies. La densitat de població era de 259,5 habitants per km².
Dels 268 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 35,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.337 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.500 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 12.918 $. Entorn del 13,6% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Iberia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Iberia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Xilíkovo

Xilíkovo (en rus: Шилыково) és un poble (possiólok) de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.816 habitants.
# Netum

Netum (llatí: Netum o Neetum grec antic: Νέητον) va ser una ciutat important de Sicília a les fonts del riu Asinarus (modern Falconara) a uns 30 km al sud-oest de Siracusa.
No se'n troba menció fins que els romans van ocupar l'illa. Al tractat entre Roma i Siracusa de l'any 263 aC que es va establir amb el tirà Hieró II, la ciutat va ser una de les que va quedar en mans d'aquest rei. Sota domini romà va ser una ciutat federada, diu Ciceró, una condició especial que no se sap què la va motivar. Plini el Vell l'esmenta com a ciutat llatina (civitas latinae conditionis) condició que només tenien tres ciutats en tota l'illa.
Va existir durant tot l'Imperi i a l'edat mitjana. Sota els normands va ser la capital de la província del sud, coneguda per Vall de Noto, però alguns terratrèmols van portar a l'emigració de la població a un lloc més proper a la mar on es va fundar la ciutat moderna de Noto l'any 1703. El lloc antic és conegut com a Noto Vecchio, situat dalt d'un turó, que conserva algunes restes romanes, un amfiteatre i un edifici conegut com el gimnàs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Netum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 maig 2023].
# Solo

«Solo» té aquests significats:
* Solo (música), composició musical tocada per un sol instrument o cantada per una sola veu.
* Solo o Surakarta, ciutat a l'illa de Java
* Palo Solo, població de l'Uruguai
* Solo, sobrenom de Gary McKinnon
* Anakin Solo, personatge de La Guerra de les Galàxies
* Han Solo, personatge de La Guerra de les Galàxies
Viccionari
# Wailau

Wailau és una vall aïllada a la costa nord de l'illa de Moolokaiʻi, Hawaii. Es pot arribar amb vaixell (només a l'estiu), helicòpter o per Wailau Trail des de la riba sud-est de l'illa, que està fortament cobert i pràcticament intransitables en alguns llocs.
La vall era una antiga ahupuaʻa, ben poblada fins al segle xix, i contenia moltes plantacions de taro. Actualment, la vall gairebé no està poblada, encara que ocasionalment els habitants de Molokaiʻi acampen per la platja, a la desembocadura de la vall, a l'estiu.

## Geografia

La vall de Wailau es va formar per l'erosió del riu Wailau, després del col·lapse massiu del volcà Molokai oriental, que va permetre que els fluxos d'aquesta part de l'illa flueixin cap al nord. Nombrosos pics importants dominen l'àrea, com Olokui, el segon pic més alt de Molokaiʻi i el Kukuinui Ridge. Altres, com la cova Malahini, són molt difícils d'accedir.
A la llengua hawaiana wai lau literalment significa «moltes aigües».

## Referències

* ↑ Wailau Valley Secrets, 2013
* ↑ Lloyd, J. Soehren. «A Catalog of Moloka'i Place Names» ( PDF) (en anglès). useapencil.org, 2003. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 gener 2019].
* ↑ «Kalaupapa Settlement Boundary Study. Along North Shore to Halawa Valley, Molokai» (en anglès). National Park Service, 2001.
* ↑ Topozone
* ↑ Kawena Pukui, Mary; Hoyt Elbert, Samuel; Mookini, Esther T. «Wailau». A: Place Names of Hawai'i (en anglès). Ulukau, the Hawaiian Electronic Library, University of Hawaii Press, 2004.
# La reina jove

La reina jove és un drama romàntic en quatre actes original d'Àngel Guimerà, estrenat al Teatre Principal de Barcelona la vetlla del 15 d'abril de 1911 i protagonitzat per Margarida Xirgu. La direcció de l'obra va anar a càrrec d'Enric Giménez, encarregat també del disseny de vestuari - alguns figurins del qual es poden consultar a la col·lecció del Museu de les Arts Escèniques de Barcelona. Els decorats foren a càrrec dels escenògrafs Maurici Vilomara, Salvador Alarma i Miquel Moragas.
La traducció al castellà la va fer Rafael Marquina, publicada un any després (1912). Altres traduccions són les d'Oriol Martí (francès), Rossellini (italià), Francesc Ros (anglès) i Slaby (txec).

## Repartiment de l'estrena

* Reina Alèxia: Margarida Xirgu.
* Duquessa de Fondaina: Maria Morera.
* Marquesa d'Ibis: Carolina Soto.
* Baronessa de Bergamota: Carme Vendrell.
* Marquesa de Tirnova: Carme Roldan.
* Comtessa de Rosamaia: Rosa Prunell.
* Duquessa de Trianar: Emília Matas.
* Roland: Alexandre Nolla.
* Gran Duc Esteve: Enric Guitart.
* Gran Duc Vladimir: Carles Delhom.
* Senyor d'Armanyach: Enric Giménez.
* Jan Talaia: Vicent Daroqui.
* Marquès de Tirnova: Joaquim Vinyas.
* Filibert: Domènec Aymerich.
* Comte de Mura: Ferran Capdevila.
* Marquès d'Orís: Jaume Capdevila.
* Cavaller d'Aymerich: Modest Santolària.
* Duc de Brunsberdech: Joaquim Fernández.
* Vescomte de Grill: Francesc Ferrándiz.
* Comte de la Torrexica: Josep Vives.
* Guillem: Miquel Ortín.
* Frits: Miquel Sirvent.
* Toast: Jaume Martí.
* Tornamira: Hermenegild Goula.
* Aldret: Baldiri Gibert.
* Malfuró: Jaume Donato.
* Alcalde de la ciutat: Josep Mas.
* Notari major del Regne: Josep Mas.
* Dona del poble: Maria Guitart.
* Altra dona del poble: Matilde Pujol.
* Dama de la noblesa: Empar Ferràndiz.
* Home del poble: Salvador Cervera.

## Referències

* ↑ «La Reina Jove, Ángel Guimerá» (en castellà). Alquilarural. [Consulta: 24 abril 2022].
* 1 2 3 «15 d'abril: S'estrenava 'La reina jove', d'Àngel Guimerà». Catalunya M'agrada. [Consulta: 24 abril 2022].
* 1 2 «La reina jove». MAE. Institut del Teatre, 05-07-2016. [Consulta: 24 abril 2022].
# Xavier Macià i Costa

Xavier Macià i Costa (Tremp, 16 de gener de 1961) és un escriptor català. Va estudiar Filologia Catalana i és professor a la Universitat de Lleida. Ha fet de curador de l'edició de l'Obra poètica completa de Joan Vinyoli (2000). Com a escriptor, ha publicat diferents reculls de poesia i ha fet incursions en el camp teatral.

## Obra

* La poesia de Gabriel Ferrater (1986), amb Núria Perpinyà, Premi Josep Vallverdú (estudi)
* Narradors de ponent (1939-1987) (1987), amb Emili Bayo (antologia de contes)
* Amb el temps a favor (2003), poesia
* Del cel i de la terra (2003), poesia
* La carretera i el mur (2003), Premi Les Talúries (2002), teatre
* La nit del caragol (2008), poesia
* Matèria elemental (2009), Premi Maria Mercè Marçal, poesia
* Obre les mans (2015), Premi Ausiàs March de Poesia, poesia

## Referències

* 1 2 «Xavier Macià i Costa | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ associats, Partal, Maresma i «Matèria elemental, de Xavier Macià, una lectura intel·ligible de l'existència de l'home». VilaWeb.cat.
* ↑ «Xavier Macià guanya l'onzè premi de poesia Maria Mercè Marçal per l'obra 'Matèria Elemental'». El Punt Avui.
* ↑ «Lucia Pietrelli i Xavier Macià guanyen els Premis Ciutat de Gandia 2015». NacióDigital, 21-11-2015.
* ↑ «Lucia Pietrelli i Xavier Macià triomfen a la nit literària de Gandia». Ara.cat.

## Enllaços externs

* Ser o no ser: Xavier Macià, Televisió de Catalunya