OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Najdat

Els Najdat (àrab: النجدات, an-Najdāt) foren una branca kharigita fundada per Najda ibn Àmir al-Hanafí que es va desenvolupar al segle vii a les regions de la Yamama i Bahrayn, i un altre grup al Sistan.

## Història

Najda es va revoltar a la Yamama a la mort d'al-Hussayn el 680, i el 683 es va aliar a Abd-Al·lah ibn az-Zubayr i el va ajudar a fer aixecar el setge de la Meca pels sirians. El 684 va anar a Bàssora i sota la direcció de Nafi ibn al-Àzraq va participar en el khuruj contra el governador Múslim ibn Uways, enviat per Ibn az-Zubayr, que es disposava a atacar la ciutat. Els azraquites es van retirar a Ahwaz, però Najda se'n va separar i va tornar a la Yamama. Allí el cap temporal dels kharigites, Abu-Talut Salim ibn Matar, s'havia apoderat de Jawn al-Khadarim, la part de la Yamama en poder dels omeies, i dominava la regió. El 785, després d'alguns èxits particulars, els kharigites van reconèixer a Najda com a cap i aquest va aconseguir nombroses petites victòries. El 686 va anar a Bahrayn i amb suport dels azdites es va instal·lar a Qatif. Els zubayrites el van atacar sense èxit, Najda va conquerir Oman, però foren expulsats per una revolta local i Oman va passar a mans dels dos fills d'Abbad ibn Abd-Al·lah.
El 687 un grup dirigit per Atiyya ibn al-Àswad es va separar i es va dirigir al Sistan, on va fundar la pròpia branca (els Atawiyya). El mateix any, Najda va atacar el Iemen i se'n va apoderar d'una part incloent Sanaa i el seu lloctinent Abu-Fudayk va conquerir l'Hadramaut. Va bloquejar els subministraments a la Meca i Medina i va aïllar Taizz, però no va voler atacar les viles santes. Llavors dominava quasi tota Aràbia.
Abu-Fudayk el va assassinar el 691/692 i va ocupar el seu lloc. El 692 va rebutjar un atac califal des de Bàssora. Però el 693 una segona expedició el va derrotar a Muixakhar i Abu-Fudayk va morir al combat, i l'estat dels Najdat es va enfonsar, encara que les ensenyances de Najda ibn Àmir van mantenir-se fins al segle xi.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, VII, 861 i 862
# Sulaiman d'Armènia

Sulayman fou ostikan d'Armènia des de vers el 755.
El Vaspurakan s'havia separat del govern patrici d'Armènia i havia quedat sota domini dels Artsruní i l'ostikan va dirigir cap allí una expedició devastadora. Sahak i Hamazasp Artsruní li van fer front però foren derrotats i Hamazasp fou greument ferit i després mort. Sahak va morir combatent. Però un tercer germà, Gagik Artsruní es va apoderar de Sulayman i el va matar.
Sulayman encara és esmentat com a impulsor de la candidatura de Sió de Bavonq al patriarcat el 766. Li succeí Sàlih ibn Subai al-Kindí.

## Referències

* Canard, M.; Cahen, Cl.; Deny, J.. «Armīniya.» Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 23 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/arminiya-COM_0064>
* Al-Baladhuri, Ahmad ibn Jabir. The Origins of the Islamic State, Part I. Nova York: Universitat de Colúmbia, 1916.
* Al-Tabari, Abu Ja'far Muhammad ibn Jarir. The History of al-Ṭabarī, Volume XXXIV: Incipient Decline.. Albany, NY: State University of New York Press, 1989. ISBN 0-88706-874-X.
* Ter-Ghevondyan, Aram. The Arab emirates in Bagratid Armenia. Lisboa: Fundació Calouste Gulbenkian, 1976.
* Al-Ya'qubi, Ahmad ibn Abu Ya'qub. Historiae, Vol. 2. Leiden: E. J. Brill, 1883.
# Last of a Dyin' Breed

Last of a Dyin' Breed és el dotzè àlbum d'estudi de la banda estatunidenca Lynyrd Skynyrd i fou publicat l'any 2012.
Aquest el primer treball de Lynyrd Skynyrd amb Johnny Colt en el baix, i com a guitarrista convidat John 5.

## Personal

* Johnny Van Zant – cantant
* Gary Rossington – guitarra
* Rickey Medlocke – guitarra
* Michael Cartellone – bateria
* Johnny Colt – baix
* Mark Matejka – guitarra
* Peter Keys – teclats
* John "John 5" Lowery – guitarra addicional

## Referències

* ↑ «Last Of A Dyin' Breed Review» (en anglès). Ultimate-Guitar.com, 22-08-2012. [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ Erlewine, Stephen Thomas. «Lynyrd Skynyrd > Last of a Dyin' Breed» (en anglès). AllMusic. [Consulta: 17 febrer 2014].
# Encephalartos horridus

Encephalartos horridus és una espècie de gimnosperma de la divisió Cycadophyta, família Zamiaceae, originària de l'est de la regió de la Ciutat del Cap (Sud-àfrica).

## Distribució i hàbitat

Encephalartos horridus és endèmic de Sud-àfrica, i la seva distribució va des de Port Elizabeth i Uitenhage a l'àrea de l'est de la Ciutat del Cap. És una àrea on normalment no hi gela gairebé mai i té una pluviositat escassa. Prefereix entorns molt calorosos. Aquesta espècie apareix en diversos hàbitats del Karoo en sòls profunds i fèrtils i a zones rocoses. Fa uns anys va ser recol·lectat intensament, i és per això que actualment és una espècie poc abundant, considerada vulnerable i amenaçada.

## Descripció

El més curiós d'aquesta palmera són les seves fulles o palmes petites, de color blau intens i de fins a 1 m de llargària, que creixen des de terra agrupant-se densament i entortolligant-se. Les fulles joves són d'un color més blau platejat, mentre que es van tornant verdes a mesura que envelleixen. Els folíols són molt rígids, sovint amb una espina a la punta d'un o diversos lòbuls. Aquestes atractives fulles creixen al voltant del con, portador dels òrgans sexuals que, en el cas d'Encephalartos, estan separats en individus masculins o portadors de cons masculins, productors d'òrgans sexuals masculins, i individus femenins.
Els insectes són molt importants per a la seva supervivència, ja que són els responsables de la pol·linització. La dispersió de les llavors la fan diversos animals, que mengen la part carnosa externa i descarten les llavors que són tòxiques.

## Referències

* ↑ «Encephalartos horridus» a EOL. Data consulta: 10 de desembre de 2013.
* ↑ Hill, Ken. «Encephalartos horridus». [Consulta: 28 març 2008].
* ↑ «Encephalartos horridus - (Jacq.) Lehmann». [Consulta: 28 març 2008].
# Vashakidze (cràter)

Vashakidze és un cràter d'impacte localitzat a la cara oculta de la Lluna, just més enllà del terminador nord-est. Aquesta zona de la superfície és visible des de la Terra en combinacions adequades de libració i de llum solar. La vora sud-est d'aquest cràter frega el límit exterior de l'enorme plana emmurallada del cràter Harkhebi. Es troba al sud-est del cràter Boss i al nord-est de la plana murada desgastada de Riemann.
* Localització de Vashakidze (centre de la meitat esquerra de la imatge)
* Rodalies de Vashakidze (Imatge de la missió LRO)
Aquest cràter té una vora ben definida que gairebé no ha patit desgast a causa de l'erosió per altres impactes. És aproximadament circular, amb protuberàncies cap al sud i l'est, donant-li una aparença lleugerament esbiaixada. La paret interior mostra un cert descens en les vores, particularment al nord i al sud-est, però amb poc desenvolupament de terrasses. El sòl interior apareix relativament anivellat, amb algunes irregularitats en la meitat oriental.
* Sistema de marques radials de Giordano Bruno a l'entorn de Vashakidze
* Vista obliqua des de l'Apollo 16, mostrant Boss dalt a l'esquerra i Vashakidze baix a la dreta

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Vashti

Vashti (hebreu: וַשְׁתִּי, Vaští; modern tiberià: Wāšetí; grec koine: Αστιν Astin) va ser la reina de Pèrsia i la primera esposa del rei persa Assuer en el Llibre d'Ester, un llibre inclòs al Tanakh (Bíblia hebrea) i llegit en la festa jueva de Purim. Va ser desterrada per la seva negativa a aparèixer al banquet del rei per mostrar la seva bellesa com el rei desitjava.

## En el Llibre d'Esther

En el Llibre d'Esther, Vashti és l'esposa del rei Ahasuerus. Mentre el rei fa un magnífic banquet per als seus prínceps, nobles i servents, ella fa un banquet per a les dones. El setè dia del banquet, quan el cor del rei era "alegre amb el vi", el rei ordena als seus set camarlencs que convidessin Vashti a presentar-se davant d'ell i els seus convidats, i que només porti la corona reial per mostrar la seva bellesa. Vashti es negà a venir, i el rei s'enfadà. Preguntà als seus assessors com hauria de ser castigada per la seva desobediència. El seu conseller Memucan li diu que Vashti no sols ha ofés el rei, sinó també tots els marits de Pèrsia, les dones de les quals poden ser animades per les accions de Vashti a desobeir-los. Memucan encoratja Ahasuerus a destituir Vashti i trobar una altra reina. Ahasuerus pren el consell de Memucan i envia cartes a totes les províncies recordant que els homes han de dominar en les seves llars. Ahasuerus posteriorment tria Esther com la seva reina per reemplaçar Vashti.

## Identificació històrica

Al segle xix i principis del segle xx, els comentaristes de la Bíblia van intentar identificar Vashti amb les reines perses esmentades pels historiadors grecs. Després del descobriment de l'equivalència dels noms d'Ahasuerus i Xerxes, van identificar Aurasu amb Xerxes I i Vashti amb una esposa anomenada Amestris esmentada per Heròdot. Tanmateix, les fonts tradicionals identifiquen Aurasu amb Artaxerxes II de Pèrsia. Jacob Hoschander, que sosté la identificació tradicional, va suggerir que Vashti podria ser idèntica a una esposa d'Artaxerxes esmentada per Plutarc, anomenada Stateira.

## Referències

* ↑ «Vashti». Brooklyn Museum. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Marcus, Yosef. «Megillah With In-Depth Commentary - Side by Side Version». Kehot Publication Society. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Hoschander, Jacob. The Book of Esther in the Light of History. Oxford University Press, 1923.
# Enrico Barbin

Enrico Barbin (Treviglio, 4 de març de 1990) és un ciclista italià professional des del 2013 i actualment a l'equip Bardiani CSF.

## Palmarès

* 2011
** 1r a l'Astico-Brenta
** Vencedor d'una etapa a la Toscana-Terra de ciclisme
* 2012
** 1r al Gran Premi della Liberazione
** 1r al Trofeu Ciutat de San Vendemiano
** 1r al Trofeu Alcide De Gasperi
** 1r a la Piccola Sanremo
** Vencedor d'una etapa al Girobio
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 119è de la classificació general
* 2015. Abandona (17a etapa)
* 2017. 124è de la classificació general
* 2018. 94è de la classificació general
* 2019. Abandona (14a etapa)

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Els avatars de la Fanny

Els avatars de la Fanny (original: Fanny by Gaslight) és una pel·lícula britànica dirigida per Anthony Asquith, estrenada el 1944. Ha estat doblada al català.
Aquesta pel·lícula permet trobar dos dels futurs intèrprets d'El presoner de Zenda (1952), Stewart Granger i James Mason, llavors al començament de carrera.

## Argument

Londres, 1880. Després de deu anys passats en una pensió, Fanny Hopwood torna al domicili familiar. Qui prenia pel seu pare, William Hopwood, és mort accidentalment per Lord Manderstoke en un altercat. A la mort de la seva mare, la jove entra al servei d'un home polític influent, Clive Seymore, que li revela ser el seu verdader pare (la seva família estava oposada a un matrimoni fora del seu rang social i s'havia casat llavors amb Alicia). Poc després, Fanny troba el secretari particular del seu pare, Harry Somerford, i Alicia Seymore s'assabenta de la veritat....

## Repartiment

* Phyllis Calvert: Fanny Hopwood
* Stewart Granger: Harry Somerford
* James Mason: Lord Manderstoke
* Wilfrid Lawson: Joe "Chunks" Box
* Jean Kent: Lucy Beckett
* Margaret Scott: Alicia Seymore
* Nora Swinburne: Sra. Hopwood
* Cathleen Nesbitt: Kate Somerford
* Helen Haye: Sra. Somerford
* John Laurie: William Hopwood
* Stuart Lindsell: Clive Seymore
* Amy Veness: Sra. Heaviside
* Ann Wilton: Carver
* Guy Le Feuvre: El Doctor Lowenthal
* Ann Stephens: Fanny, de nena
* Gloria Sydney: Lucy, de nena

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els avatars de la Fanny. esadir.cat.
* ↑ «Fanny by Gaslight». The New York Times.
# Eric Caldow

Eric Caldow (Cumnock, 14 de maig de 1934 - Escòcia, 4 de març de 2019) va ser un futbolista escocès de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia amb la que participà en la Copa del Món de futbol de 1954, i jugà amb la selecció de la lliga escocesa. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Rangers i Stirling Albion com a principals clubs.

## Referències

* ↑ Perfil a scottishfa
* ↑ «Scotland FL Players by Appearances». Londonhearts.com. London Hearts Supporters' Club [Consulta: 27 novembre 2011].
* ↑ Perfil a neilbrown.newcastlefans.com
* ↑ Profile at Rangers.co.uk
# Txeriómuixka

«Txeriómuixka» té aquests significats:
* Txeriómuixka (Khakàssia), localitat de la República de Khakàssia, a Rússia
* Txeriómuixka (Krasnoiarsk), localitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
# Einosuke Itō

Einosuke Itō (japonès: 伊藤 永之介, Itō Einosuke; Akita, 21 de novembre de 1903 - 26 de juliol de 1959) era un escriptor japonès. Després d'acabar els seus estudis, va treballar a un banc i començar a escriure articles per a revistes. El 1924, es va mudar a Tòquio i va començar a publicar per a la revista socialista Bungei Sensen (文芸戦線) fundada fundada per Yobun Kaneko. Per la seva publicació Mienai Kōzan (見えない鉱山) del 1928 dins aquesta publicació, va començar a destacar com a escriptor de literatura proletària.

## Obres

A continuació hi ha una relació de les obres d'Einosuke ordenades cronològicament:
* 1930 Bōdō (暴動)
* 1930 Kyōkō (恐慌)
* 1937 Fukurō (梟)
* 1938 Uguisu (鶯)
* 1938 Karasu (鴉)
* 1939 Ushi (牛)
* 1939 Kuma (熊)
* 1939 Uma (馬)
* 1939 Sakka no techō (作家の手帖)
* 1939 Tsubame (燕)
* 1939 Gan (雁)
* 1939 Ishikawa Rikinosuke nōson kōsei no jufu (石川理紀之助 農村更生の慈父)
* 1940 Asaichi (朝市)
* 1941 Tokai to inaka (都会と田舎)
* 1941 Furusato no haru (故郷の春)
* 1942 Hirata Atsutane (平田篤胤)
* 1942 Isha no iru son (医者のゐる村)
* 1942 Kamo to funa (鴨と鮒)
* 1942 Roji no hitobito (路地の人々)
* 1943 Haru no wakare (春の別れ)
* 1944 Akita (秋田)
* 1946 Utsukushii tabi (美しい旅)
* 1947 Futatsu no seishun (二つの青春)
* 1947 Furusato no uta (故郷の歌)
* 1947 Umi no oni (海の鬼)
* 1948 Yama no kami (山の神)
* 1948 Nōmin no kōfuku (農民の幸福)
* 1952 Keisatsu nikki (警察日記)
* 1953 Bungaku nyūmon (文学入門)
* 1954 Natuskashii sanka (なつかしい山河)
* 1955 Keimusho shigan (刑務所志願)
* 1955 Shinkeisatsu nikki (新警察日記)
* 1955 Tanima no kyōdai 谷間の兄弟
* 1956 Yamazakura (山桜)
* 1957 Chūzaisho nikki (駐在所日記)
* 1957 Nambei kōro (南米航路)
* 1959 Shizen to jinsei ni tsuite no shijū hanashi (自然と人生についての四十話)
* 1959 Kieru mizuumi (消える湖)
* 1959 Santarō (三太郎)
* 1960 Shochō nikki (署長日記)

## Cine

* 1951 Keisatsu nikki (警察日記)

## Notes

* ↑ http://www.aozora.gr.jp/index_pages/person1454.html

## Enllaços externs

* www.aozora.gr.jp Aozora Bunko
* IMDB
# Els judicis de Nuremberg

Els judicis de Nuremberg (títol original en anglès: Judgment at Nuremberg) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Stanley Kramer i estrenada l'any 1961. El guió, escrit per Abby Mann i basat en els judicis de Nuremberg, va guanyar l'Oscar al millor guió adaptat; l'actor Maximilian Schell va guanyar l'Oscar al millor actor i el BAFTA al millor actor estranger. Està doblada al català.

## Repartiment

* Spencer Tracy: El jutge Dan Haywood
* Burt Lancaster: Ernst Janning
* Richard Widmark: Coronel Ted Lawson
* Marlene Dietrich: Senyora Berthold
* Maximilian Schell: L'advocat Hans Rolfe
* Judy Garland: Irene Hoffman
* Montgomery Clift: Rudolph Petersen
* Ed Binns: Senador Burkette
* Werner Klemperer: Emil Hahn
* Torben Meyer: Werner Lampe
* Martin Brandt: Friedrich Hofstetter
* William Shatner: Capità Byers
* Kenneth MacKenna: El jutge Kenneth Norris
* Alan Baxter: General Merrin
* Ray Teal: El jutge Curtiss Ives

## Premis i nominacions

Els judicis de Nuremberg va tenir força reconeixement pel que fa a premis i nominacions l'any de la seva estrena, i va ser una de les favorites als Oscars amb 11 nominacions. Algun d'aquests guardons són els següents:

### Oscar

| Categoria | Nominat | Resultat |
| Millor pel·lícula | | Candidata |
| Millor director | Stanley Kramer | Candidat |
| Millor actor | Spencer Tracy | Candidat |
| Millor actor | Maximilian Schell | Guanyador |
| Millor actor secundari | Montgomery Clift | Candidat |
| Millor actriu secundària | Judy Garland | Candidata |
| Millor guió adaptat | Abby Mann | Guanyadora |
| Millor muntatge | Frederic Knudtson | Candidat |
| Millor fotografia - Blanc i negre | Ernest Laszlo | Candidat |
| Millor direcció artística - Blanc i negre | Rudolph Sternad George Milo | Candidats |
| Millor vestuari - Blanc i negre | Jean Louis | Candidat |

### Globus d'Or

| Categoria | Nominat | Resultat |
| Millor pel·lícula dramàtica | | Candidata |
| Millor director | Stanley Kramer | Candidat |
| Millor actor dramàtic | Maximilian Schell | Guanyador |
| Millor actor secundari | Montgomery Clift | Candidat |
| Millor actriu secundària | Judy Garland | Candidata |
| Millor pel·lícula que promociona l'entesa internacional | Stanley Kramer | Candidat |

### BAFTA

| Categoria | Nominat | Resultat |
| Millor pel·lícula | | Candidata |
| Millor actor estranger | Montgomery Clift | Candidat |
| Millor actor estranger | Maximilian Schell | Candidat |

## Galeria

* Burt Lancaster
* Judy Garland
* Marlene Dietrich
* Maximilian Schell
* Montgomery Clift
* Richard Widmark (a l'esquerra)
* Spencer Tracy

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
# Emil Hilb

Emil Hilb (Stuttgart, 26 d'abril de 1882 - Würzburg, 6 d'agost de 1929) va ser un matemàtic jueu alemany.

## Vida i Obra

Hilb va anar a escola a la seva vila natal fins al 1894, any en què va morir el seu pare. La seva mare es va traslladar a Augsburg on va acabar els estudis secundaris el 1899. Va fer els seus estudis universitaris de matemàtiques a la universitat de Múnic, excepte dos cursos que va fer a la universitat de Berlín. El 1903 va obtenir el doctorat a Múnic, amb una tesi sobre les funcions de Lamé dirigida per Ferdinand von Lindemann. Durant un semestre de 1904, va estar a la universitat de Göttingen ampliant estudis amb David Hilbert i Felix Klein,els quals van tenir una influència decisiva en les seves recerques posteriors.
Després d'uns anys fent de professor a secundària, va obtenir l'habilitació docent a la universitat d'Erlangen el 1908, però només hi va estar un curs, ja que el 1909 va ser nomenat professor de la universitat de Würzburg, en la qual va romandre fins a la seva mort el 1929 d'un ictus quan només tenia 47 anys.
Anys més tard, el 1942, durant la época Nazi, la seva dona, Marianne, i una de les seves filles, Irene, va ser deportades i no van tornar mai més. L'altra filla, Anneliese, havia aconseguit emigrar a Anglaterra el 1939.
Els camps de recerca de Hilb van ser la teoria de les equacions integrals, els teoremes d'oscil·lació, les equacions lineals amb un nombre infinit d'incògnites i la teoria de les equacions en diferències.

## Referències

* ↑ Haupt, 1933, p. 185-186.
* ↑ Vollrath, 1995, p. 325.
* ↑ Vollrath, 1996, p. part 7.

## Bibliografia

* Haupt, Otto «Emil Hilb» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 42, 1933, pàg. 183-198. ISSN: 0012-0456.
* Vollrath, Hans Joachim. «Emil Hilb (1882-1929)». A: Peter Baumgart (ed.). Lebensbilder bedeutender Würzburger professoren (en alemany). Degener & Company, 1995, p. 320-338. ISBN 978-3-768-69137-6.

## Enllaços externs

* Vollrath, Hans-Joachim. «Emil Hilb». Universität Würzburg, 1996. [Consulta: 28 juliol 2020]. (alemany)
# Ernest Castellar i Serra

Ernest Castellar i Serra (Barcelona, 4 de setembre de 1855 - 1 de juliol de 1917) fou un jurista i polític català.

## Biografia

Era casat amb la filla de l'alcalde Domènec Martí i Gofau. Llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona en 1874, el 1884 fou membre de la Junta Directiva del Círculo del Partit Conservador.
Fou primer tinent d'alcalde de l'ajuntament de Barcelona pel districte Universitat en 1895 i diputat provincial pel districte Afores-Granollers en 1884 i pel de Palau-Sant Beltran en 1890. En 1893 fou nomenat vocal del Foment del Treball Nacional i esdevingué membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País.
En 1896 fou nomenat tresorer del Col·legi d'Advocats de Barcelona i fou nomenat Senador per la província de Tarragona de 1899 a 1905. En 1911 fou nomenat magistrat suplent de l'Audiència de Barcelona. De 1909 a la seva mort va donar assessorament de manera desinteressada a l'ajuntament de Tiana, on passava l'estiu, raó per la qual li dedicaren un carrer.41° 28′ 41″ N, 2° 16′ 05″ E﻿ / ﻿41.4779475°N,2.2679803°E﻿ / 41.4779475; 2.2679803

## Obres

* La codificación civil con un resumen de las legislaciones forales (1879).

## Referències

* ↑ «Ernest Castellar i Serra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.140. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ EN EL CENTENARI DEL CASINO DE TIANA juliol de 2010