OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Friedrich Otto Schott

Friedrich Otto Schott (17 de desembre de 1851, Witten - 27 d'agost de 1935, Jena) fou un químic i industrial alemany, especialista en el vidre i descobridor del vidre de borosilicat.
Schott era fill d'un fabricant de vidres de finestres, Simón Schott. Des del 1870 fins al 1873 estudià tecnologia química a la Universitat Tècnica d'Aquisgrà i a les universitats de Würzburg i Leipzig. Obtingué el doctorat en química de vidre a la Universitat Friedrich Schiller de Jena per la seva tesi "Contribució a la Teoria i Pràctica de Fabricació de Vidre".
El 1879, Schott desenvolupà un nou vidre que contenia liti i que posseïa noves propietats òptiques. Schott compartí aquest descobriment amb l'òptic Ernst Abbe, i començà una llarga relació professional entre ambdós. El 1884 s'associà amb Ernst Abbe i Carl Zeiss per a fundar la Glastechnische Laboratorium Schott & Genossen (Laboratori tècnic de vidre Schott & Associats) a Jena. Fou aquí, durant el període 1887-1893, que Schott desenvolupà el vidre de borosilicat, el qual es distingeix per la seva alta tolerància a la calor i una resistència considerable als xocs tèrmics (canvis bruscos de temperatura) i la resistència a la degradació quan s'exposen a productes químics.
El 1926 Otto Schott es retirà del treball actiu a Schott & Associats.

## Referències

* ↑ Schott, Otto. “Contributions to the Theory and Practice of Glass Fabrication” Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Fricativa velar sonora

La fricativa velar sonora és un so que es representa amb el signe [ɣ] en l'AFI (una gamma minúscula, com la de l'alfabet grec però lleugerament modificada amb traç simètric). No existeix a totes les llengües del món, però sí a moltes de les més parlades.
Entre les llengües que tenen aquest so (encara que no sigui com a fonema) hi ha el català, el castellà, el grec modern, i l'àrab.

## Característiques

* És una consonant oral sonora.
* El seu punt d'articulació és velar perquè la llengua tira cap enrere.
* Él seu mode d'articulació és fricatiu perquè hi ha turbulència en la columna d'aire.

## En català

En català no es considera fonema, sinó al·lòfon o variant del corresponent so oclusiu. A més, la pronúncia és més aproximant (hi ha menys fricció a la columna d'aire). Un exemple d'aquest so és a la paraula "agafar". Estrictament es representa amb un diacrític que indica una obertura més gran [ɣ̞].
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Fricativa velar sorda

La consonant fricativa velar sorda és un so que es representa amb el signe [x] en l'AFI.

## Característiques

* És una consonant sorda.
* El seu punt d'articulació és velar perquè la llengua es mou cap al darrere del paladar.
* Él seu mode d'articulació és fricatiu perquè hi ha turbulència en la columna d'aire, a causa del contacte dels òrgans de l'aparell fonador.
* És un so oral central, perquè l'aire només surt per la boca (no pas pel nas), i pel seu canal central.

## En català

El català normatiu no posseeix aquest so, que equival a la "J" castellana en paraules com "juez". El llatí tampoc no tenia aquest so.
No obstant això, en català es fa servir col·loquialment en nombrosos manlleus, siguin o no acceptats normativament.
Un exemple força naturalitzat en el català col·loquial procedent del caló és "halar".
Històricament, quan el castellà era una llengua coneguda només per una minoria lletraferida, els manlleus al català adaptaven aquest so castellà com [k]. E.g. "maco" procedent del castellà majo.
Un exemple mal adaptat de l'anglès seria el mot "hardware" (que sol pronunciar-se a la castellana [x] i no pas amb [h]).
Determinats registres de llengua col·loquials, per influència de dialectes del sud d'Espanya, aspiren tant determinats mots que usen també aquest [x].
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Garganta la Olla

Garganta la Olla és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolución demográfica de Garganta la Olla :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.207 | 1.068 | 1.044 | 1.040 | 1.169 | 1.157 | 1.151 | 1.153 | 1.152 | 1.112 |
# Garganta del Villar

Garganta del Villar és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Villafranca de la Sierra al nord, Navadijos al sud, Cepeda la Mora a l'est i San Martín de la Vega del Alberche a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1787 | 1849 | 1900 | 1950 | 1975 | 1991 | 2007 |
| 223 | 178 | 272 | 241 | 142 | 72 | 59 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | José Santana Gómez | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | José Santana Gómez | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | José Santana Gómez | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José Santana Gómez | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Gastón Ramírez

Gastón Ezequiel Ramírez Pereyra (nascut el 2 de desembre de 1990) és un futbolista professional uruguaià que juga al Southampton i l'equip nacional de futbol d'Uruguai com a migcampista ofensiu.
# Félix Zubizarreta Ezpeleta

Félix Zubizarreta Ezpeleta (Bilbao, 3 de maig de 1894 - Caracas, 1943) fou un jugador de futbol basc que destacà a la dècada del 1910.
Va ser jugador de l'Athletic Club de Bilbao entre 1913 i 1917. Va marcar set gols en tres edicions de la Copa del Rei, els anys 1914, 1915 i 1916.
La seva família emigrà a Veneçuela després de la guerra civil, i un net seu, Iker Zubizarreta jugà amb la selecció veneçolana als Jocs Olímpics de 1980.

## Referències

* ↑ «Official Athletic Club Website».
* ↑ «Iker Zubizarreta: el nieto de león que pudo ser cachorro» (en castellà). Gara, 06-08-2015 [Consulta: 11 juny 2017].
# GNU TeXmacs

El GNU TeXmacs és un editor de text lliure basat en LaTeX, forma part del Projecte GNU. És un projecte multiplataforma. Tot i ser un editor de text, està especialment dissenyat per l'edició de textos científics, tècnics i matemàtics. El programa produeix documents estructurats i la interfície d'usuari fa servir la tecnologia WYSIWYG de manera que l'usuari veu allò que s'edita (tot i fer servir LaTeX).

## Característiques

A més de les funcionalitats bàsiques que són habituals en un editor de text, com copiar, retallar i enganxar textos, imprimir... GNU TeXmacs es fa servir com a interfície per a altres programes de càlcul simbòlic com Maxima, Sage, Octave o Dr Geo. A més, incorpora, d'entre altres, les següents formalitats:
* Suport de textos internacionalitzats, usant la codificació UTF-8.
* Creació d'imatges tècniques i matemàtiques.
* Corrector ortogràfic multiidioma.
* Incorporació de plugins per a ampliar funcions les funcionalitats bàsiques del programa.
* Opcions de menú i tecles ràpides per a l'edició matemàtica.
* Creació de textos interactius.
* Realització de càlculs simbòlics.
* Creació de documents HTML a partir de documents del TeXmacs.
* Interacció amb altres programes de càlcul algebraic, entre els quals Axiom, Giac, Macaualy 2, Mathematica, Maxima, Mupad, PARI/GP.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de GNU TeXmacs (anglès)
# Gezira Dabarosa

Gezira Dabarosa era una illa del riu Nil al Sudan, prop de Wadi Halfa, a la frontera amb Egipte, on es van descobrir (1968) les tombes més antigues de la part alta del Nil d'un període de fa uns deu mil anys. Tombes similars apareixen a Djebel Sahaba i Toshka, a la mateixa zona.
La descoberta principal fou precedida per altres fruit de campanyes d'excavacions arqueològiquescondicionades per la construcció de la resclosa d'Assuan, que va negar una superfície amb abundants jaciments.
L'illa de Gezira Dabarosa era enfront de l'antiga ciutat de Wadi Halfa, a la vora del riu. Després de la crescuda del llac Nasser per causa de la resclosa, va ser reconstruïda a la vora del llac.

## Referències

* ↑ Hewes, Gordon Winant «Gezira Dabarosa : report of the University of Colorado Nubian Expedition, 1962-63 season.» (en anglès). Kush: journal of the Sudan Antiquities Service. 12, 1964, pàg. 174-187. OCLC: ocm57967555.
* ↑ Frank Klees i Rudolph Kuper. New Light on the Northeast African Past. Current Prehistoric Research. Contributions to a Symposium. Cologne 1990 (en anglès). Colònia: Frank Klees i Rudolph Kuper, 1992, p. 223. ISBN 3927688061.

## Bibliografia

* The Nubian Past: An Archaeology of the Sudan David N. Edwards. Routledge, 2004. ISBN 1134200862, ISBN 9781134200863
# Gezira (Sudan)

Gezira, Gezire o Gezireh, o al-Gezira o al-Gezirah, o Jazira, Jazire, Jazirah, al-Jazire, al-Jazira o al-Jazirah —àrab: ولاية الجزيرة, wilāya al-Jazīra— és una de les quinze wilayes o estats del Sudan, entre el Nil Blau i el Nil Blanc, a la regió del Nil Blau. El nom significa «illa» en àrab, perquè per la seva situació entre rius sembla una gran illa. Té una superfície de 23.373 km² i una població de 3.575.280 habitants segons el cens de l'abril del 2008. La capital és Wad Medani.
En aquesta regió va tenir el centre el regne Funj de Sennar. La regió natural entre els dos rius fou objecte de diversos plans agrícoles sota el condomini per desenvolupar la producció de cotó; aquesta política fou obra principal del segon governador general del Sudan angloegipci Sir Francis Reginald Wingate (1900-1916). El 1925 es va iniciar el programa per la Gezira que pretenia posar en rendiment extenses zones, però una plaga de llagosta i l'ensorrament del mercat del cotó van portar a una crisi financera. La província de Gezira va existir sota els britànics (Sudan Anglo-egipci), ja que consta el seu emblema policial, una au de potes llargues, del tipus cigonya, però fou agregada en data desconeguda anterior al 1948 a la província del Nil Blau. L'1 de juliol de 1974 es va restaurar la província segregada del Nil Blau. El 1980 la província forma part de la regió del Nil Blau la qual es va convertir en estat el 1991. El febrer del 1994 l'estat es va dividir en quatre estats, un d'ells l'estat de Gezira. El cotó ha perdut part de la seva producció en favor del blat.

## Governadors

* 1994 - 1997 Ibrahim Ubaydullah
* 1997 - 2002 Sharif Ahmad Umar Badr
* 2002 - 2009 Abdel Rahman Sirr Al Khatim
* 2009 - Al Zubeir Bashir Taha

## Referències

* Statoids
* Enciclopèdia Espasa
# Gai Licini Sacerdot (pretor)

* Per a altres significats, vegeu «Gai Licini Sacerdot».
Gai Licini Sacerdot (en llatí Caius Licinius Sacerdos) va ser un magistrat romà del segle i aC. Era net del cavaller del mateix nom, Gai Licini Sacerdot. Formava part de la gens Licínia.
Va ser pretor l'any 75 aC i a l'any següent va exercir el govern de Sicília en el que el va succeir l'any 74 aC, Verres. Després va ser legat de Quint Cecili Metel Crètic a Creta i va ser candidat al consolat en els comicis de l'any 64 aC, però no va sortir elegit. Ciceró diu que la seva administració a Sicília va ser bona i la comparava sovint amb la pèssima i corrupta administració de Verres.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 692.
# Gegants de Mont'e Prama

Els Gegants de Mont'e Prama, en sard Zigàntes de Mont'e Prama, són un conjunt d'escultures exemptes nuràgiques. Fragmentades en nombrosos trossos, foren trobades casualment durant uns treballs agrícoles al març del 1974 a la localitat de Mont’e Prama, a Crabas, en la Sardenya centreoccidental. Les estàtues són esculpides en gres i tenen una alçada que varia entre els dos i dos metres i mig.
Després de quatre campanyes d'excavació efectuades entre el 1975 i el 1979, els 5.178 fragments trobats –entre els quals 15 caps, 27 busts, 176 fragments de braços, 143 fragments de cames, 784 fragments d'escut– foren guardats als magatzems del Museu Arqueològic Nacional de Càller durant trenta anys, mentre que algunes de les parts més importants foren exposades al mateix museu. Juntament amb les estàtues i els models de nurag, es trobaren diversos betils, un tipus de pedres considerades com a demora d'una divinitat del tipus «oragiana», generalment associats a les tombes de gegants.
Amb la destinació de fons, l'any 2005, per part del Ministeri de Cultura italià i el govern de Sardenya, s'inicià la restauració de les estàtues. Es van recompondre trenta-vuit escultures: cinc arquers, quatre guerrers, setze púgils i tretze models de nurags. L'any 2011, els gegants restaurats foren repartits entre els museus de Càller i Crabas, on els presenten al gran públic. Aquest mateix any, es van reprendre les excavacions arqueològiques. A més d'estàtues a pocs metres sota el terra, es van descobrir una gran construcció i un tercer gegant. És considerat com la descoberta arqueològica a la conca mediterrània més important dels darreres cinquanta anys.
Depenent de les teories, la datació dels Kolossoi –nom amb què els anomenava l'arqueòleg Giovanni Lilliu– oscil·la entre els segles IX-VIII aC, o fins i tot segle X aC, hipòtesi que els situaria entre les estàtues exemptes més antigues de la conca mediterrània, anteriors als curos de l'antiga Grècia.

## Referències

* 1 2 «Mont'e Prama» (en italià). Web oficial. Roma: CCA Centro di Conservazione Archeologica di Roma i Soprintendenza per i Beni Archeologici della Sardegna, . [Consulta: 28 febrer 2015]. «Si tratta di un insieme straordinario di frammenti statuari in pietra di epoca nuragica raffiguranti arcieri, guerrieri, pugilatori e modelli di nuraghe.[…] Per quanto riguarda la datazione, gli studiosi si confrontano su due ipotesi cronologiche: una prima che colloca le statue intorno al VII a.C., un'altra che si spinge fino alla fine del primo millennio a.C.»
* ↑ Meloni, Antonio «Giganti di Mont’e Prama verso Cabras e Cagliari» (en italià). La Nuova Sardegna, 23 novembre 2011 (2011-11-23) [Consulta: de febrer 2015]. «I giganti di Mont’e Prama, da ieri in mostra al centro di restauro di Li Punti, saranno divisi: alcune statue al museo civico di Cabras, altre all'Archeologico di Cagliari»
* ↑ «“A Mont'e Prama 60mila reperti”: Scoperta dell'Università di Cagliari» (en italià). Unione Sarda, 2 octubre 2014 (2014-10-02). «Gaetano Ranieri: "Mont'e Prama a mio parere è la più grande scoperta archeologica nel Mediterraneo occidentale negli ultimi cinquant'anni".»
# Gegants de Monistrol de Calders

Els gegants de Monistrol de Calders, al Moianès, són uns gegants estrenats el 4 de juliol del 2009, i batejats com a "Llúpol" i "Rabassola". Van ser construïts per en Toni Mujal, de Cardona. Al voltant dels dos gegants es va crear una llegenda.

## En Llúpol

En Llúpol pren com a model, i deu el seu característic rostre, a qui fou rector de Sant Feliu de Monistrol, mossèn Pere Fradera, que fou molt estimat al poble. Aquesta decisió va ser exclusivament dels membres de la colla, ja que en guarden un molt bon record. El gegant representa un monjo del segle xii que elaborava una cervesa, amb una recepta secreta que no va voler revelar mai, tot i les pressions i amenaces del senyor de Calders per aprofitar-se'n. Duu, per això, una gerra de cervesa en una mà. Duu també una destral en referència directa a un fet anecdòtic conegut al poble i protagonitzat per en Pere Fradera.
Les mides del Llúpol no són gens menyspreables, pesa 44 kilos i fa 3,6 metres d'alt. Els padrins del Llúpol són la Griselda i el Tallaferro, gegants de Castellterçol.

## Na Rabassola

El rostre de la Rabassola va ser elegit en referèndum per la gent de Monistrol. Hi havia quatre candidates de gran renom al poble. La candidata elegida va ser la Cisca (Francisca Puig), molt estimada per tots els vilatans, i mestressa del bar Cuell, que era a casa seva i és actualment tancat. Representa una trementinaire que es barallava tot sovint amb el monjo Llúpol.
Na Rabassola pesa 39 kilos i fa 3,5 metres d'alt. Els padrins de la Rabassola són la Coloma i l'Andreu, gegants de Castellcir.

## Referències

* ↑ «Bateig dels Gegants de Monistrol de Calders». Ajuntament de Monistrol de Calders, 01-07-2009. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2010. [Consulta: 15 febrer 2011].
* 1 2 3 4 5 «Monistrol de Calders estrena els nous gegants del municipi». Regió 7, 05-07-2009. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ El Clot. Revista de Monistrol de Calders. Número 112. Juliol 2009
* ↑ «Gegants francesos amb segell cardoní». Regio7, 11-08-2015. [Consulta: 14 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Bloc dels Gegants de Monistrol de Calders
* Galeria fotogràfica del bateig dels Gegants de Monistrol de Calders Arxivat 2009-07-09 a Wayback Machine. al lloc web de Regió 7.
* Bateig dels gegants de Monistrol de Calders; vídeo a Youtube
* Bateig dels gegants de Monistrol de Calders a la revista El Clot
# Gastrotheca litonedis

Gastrotheca litonedis és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit per William E. Duellman i David M. Hillis el 1987.
El nom específic prové del grec λιτός, litos «llis» i νηδυς, (nedus «estomac, ventre») que descriu una de les característiques d'aquesta espècie.
És una espècie nocturna i semi-arbòria habita boscos i zones pertorbades del bosc tropical humit de muntanya. La femella porta els ous a l'esquena. Després alliberen els joves capgrossos en petits rierols o estanys temporals.
Ha estat observat a tres localitats al vessant oriental de la Cordillera Occidental a la província d'Azuay a l'Equador, a una altitud de 2750 a 2854 m.
A la Llista Vermella de la UICN és catalogat en perill crític d'extinció. La contaminació de les aigües de superfície amb pesticides, fertilitzants i altres pol·luents químics és una amenaça important perquè aigua neta fa menester per criar els capgrossos.

## Referències

* ↑ Duellman, William E.; Hillis, David «Marsupial frogs (Anura: Hylidae: Gastrotheca) of the Ecuadorian Andes: Resolution of taxonomic problems and phylogenetic relationships» (pdf). Herpetologica, 43, 2, 1987, pàg. 141-173.
* ↑ Duellman i Hillis, 1987, p. 157-158.
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez et alii, Vicenç. «λιτός, νηδυς». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 370, 410. ISBN 978-84-7153-909-0.
* 1 2 3 SSC Amphibian Specialist Group «Azuay Marsupial Frog Gastrotheca litonedis » (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2022.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca litonedis Duellman and Hillis, 1987» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Gaurades

Gaurades, en llatí Gauradas, en grec antic Γαυράδας, fou un poeta grec autor d'un epigrama inclòs a l'Antologia grega, escrit en dialecte dòric. Res se sap de l'autor o el seu temps. Les dues primeres línies de les sis que té l'epigrama diuen "Ἀχὼ φίλα μοι συγκαταίνεδόν τι.--τί"; "Ἐρῶ κορίσκας: ἁ δέ μ᾽ οὐ φιλεῖ.--φιλεῖ", on es repeteix l'última paraula de la línia com si donés una resposta.

## Referències

* ↑ Gauradas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 232
* Albiani, Maria Grazia (Bologna). " Gauradas." Brill's New Pauly. Antiquity volumes editat per:: Hubert Cancik i Helmuth Schneider. Brill Online, 2012. Referència. 6 de maig del 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-s-new-pauly/gauradas-e419610>
# Germán Rojas Gallego

Germán Rojas Gallego (Cartaya, 10 d'abril de 1979) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Es va formar al planter del Sevilla FC. Va arribar a debutar amb el primer equip a la temporada 99/00, tot jugant quatre partits d'una campanya en la qual els sevillistes van ser els últims de primera divisió.
No té continuïtat al Sevilla i el 2001 s'incorpora al filial de l'Atlètic de Madrid, on roman dos anys sense aplegar a jugar amb l'equip A dels matalassers. El 2003 fitxa pel CD Badajoz, i dos anys després juga a Segona Divisió a les files del Córdoba CF. Només hi apareix tres partits i el seu equip baixa a Segona B. Hi milita una temporada a la categoria de bronze amb els cordovesos, i posteriorment recala a l'Alacant CF.
El migcampista aconsegueix el 1998 l'ascens a Segona Divisió del seu club, i retornaria a esta divisió tot jugant 25 partits i marcant dos gols, tot i que a les postres, l'Alacant perdria la categoria. L'estiu del 2009 fitxa pel Benidorm CD.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Germán Pinelli

Germán Pinelli (nascut Gregorio José Germán Piniella Vázquez de Mella, l'Havana, 15 de desembre de 1907 - 19 de novembre de 1996) va ser un actor i periodista cubà.

## Biografia

Fill d'un comerciant de l'Havana d'origen asturià, va estudiar declamació al Sapetter de París i al Conservatori Reial de Madrid, específicament en l'art de la declamació. Tenia aptituds per cantar i de petit va actuar al Teatre Nacional. Va cantar per primer cop a la ràdio el 28 d'octubre de 1922, amb només 14 anys. quan era alumne del Colegio de Belén. El 1925 va abandonar els estudis de dret per seguir la companyia de teatre de la seva germana Soledad. Va aprendre anglès, francès, guitarra i piano de manera autodidacta i amb Tina Farelli i Arturo Bovy, però una malaltia respiratòria li va impedir triomfar com a cantant.
Des de la dècada del 1930 va treballar a la ràdio. El 1933 fou redactor de notes per al noticiari nacional, i el 1935 ja era redactor i cap de quatre noticiaris de la CMCB. El 1937 debutà com a locutor al programa La Corte Suprema del Arte, en la que hi participava la vedette Rosita Fornés i amb el que va organitzar espectacles arreu del país. Això li va valer el 1938 ser un dels locutors més cotitzats de Cuba. El 1942 també va col·laborà al diari Avance i des del 1944 amb Eduardo Chibás, fins que aquest es va suïcidar el 1951.
El desembre de 1950 va debutar com a locutor de CMQ Televisión, on va consolidar la seva fama com animador dels programes El show del mediodía (1951) i, junt amb José Antonio Cepero Brito, Aquí todos hacen de todo (1951-1960). Va ser narrador de Los Muñequitos (1952), Abecedario Zenith y Norge (1953) i Cine del ayer (1954). Després de 1959, va protagonitzar múltiples espais habituals de la televisió i el món de l'espectacle. Entre les seves actuacions es troba el personatge d'Eufrates del Valle de Sant Nicolás del Peladero, programa costumista que va mantenir alts índexs de popularitat durant més de 20 anys (entre les dècades de 1960 i 1980) amb el que va compartir la pantalla amb moltes de les grans figures de la ràdio, la televisió, el teatre i el cinema cubans. També va rebre un dels Premis Ondas 1967. Va morir el 19 de novembre de 1996 i fou enterrat al cementiri de Colón, a l'Havana.

## Filmografia

* Los sobrevivientes, de Tomás Gutiérrez Alea (1978)
* Retrato de Teresa de Pastor Vega (1979)

## Referències

* ↑ Germán Pinelli: gloria de la cultura cubana e iberoamericana Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine., per Jesús Dueñas Becerra
* ↑ German Pinelli al bloc "La familia Piniella en el mundo"
* ↑ Germán Pinelli: el locutor y animador más notable de todos los tiempos Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. a radiocubana.cu
* ↑ Fallo de los premios Ondas de Radio y TV, ABC, 26 d'octubre de 1967

## Enllaços externs

* Unos Minutos En La Vida De - German Pinelli a Youtube
* Germán Pinelli a ecured