OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roscil·la d'Anjou

Roscil·la d'Anjou, nascuda vers el 906, morta vers el 948, filla de Folc I el Roig comte d'Anjou i de Roscil·la de Loches, senyora (dama) de Villandry.

## Matrimoni i descendència

El 925, es va casar amb Alan II Barbitorte. D'aquesta unió, tindran una filla: Gerberga de Nantes. Gerberga es casarà amb Juhel Berenguer, comte de Rennes i tindran un fill: Conan comte de Rennes (mort el 29 de juny 992 a la batalla de Conquereuil).
Tenia tres germans:
* Ingelger d'Anjou, mort en combat contra els Normands.
* Guiu d'Anjou, bisbe de Soissons, mort el 973.
* Folc II d'Anjou, Comte d'Anjou i comte de Nantes de 958 a 960.
# Roscoe

«Roscoe» té aquests significats:
* Geografia:
** Roscoe (Dakota del Sud)
** Roscoe (Illinois)
** Roscoe (Minnesota)
** Roscoe (Missouri)
** Roscoe (Nova York)
* Biografies: Roscoe Arbuckle (Smith Center, Kansas, 1887 – Hollywood, Califòrnia, 1933), actor i director cinematogràfic estatunidenc.
# Adept

Adept és una aplicació lliure per a l'administració de paquets de programari en distribucions GNU/Linux que utilitzin el sistema de gestió de paquets de Debian (deb). Tècnicament, és un front-end per APT.
El programa utilitza les llibreries gràfiques Qt, per la qual cosa és ideal per l'entorn d'escriptori KDE, substituint a Kynaptic en algunes distribucions, com en Kubuntu.
L'última versió estable fou la 2.1.3 per a KDE 3. La versió 3 d'Adept es desenvolupava per a KDE 4 però, pel llançament de Kubuntu 9.04, va ser substituït per KPackageKit. Finalment, el 17 de desembre del 2008, es va suspendre el desenvolupament actiu d'Adept llevat de les correccions d'errors (bugs). Encara pot ser instal·lat des dels dipòsits de Debian Testing, Debian unstable i Ubuntu 9.04, 9.10, 10.04 i 10.10.

## Components

Consta de diversos components:
* Actualitzador Adept (adept_updater): l'assistent d'actualitzacions pel sistema.
* Adept Batch (adept_batch): script per automatitzar tasques mitjançant Adept.
* Administrador Adept (adept_manager): l'administrador de paquets (similar a Synaptic).
* Instal·lador de Adept (adept_installer): l'administrador d'aplicacions (Afegir i eliminar programes).
* Notificador Adept (adept_notifier): el notificador d'actualitzacions disponibles.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada» (en anglès). Arxivat de l'original el 15 de novembre 2012. [Consulta: 5 desembre 2015].

## Vegeu també

* APT
* aptitude
* dpkg
* Kynaptic
* Synaptic

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Adept Arxivat 2008-06-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Efecte Ferranti

L'efecte Ferranti designa l'aparició d'una sobretensió al llarg d'una llarga línia d'alta tensió elèctrica alimentada en una punta i sense càrrega a l'altra punta. El nom ve del seu descobridor, Sebastian Ziani de Ferranti.

## Expressió matemàtica i ordre de magnitud

Sense tenir en compte les pèrdues, aquest sobretensió és donada per :
    ${\frac {Us}{Ue}}={\frac {1}{cos({\sqrt {LC}}\omega )}}$
Per longituds curtes de línia (alguns centenars de km a 50 Hz), es pot aproximar per :
    ${\frac {Us}{Ue}}={\frac {1}{1-{\frac {LC\omega ^{2}}{2}}}}$
Sent L la inductància total de la línia, C la seva capacitància total, Us i Ue les tensions en l'extremitat oberta i a l'entrada de la línia i $\omega$ la pulsació de la tensió d'entrada, és a dir 2 vegades la freqüència f.
Aquest factor és de l'ordre d'1,05 per a 300 km de línia i d'1,16 per a 500 km de línia.
Aquest fenomen pot semblar paradoxal: les línies d'alta tensió elèctriques són habitualment conegudes per a la seva «caiguda de tensió» quan són recorregudes per un corrent elèctric - però quan no són recorregudes per cap corrent, el fenomen és invertit : l'extremitat oberta de la línia és a un potencial elèctric més elevat que la connectada a la xarxa.
Aquest fenomen és potencialment molt destructor per als equips de les xarxes. S'utilitzen reactàncies shunt per prevenir-ho.

## Cas de la línia quart d'ona

Reprenent l'expressió més amunt, es veu que Us/Ue pot prendre un valor infinit si $\omega ={\frac {\pi }{2{\sqrt {LC}}}}$ o inclús $f={\frac {1}{4{\sqrt {LC}}}}$
Sent L la inductància per quilòmetre de la línia, C la seva capacitància per quilòmetre de la línia, i l la seva longitud, es veu que Us/Ue és infinit si $l={\frac {1}{4f{\sqrt {L'C'}}}}$.
També es pot escriure que ${\frac {1}{f{\sqrt {L'C'}}}}$ correspon a la longitud d'onda de la propagació de l'ona elèctrica a la freqüència f. S'obté doncs que l'efecte Ferranti és infinit si la longitud de la línia és el quart de la longitud d'onda a la freqüència donada, d'on l'expressió de línia quart d'ona.
Una aplicació digital suposa que ${\frac {1}{\sqrt {L'C'}}}=c=300,000{\text{ km}}/{\text{s}}$ ens mostra que una línia la longitud de la qual fos de 1500 km tindria un efecte Ferranti infinit a 50 Hz. A la pràctica tal fenomen és fortament atenuat per les pèrdues. Per això, una línia de tal longitud necessita la utilització de reactàncies shunt per limitar les sobretensions a un nivell raonable, normalment Us/Ue <1.05
# Stanevansita

La stanevansita és un mineral de la classe dels minerals orgànics.

## Característiques

La stanevansita és un compost orgànic de fórmula química Mg(C₂H₃O₃)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022 i publicada en el mes de gener de 2024. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22721, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: r220011.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Western end, a la serralada de Pusch, dins el comtat de Pima (Arizona, Estats Units), sent aquest indret l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral. Es presenta en forma d'esprais de cristalls allargats de fins a 0,40 mm, associada a lazaraskeïta, crisocol·la, malaquita, wulfenita, mimetita, fosfohedifana, cerussita, hematites, calcita, microclina , flogopita i quars.

## Referències

* ↑ «Stanevansite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 6 gener 2023].
* 1 2 Yang, Hexiong; Gu, Xiangping; Lazar, Warren; Gibbs, Ronald B.; Downs, Robert T. «Stanevansite, Mg(C2H3O3)2·2H2O, a New Hydrous Glycolate Mineral, From The Santa Catalina Mountains, Tucson, Arizona, USA». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 19-12-2023. DOI: https://doi.org/10.3749/2300047 [Consulta: 19 gener 2024].
# O Cerco

O Cerco és una pel·lícula portuguesa del 1970 dirigida per António da Cunha Telles, que, com Belarmino (1964), de Fernando Lopes – compartint ambdós influències que van marcar el Novo Cinema portuguès (neorealisme i Nouvelle Vague) - s'identifica en la gosadia formal i en el retrat, més íntim en la seva veritat personal, més al gust de l'autor més que a la doctrina. Aquesta tendència s'accentuaria en el documental.

## Sinopsi

Marta, filla de l'alta burgesia lisboeta, deixa el seu marit. N'està farta. Sap que hi ha coses que ja no li interessen i intenta unanova vida. És hostessa de terra en una companyia d'aviació i model d'una agència de publicitat. Té problemes de diners i recorre a Vítor per millorar les coses. Però tot empitjora. Vítor, un contrabandista a qui la vida ja ho ha ensenyat tot i a que no té esperança, li agrada, la reconforta, però no li dona res del que realment necessita. Un dia, apareix mort. Culpa seva? Un descuit? I la Marta continua, sempre d'una certa manera, sola, a la recerca de qualsevol cosa, en un terreny que no és del tot propi.

## Repartiment

* Maria Cabral (Marta)
* Ruy de Carvalho (Dr. Alves)
* Miguel Franco (Vítor Lopes)
* Mário Jacques (Carlos)
* David Hudson (Bob)
* Óscar Cruz (Rui)
* Lia Gama (dona da boutique)
* Zita Duarte (amiga de Marta)
* Manuela Maria (Suzette)
* Armando Cortez (Eng. Machado)
* Edith Sara (manicura)
* Osvaldo Medeiros (dono do stand)
* Luís Capinha (António Hélder)
* Rui de Matos (encenador)
* José Guerra e Silva (Chefe Roberto)
* Mário Rocha (Martins)
* Ana Maria Lucas
* Pedro Efe
* Grupo Cénico da CNN

## Recepció

Quan António da Cunha Telles es posa al treball, esta arruïnat per les seves aventures com a productor. Té molt creditors i els seus companys de la cooperativa Centro Português de Cinema que produïda les obres del Novo Cinema el van col·locar "en quarantena".
Assetjat, Cunha Telles s'omple de força i fa un film. Amb mitjans reduïts però amb una imaginació desperta, descartar l'aventura com a ventura. O Cerco estarà present a la Setmana de la Crítica del 23è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1970 i tindrà el gran èxit de Novo Cinema. També fou exhibida a la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1970.
La improvisació, en aquest cas total,que és un dels principis de l'avantguarda francesa, serà el motor d'algunes pel·lícules que destaquen en el moviment. Aquesta característica, i en aquest cas en particular, no té cap relació amb documental.

## Referències

* ↑ António da Cunha Telles continuar a viver – texto da Cinemateca Portuguesa na retrospectiva organizada em 2014
* ↑ O homem que queria ser realizador – artigo de João Lameira, jornal Público, 8 d'agost 2014
* ↑ «9e Selecion de la Semaine de la Critique - 1970». archives.semainedelacritique.com. [Consulta: 20 juny 2017].
* ↑ Buen comienzo del Festival Internacional de Cine, La Vanguardia, 8 de juliol de 1970

## Enllaços externs

* O Cerco a Amor de Perdição (base de dades)
# Cabana d'en Geli

La Cabana d'en Geli és una casa de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una cabana característica amb pedra ben escairada a les cantonades, amb obra vista de paredat. És singular el contrast entre la façana ben orientada amb nombroses finestres i el tester, mal orientat resolt amb una única finestra. Té un cos central rectangular de tres plantes i un altre cos més petit només de planta baixa que es desenvolupa al llarg de gairebé tota la façana amb l'entrada principal a un lateral.

## Història

Al vinyet de Solsona es conreà la vinya fins a la dècada de 1880-1890 en què arribà la fil·loxera. Els vinyataires s'hi construïren cabanes que com en aquest cas, agafaren el nom del propietari.

## Referències

* 1 2 «Cabana d'en Geli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Agardita-(Nd)

L'agardita-(Nd) és un mineral de la classe dels fosfats. És un arsenat de fórmula NdCu₆(AsO₄)3(OH)₆·3H₂O que pertany al grup de la mixita. Originalment el mineral no estava completament caracteritzat i va ser publicat sense aprovació. Finalment va ser acceptat l'any 2010, quan es va caracteritzar un mineral de la mina Hilarion, Làurion, Grècia (que alhora és la seva localitat tipus, encara que fos descrit abans a Wittichen, Selva Negra, Alemanya).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'agardita-(Nd) pertany a «08.DL - Fosfats, etc. amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: foggita, cyrilovita, mil·lisita, wardita, agardita-(Y), agardita-(Ce), agardita-(La), goudeyita, mixita, petersita-(Y), zalesiïta, plumboagardita, calciopetersita, cheremnykhita, dugganita, kuksita, wallkilldellita-(Mn), wallkilldellita-(Fe) i angastonita.

## Referències

* ↑ «Agardite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ Agardite. Webmineral

## Vegeu també

* L'agardita-(La)
* L'agardita-(Ce)
* L'agardita-(Y)

## Bibliografia

* Walenta, K. and Theye, T. (2004) Agardit-(Ce) von der Grube Clara im mittleren Schwarzwald. Aufschluss 55, 17-23. [includes data on Nd-dominant material from Johann Mine, Black Forest]
* Pekov, I.V., Chukanov, N.V., Zadov, A.E., Voudouris, P., Magganas, A. and Katerinopoulos, A. (2010) Agardite-(Nd), IMA 2010-056. CNMNC Newsletter No. 7, February 2010, page 30; Mineralogical Magazine, 75, 27-31.
* Pekov, I.V., Chukanov, N.V., Zadov, A.E., Voudouris, P., Magganas, A., Katerinopoulos, A. (2011) Agardite-(Nd), NdCu6(AsO4)3(OH)6•3H2O from the Hilarion Mine, Lavrion, Greece: mineral description and chemical relations with other members of the agardite-zálesíite solid-solution system. Journal of Geosciences, 56, 249-255.
# Aeroport de Đồng Hới

L'Aeroport de Đồng Hới (Cảng hàng không Đồng Hới, Sân bay Đồng Hới) és un aeroport de Đồng Hới, a la República socialista del Vietnam, situat a 6 km al nord-est de Đồng Hới, Quảng Bình. La terminal en construcció fou inaugurada per l'emir el 18 de maig de 2008

## Aerolínies

* Vietnam Airlines (Hanoi, Ciutat Ho Chi Minh)

## Referències

* ↑ «Dong Hoi airport put into use». Vietnam News, 19-05-2008.
# Aeroport de la Llavanera

L'Aeroport de la Llavanera, o Aeroport de Perpinyà-Ribesaltes (codi IATA: PGF, codi OACI: LFMP) (en francès: Aéroport de Perpignan-Rivesaltes) és un aeroport localitzat a 5 km al nord de Perpinyà i a prop de les localitats de Paretstortes i Ribesaltes, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). El seu nom inicial, Aeroport de la Llavanera, és el més ajustat geogràficament, mentre que el nom actual, de caràcter administratiu, és l'oficial. Està situat a l'extrem nord del terme comunal de Perpinyà, al sud-oest del de Ribesaltes i a l'est del de Paretstortes.
Aquest aeroport de dimensions reduïdes, amb capacitat per a gestionar fins a 700.000 passatgers anuals, està obert al tràfic aeri nacional i internacional comercial. Es troba en una situació difícil a causa de la seua situació geogràfica i política, ja que competeix per una banda amb l'Aeroport de Girona-Costa Brava, el qual va drenant gran part dels passatgers de la Catalunya Nord i dels voltants. Per altra banda, també hi ha l'Aeroport de Montpeller, el qual també agafa una part d'aquests passatgers.
Tràfic de passatgers :
| 2000 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2018 |
| 528.289 | 428.811 | 448.963 | 422.798 | 458.023 | 425.073 | 363.662 | 462.658 |

## Aerolínies i destinacions

| Companyia | Destinacions |
| Aer Lingus | Dublín |
| Air France | París-Orly |
| Hop Air France | París-Orly, Lille, Strasbourg, Paris-CDG |
| bmibaby | Manchester |
| Flybe | Southampton, París-Orly |
| Ryanair | Charleroi, Londres-Stansted, Marrakesh |

## Referències

* ↑ «L'aeroport en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 6 setembre 2016].
* ↑ Aéroport de Perpignan-Rivesaltes Arxivat 2011-03-15 a Wayback Machine.. aeroport.fr

## Enllaços externs

* Informació de l'aeroport a Union des Aéroports Français Arxivat 2007-01-09 a Wayback Machine.
* Informació de l'aeroport a la CCI de Perpinyà Arxivat 2009-08-05 a Wayback Machine.
* Informació de l'aeroport del World Aero Data
# Agoi

L'agoi és una llengua que es parla al sud-est de Nigèria, a l'estat de Cross River. Concretament es parla als poblats d'Agoi-Ekpo, Ekom-Agoi, Agoi-Ibami i Itu-Agoi, a la LGA d'Obubra. Segons l'ethnologue l'agoi té un estatus de llengua vigorosa.
L'agoi té el dialecte iko. Altres noms alternatius que s'utilitzen per a anomenar la llengua agoi són ibami, ro bambani, wa bambani i wagoi. És una llengua que forma part de la sots-família de les llengües Agoi-Doko-Iyonigong, que pertanyen a les llengües de l'alt Cross, de la família lingüística de les llengües del riu Cross. Les altres llengües de la mateixa sots-família són el bakpinka i el doko-uyanga, totes parlades a Nigèria.
Segons el joshuaproject hi ha 19.000 parlants d'agoi.
El 90% dels parlants d'agoi són cristians. D'aquests, el 50% són seguidors d'esglésies protestants, el 30% ho són d'esglésies cristianes independents i el 20% són catòlics romans. El 10% restants segueixen religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 agoi a l'ethnologue
* 1 2 agoi al joshuaproject
# Agoixevka

Agoixevka - Агошевка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 106 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Aeonium spathulatum

Aeonium spathulatum és una espècie fanerògama subtropical amb fulles suculentes del gènere Aeonium de la família de les crassulàcies. És un endemisme de El Hierro, La Palma, La Gomera, Tenerife i Gran Canària a les Illes Canàries. Creix als riscos a zones forestals i roques subalpines, molt comú localment, de 800 a 2.000 m.
Aeonium és un nom genèric del llatí aeonium, aplicat per Dioscòrides a una planta crassa, probablement derivat del grec aionion, que significa "sempre viva". spathulatum és un epítet llatí que significa "espatulat", és a dir, amb forma de cullera, fent al·lusió a la forma de les fulles. Aeonium spathulatum va ser descrita per (Hornem.) Praeger i publicada a Proceedings of the Royal Irish Academy xxxviii. Sect. B, 482 (1929).
Pertany al grup d'espècies arbustives petites, amb tiges ramificades, dens, erecte amb branques fines i llenyoses, llises i sense pèls blancs. Arriba a mesurar fins a 90 cm d'alçada. Les seves fulles són curtes, espatulades i de mida petita, de 3 cm de longitud, molt enganxoses i amb glàndules linears, i les seves vores tenen cilis com un rosari. Les fulles noves formen un capoll globular atapeït durant el període sec. Les flors són de color groc daurat i de 8- a 10-partides.
Es diferencien dues varietats: var. spathulatum i var. cruentum (Webb et Berth.) Praeger. Aquesta última només habita a les illes d'El Hierro i La Palma.

## Referències

* ↑ «Aeonium spathulatum» a The Plant List. Data consulta: 09 de gener de 2014.
* ↑ Distribució a Desert Tropicals Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine.
* 1 2 Bramwell, David; Bramwell, Zoë. «Flora». A: Flores Silvestres de la Islas Canarias (en castellà). 4a ed.. Madrid: Editorial Rueda SL, 2001, p. 173. ISBN 8472071286.
* ↑ «Aeonium spathulatum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 maig 2013].
* 1 2 Dades a Flora de Canarias
# Aeonium valverdense

Aeonium valverdense (Praeger) Praeger, és una espècie fanerògama de planta tropical amb fulles suculentes que pertany gènere Aeonium en la família de les crassulàcies.

## Distribució geogràfica

Aeonium valverdense és un endemisme d'El Hierro a les Illes Canàries.

## Descripció

Pertany al grup d'espècies arbustives que posseeixen tiges ramificades. Es diferencia d'espècies similars per les seves flors amb 7-9 pètals blanquinosos, freqüentment tenyits de rosa o vermellosos..Les fulles són obovades, gruixudes, puberulentes i amb el marge ciliat.

## Taxonomia

Aeonium valverdense va ser descrita per (Praeger) Praeger i publicat a Proceedings of the Royal Irish Academy 38: 484. 1929.

### Etimologia

aeonium: nom genèric del llatí aeonium, aplicat per Dioscòrides Pedaci a una planta crassa, probablement derivat del grec aionion, que significa "sempre viva".
valverdense: epítet geogràfic que fa referència a Valverde, capital de l'illa d'El Hierro.

### Sinonímia

* Sempervivum valverdense Praeger

## Referències

* 1 2 Dades de Flora de Canàries
* ↑ «Aeonium valverdense». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 maig 2013].
* ↑ «Aeonium valverdense». Reial Jardí Botànic: Proyecto Anthos. [Consulta: 26 novembre 2009].
# Aeonium undulatum

Aeonium undulatum és una espècie fanerògama tropical amb fulles suculentes de la família de les crassulàcies. Aeonium undulatum és un endemisme de Gran Canària a les Illes Canàries, essent-hi freqüent localment, des del 400 fins als 600 m. Es troba a Moya, Tenteniguada, Santa Brígida, etc., i és sovint característica del paisatge quan està en flor.

## Morfologia

Pertany al grup d'espècies arbustives amb tiges no ramificades. Les noves tiges sorgeixen subterràniament del rizoma de la tija mare. Arriba a mesurar els 90 cm d'alçada i la seva roseta mesura 30 cm de diàmetre, tenint unes fulles molt grans, verdes fosques de tall vermell, brillants, sovint ondulades per les vores i oblong-espatulades. Les flors, en una inflorescència piramidal, molt gran, frondosa i cònica, són de color groc, generalment 10-partides. Les escames són quadrades i blanquinoses.

## Taxonomia

Aeonium undulatum va ser descrita per Webb i Berthel. i publicada a Histoire Naturelle des Îles Canaries 3(2:1): 197 (1841). Aeonium éws un nom genèric del llatí aeonium, aplicat per Dioscòrides Pedaci a una planta crassa, probablement derivat del grec "aionion", que significa "sempre viva". undulatum és un epítet que prové del llatí "undula", que significa "ona", fent referència a les fulles ondulades.

## Referències

* ↑ «Aeonium undulatum» a The Plant List. Data consulta: 26 de febrer de 2014
* 1 2 Bramwell, David; Bramwell, Zoë. «Flora». A: Flores Silvestres de la Islas Canarias (en castellà). 4a ed.. Madrid: Editorial Rueda SL, 2001, p. 167. ISBN 8472071286.
* ↑ Dades a Flora de Canarias
* ↑ «Aeonium undulatum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 maig 2013].
# Agema

Agema (en grec antic ἄγημα) era el nom d'un cos escollit de tropes al Regne de Macedònia que formaven la guàrdia reial.
Estava format per soldats a cavall i soldats d'infanteria, però principalment dels primers. El constituïen entre cent cinquanta i tres-cents membres al començament, encara que més tard en va arribar a tenir mil i fins i tot dos mil homes. En parlen Flavi Arrià, Diodor de Sicília, Titus Livi i Polibi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Agema». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 6-XI-2020].