OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otto Back

Otto Back (1834 - 1917) fou un polític alemany. Fills d'un pastor de la Renània Prussiana, després de la Guerra Franco-Prussiana el 1870 entrà dins l'administració d'Alsàcia-Lorena. El 1872 fou nomenat director de la policia d'Estrasburg, i quan el 1873 fou revocada l'elecció de l'alcalde Ernst Lauth i dissolt el consistori municipal, fou nomenat alcalde d'Estrasburg, càrrec que ocupà fins al 1907, llevat un breu parèntesi entre 1880 i 1887, en què l'alcaldia fou ocupada per Georg Friedrich Stempel.

## Enllaços externs

* Extracte de biografia
# Ou d'ànec en salaó

L'ou d'ànec en salaó (xinès tradicional: 鹹鴨蛋 o 鹹蛋, xinès simplificat: 烧卖, pinyin: xían yā dàn) és un ou d'ànec tradicional de la cuina xinesa que es prepara en sal. En gran part dels supermercats asiàtics sol vendre's amb una capa de carbó vegetal que ho recobreix, encara que se sol veure embolicats en plàstic i envasats al buit.
Els ous salats es venen a les Filipines i es sotmeten a un procés de curació/elaboració similar, amb algunes variacions en els ingredients utilitzats. Es tenyeixen de color roig per distingir-los dels ous d'ànec fresc.

## Referències

* Leong, Sandra «Salted egg hunt» (en anglès). The Sunday Times, 23-03-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-02 [Consulta: 23 juny 2019].

## Vegeu també

* Balut
* Ou centenari
# Bitxac de Timor

El bitxac de Timor (Saxicola gutturalis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) Es troba en tres Illes Petites de la Sonda: Semau, Timor i Roti. Habita els boscos subtropicals o tropicals i la sabana. Es troba amenaçat per la pèrdua d'hàbitat, tot i que el seu estat de conservació encara es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia Consulta en: 11 desembre 2021
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 710. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-bellied Bushchat. Saxicola gutturalis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Bitxac gris

El bitxac gris (Saxicola ferreus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita zones obertes, clars dels boscos i conreus del nord del Pakistan i l'Índia, sud del Tibet, sud-est de la Xina, Myanmar, Laos i nord i centre del Vietnam. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia Consulta en: 11 desembre 2021
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 710. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey Bushchat. Saxicola ferreus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Ouardana

Ouardana (en àrab وردانة, Wardāna; en amazic ⵡⴰⵕⴹⴰⵏⴰ) és una comuna rural de la província de Driouch, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.120 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ouargui

Ouargui (en àrab واركي, Wārgī; en amazic ⵡⴰⵔⴳⵉ) és una comuna rural de la província d'El Kelâa des Sraghna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.384 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Papas Vicente Vidal

Papas Vicente Vidal és una empresa alimentària nascuda en 1931 a Benifaió (Ribera Alta). Fou creada per Vicente Vidal, nascut a Navarrés (Canal de Navarrés). El seu mercat és el de snacks de creïlla i el seu producte estrela, les papes. A les seues instal·lacions, de 8.000 metres quadrats, hi treballen més de 90 persones. L'empresa va ser venuda en 2011 a la companyia APEX, de Navarra.

## Referències

* ↑ Apex compra Papas Vicente Vidal para competir con Matutano notícia a Cinco Días el 10 de febrer de 2011 (castellà)

## Enllaços externs

* Papas Vidal (castellà)
# Overita

L'overita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany i dona nom al grup de l'overita. Rep el nom del col·leccionista de minerals Edwin J. Over (1903-1963), qui va treballar amb Arthur Montgomery a la localitat de Fairfield i va descobrir el primer material.

## Característiques

L'overita és un fosfat de fórmula química CaMgAl(PO₄)₂(OH)·4H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'overita pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, whiteïta-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(MnFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(CaFeFe), jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral fosfat secundari trobat en nòduls alterats de fosfat, en sediments i en pegmatites granítiques. Va ser descoberta al Clay Canyon, a la localitat de Fairfield, al Comtat de Utah, de l'estat d'Utah, als Estats Units. També ha estat descrita a la mina de plata Candelaria, a l'estat de Nevada, i a la mina Tanco, prop el llac Bernic, a Manitoba (Canadà).

## Referències

* ↑ «Overite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 març 2018].
# Paranibea semiluctuosa

Paranibea semiluctuosa és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan i l'Índia fins a la península de Malaca.

## Ús comercial

És venut fresc i en salaó als mercats locals.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Paranibea semiluctuosa». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Lal Mohan, R.S., 1984. Sciaenidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 4. FAO, Roma. pag. var.
* ↑ Lauzanne, L., 1970. La sélection des proies chez Alestes baremoze (Pisces: Characidae). Cah. ORSTOM, sér. Hydrobiol,, IV, 1:3-15.
* ↑ Assadi, H. i R. Dehghani P., 1997. Atlas of the Persian Gulf and the Sea of Oman fishes. Iranian Fisheries Research and Training Organization, l'Iran.
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Mohsin, A.K.M. i M.A. Ambak, 1996. Marine fishes and fisheries of Malaysia and neighbouring countries. University of Pertanian Malaysia Press, Serdang, Malàisia. 744 p.
* ↑ Rao, K.V.R., 1995. Pisces. p. 483-506. A: Fauna of Chilka Lake. Wetland Ecosystem Series 1. Zool. Surv. Índia. 673 p.
* ↑ Talwar, P.K. i R.K. Kacker, 1984. Commercial sea fishes of India. Zoological Survey of India, Calcuta. 997 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Chakraborty, S.K., 1986. Chromosome counts of Nibea semiluctuosa and Johnius belangerii (Pisces: Sciaenidae). Indian J. Fish. 33(1):115-118.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Parapsilorhynchus elongatus

Parapsilorhynchus elongatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1921. Notes on fishes in the Indian Museum. I. On a new genus of fish closely resembling Psilorhynchus, McClelland. Rec. Indian Mus. (Calcutta) v. 22 (pt 1). 13-17.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (editors), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Palau de Coudenberg

El Castell i després Palau de Coudenberg (o Paleis op de Koudenberg), situat al centre de la Cort de Brussel·les, fou durant prop de 700 anys la residència (i seu del poder) de comtes, ducs, arxiducs, reis, emperadors o governadors que, al segle xii fins al segle xviii, han exercit la seva sobirania sobre el Ducat del Brabant i sobre tot el territori o part dels Països Baixos. El palau fou completament destruït en un incendi accidental que va tenir lloc la nit del 3 al 4 de febrer el 1731.
Avui no en queda gran cosa, només les parts soterrànies. Després de diversos anys de recerques arqueològiques, els vestigis del palau han estat desenterrats i són accessibles per a visites turístiques. El castell forma part de la xarxa de residències reials europees.

## Referències

* ↑ Pierre Anagnostopoulos et Jean Houssiau, L'ancien palais du Coudenberg, Collection : Bruxelles, ville d'art et d'histoire n°42, Région de Bruxelles-Capitale, 2006, p. 3
* ↑ http://www.europeanroyalresidences.eu/fr/members/3-coudenberg-former-palace-of-brussels-belgium Arxivat 2016-11-29 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* http://www.coudenberg.com Arxivat 2007-08-17 a Wayback Machine.
# Bingerville

Bingerville és una localitat de Costa d'Ivori prop de la costa. Originalment un gran mercat, va créixer com la capital de la llavors colònia entre el 1909 i el 1934. Porta el nom de Louis-Gustave Binger, ex governador colonial francès. A la ciutat es poden apreciar molts edificis colonials amb grans jardins botànics. El 2005 tenia uns 83.105 habitant.
Bingerville forma part del Districte d'Abidjan.
Hi ha la seu de l'Institut de Recherches pour les Huiles et Oléagineux (IRHO), de l'Institut Français du Café et du Cacao (IFCC) i de l'Escola Militar tècnica preparatòria.

## Referències

* ↑ Soty, Fofana «Cote d'Ivoire: Bingerville/ Village Marchoux - Les lépreux crient à l'abandon». Allafrica, 23-09-2008 [Consulta: 28 juny 2014].
* ↑ «Bingerville». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Panfílovka

Panfílovka (en (ucraïnès): Панфіловка, en rus: Панфиловка, Panfílovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 135 habitants. Pertany al districte rural de Pervomàiske.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Bisbat de Ngozi

El bisbat de Ngozi (francès: Diocèse de Ngozi); llatí: Dioecesis Ngoziensis) és una seu de l'Església catòlica a Burundi, sufragània de l'arquebisbat de Gitega. Al 2019 tenia 1.214.329 batejats d'un total de 1.553.274 habitants. Actualment està regida pel bisbe Georges Bizimana.

## Territori

La diòcesi comprèn Les províncies de Ngozi i Kayanza a Burundi.
La seu episcopal és la ciutat de Ngozi, on es troba la catedral de Nostra Senyora de Fàtima.
El territori s'estén sobre 2.707 km² i està dividit en 22 parròquies

## Història

El vicariat apostòlic va ser erigit el 14 de juliol de 1949 mitjançant la butla Nimio patentes del papa Pius XII, prenent el territori del vicariat apostòlic d'Urundi (avui l'arxidiòcesi de Gitega.
L'11 de juny de 1959 cedí una porció del seu territori a benefici de l'erecció del vicariat apostòlic d'Usumbura (avui l'arxidiòcesi de Bujumbura.
El 10 de novembre del mateix any el vicariat apostòlic va ser elevat a diòcesi amb la butlla Cum parvulum del papa Joan XXIII.
El 5 de setembre de 1968 cedí una nova porció de territori a benefici de l'erecció de la diòcesi de Muyinga.

## Cronologia episcopal

* Joseph Martin, M.Afr. † (14 de juliol de 1949 - 6 de juny de 1961 nomenar bisbe de Bururi)
* André Makarakiza, M.Afr. † (21 d'agost de 1961 - 5 de setembre de 1968 nomenar arquebisbe de Gitega)
* Stanislas Kaburungu (5 de setembre de 1968 - 14 de desembre de 2002 renuncià)
* Gervais Banshimiyubusa (14 de desembre de 2002 - 24 de març de 2018 nomenar arquebisbe de Bujumbura)
* Georges Bizimana, des del 17 de desembre de 2019

## Estadístiques

A finals del 2019, la diòcesi tenia 1.214.329 batejats sobre una població de 1.553.274 persones, equivalent al 78,2% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1950 | 249.742 | 694.005 | 36,0 | 53 | 6 | 47 | 4.712 | | | 39 | 13 |
| 1969 | 452.022 | 603.538 | 74,9 | 71 | 34 | 37 | 6.366 | | 57 | 100 | 15 |
| 1980 | 567.312 | 812.600 | 69,8 | 52 | 36 | 16 | 10.909 | | 42 | 114 | 17 |
| 1988 | 675.566 | 858.368 | 78,7 | 31 | 25 | 6 | 21.792 | | 15 | 85 | 17 |
| 1998 | 700.000 | 920.000 | 76,1 | 49 | 38 | 11 | 14.285 | | 24 | 136 | 17 |
| 2001 | 790.000 | 1.039.078 | 76,0 | 41 | 31 | 10 | 19.268 | | 28 | 138 | 18 |
| 2003 | 937.373 | 1.109.094 | 84,5 | 58 | 43 | 15 | 16.161 | | 46 | 199 | 18 |
| 2013 | 992.897 | 1.287.273 | 77,1 | 67 | 57 | 10 | 14.819 | | 28 | 245 | 24 |
| 2016 | 1.098.047 | 1.369.548 | 80,2 | 82 | 71 | 11 | 13.390 | | 30 | 222 | 26 |
| 2019 | 1.214.329 | 1.553.274 | 78,2 | 104 | 90 | 14 | 11.676 | | 39 | 242 | 27 |

## Bibliografia

* (llatí) Butlla Nimio patentes, AAS 42 (1950), p. 138
* (llatí) Butlla Cum parvulum, AAS 52 (1960), p. 372

## Enllaços externs

* Anuari pontifici del 2017 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Ngozi (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org
# Venuleu Saturní

Venuleu Saturní (en llatí Venuleius Saturninus) va ser un jurista romà que va viure al segle ii.
Lampridi diu que va ser deixeble de Papinià i conseller d'Alexandre Sever. Es coneixen alguns rescriptes d'Alexandre Sever i de Caracal·la dirigits a Venuleu Saturní.
Té alguns extractes seus al Digest d'on s'han tret els títols dels llibres.
Va escriure:
* Decem Libri Actionum
* Sex Interdictorum Quatuor de Officio Proconsulis
* Tres Publicorum o De Publicis Judiciis
* Novemdecem Stipulationum
L'obra De Poenis Paganorum li és atribuïda erròniament per l'Índex Florentí.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/734?rgn=full+text;view=image;q1=SaturninusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 726. ]
# Weyersheim

Weyersheim (en alsacià Wirsche) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 5.720 habitants.
Forma part del cantó de Brumath, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes de la Basse-Zorn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.275 | 2.456 | 2.612 | 2.758 | 2.817 | 2.993 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1946-1965 | Joseph Jung |
| 1965-2001 | Charles Klein |
| 2001-2008 | Joseph Voltzenlogel |
| 2008- | Etienne Roeckel |
# Vicent M. Cardona i Puig

Vicent M. Cardona i Puig (Llombai, la Ribera Alta) és un religiós valencià. Ordenat sacerdot el 1969, el 1976 va fundar i dirigir la revista Saó, una de les primeres editades íntegrament en valencià. Des del 1982 és rector d'Alaquàs i ha participat activament en la lluita per la pervivència de la llengua valenciana als ambients eclesiàstics. El 1998 va rebre un dels Premis d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla. El 2004 va rebre la Medalla d'Or d'Alaquàs.

## Referències

* ↑ «Revista Saó». directe!cat. Arxivat de l'original el 8 de gener 2015. [Consulta: 8 gener 2015].
* ↑ «Vicent M. Cardona i Puig». Premis d'Actuació Cívica. Fundació Carulla. Arxivat de l'original el 8 de gener 2015. [Consulta: 8 gener 2015].
* ↑ «Atorgament de la Medalla d'Or d'Alaquàs a d. Vicent Manuel Cardona i Puig». Ajuntament d'Alaquàs. [Consulta: 8 gener 2015].
# Vicent Marco Miranda

Vicent Marco i Miranda (Castelló de la Plana, 20 de març 1880 - València, 23 de desembre de 1946) fou un polític valencià, alcalde de València i diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.
Fou un destacat militant blasquista; des del 1905 formà part de la redacció d'El Pueblo, del qual Fèlix Azzati i Descalci el nomenà redactor en cap. Fou regidor i cap de la minoria republicana a l'Ajuntament de València fins a l'arribada de la dictadura de Primo de Rivera.
En proclamar-se la República el 1931 fou escollit alcalde de València, però al cap de poc fou nomenat governador civil de Còrdova. En les eleccions de 1933, fou elegit diputat pel Partit d'Unió Republicana Autonomista, integrat en el Partit Republicà Radical d'Alejandro Lerroux, que formà govern amb la CEDA. Tanmateix, disconforme amb el gir dretà del seu partit i impressionat per la repressió de la Revolta d'Astúries, el 1934 se'n va escindir i fundà Esquerra Valenciana amb Juli Just i Gimeno, Faustí Valentín i Torrejón i Vicent Alfaro i Moreno. Amb aquest partit republicà i valencianista, es presentà dins la candidatura del Front Popular a les eleccions de 1936 i tornà a ser diputat. Formà part de la minoria parlamentària d'Esquerra Catalana, a causa de les seves bones relacions amb Esquerra Republicana de Catalunya.
Durant la Guerra Civil Espanyola es va mantenir fidel a la Segona República Espanyola, i en acabar s'hagué d'amagar a Borriana, malalt, d'on marxà per a establir-se al barri de la Malva-rosa, València.
El seu fill, Vicente Marco Orts (València, 5 de març del 1916 - Madrid, 30 d'agost del 2008), va ser periodista radiofònic, i del 1954 al 1982 fou conductor del programa Carrusel Deportivo de la Cadena SER.

## Obres

* Las conspiraciones contra la Dictadura (Relato de un testigo). Madrid: Zeus, 1936.
* Las conspiraciones contra la Dictadura. (1923-1936). Relato de un testigo. Pròleg d'Alfons Cucó. Madrid: Tebas, 1975.
* Memorias de Vicente Marco Miranda. In illo tempore (1942). València: Consell Valencià de Cultura, 2005. Il·lustracions. Col. «Monografies».
* Cuatro gatos (Memorias 1939-1942). «Nota previa sobre mi padre, Vicente Marco Miranda», per Félix Marco Orts; «Prólogo» per Vicent Franch Ferrer. València: Institució Alfons el Magnànim, 2008. Col. «Biblioteca d'Autors Valencians» 53.

## Referències

* ↑ Governadors civils durant la Segona República
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.339. ISBN 9788495484802.
* Francesc Viadel Vicent Marco Miranda Arxivat 2015-10-01 a Wayback Machine., Fundació Josep Irla.
# Volta a Saxònia

La Volta a Saxònia (en alemany Sachsen-Tour) és una cursa ciclista per etapes que es disputà a Saxònia, Alemanya durant el juliol. La primera edició es disputà el 1985, sent reservada a ciclistes amateurs fins al 1995. El 2009 es disputà per darrera vegada després de la retirada del principal patrocinador. Del 2005 al 2009 formà part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 2.1.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1985 | Wolfgang Lötzsch | Matthias Lendt | Olaf Frölich |
| 1986 | Uwe Ampler | Jens Heppner | Mario Kummer |
| 1987 | Jens Heppner | Gerd Audehm | Olaf Jentzsch |
| 1988 | Frank Kühn | Hardy Gröger | Gus Herik Schur |
| 1989 | Uwe Ampler | Dirk Schiffner | Wolfgang Lötzsch |
| 1990 | Jans Koerts | Jan Schaffrath | Falk Boden |
| 1991 | Steffen Blochwitz | Bert Dietz | Dan Radtke |
| 1992 | Jörn Reuß | Thomas Liese | Heiko Latocha |
| 1993 | Brendan Hart | Max van Heeswijk | Maksim Ratkinov |
| 1994 | Brian Fowler | Ric Reid | Grant Rice |
| 1995 | Dirk Müller | Timo Scholz | Ralf Keller |
| 1996 | Jens Voigt | Jörg Jaksche | Dirk Müller |
| 1997 | Anton Chantyr | Edouard Gritsoun | Lutz Lehman |
| 1998 | Thomas Liese | Steffen Wesemann | Jürgen Werner |
| 1999 | Jörn Reuß | Martin Rittsel | Holger Sievers |
| 2000 | Thomas Liese | Valter Bonca | Anton Chantyr |
| 2001 | Jørgen Bo Petersen | Lubor Tesař | Sasa Sviben |
| 2002 | Oscar Camenzind | Jørgen Bo Petersen | Jürgen Werner |
| 2003 | Fabian Wegmann | Frank Høj | Daniel Schnider |
| 2004 | Andrey Kashechkin | Tomáš Konečný | Christian Pfannberger |
| 2005 | Mathew Hayman | Christian Knees | Heinrich Haussler |
| 2006 | Vladímir Gússev | Lorenzo Bernucci | Michael Barry |
| 2007 | Joost Posthuma | Bobby Julich | Michael Schär |
| 2008 | Bert Grabsch | Michael Rogers | Tony Martin |
| 2009 | Patrik Sinkewitz | Sebastian Langeveld | Dirk Müller |

## Referències

* ↑ «Sachsen-Tour 2010 fällt aus | radsport-news.com». [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ «Sachsen Tour (All) - Ex». [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ Michael Barry fou desqualificat l'octubre de 2012 per l'USADA l'ús de substàncies dopants durant la seva militància a l'US Postal Service. Fou sancionat sense competir del 10 de setembre de 2012 al 10 de març de 2013 i posteriorment li foren revocats tots els resultats aconseguits entre el 13 de maig de 2003 i el 31 de juliol de 2006. Cfr. Daniel Benson «Six former Armstrong USPS teammates receive bans from USADA» (en anglès). Cyclingnews.com, 10-10-2012 [Consulta: 9 juny 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Vicent Sanz

Vicent Sanz és el nom dels següents personatges:
* Vicent Sanz i Arnau, (Traiguera, 1966), professor i escriptor en llengua catalana.
* Vicent Sanz Monlleó, (Almenara, 1946), polític i enginyer agrònom valencià, diputat a les Corts Valencianes.
# Escautpont

Escautpont és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 4.210 habitants. Limita al nord amb Odomez, a l'est amb Fresnes-sur-Escaut, al sud-est amb Onnaing, al sud-oest amb Bruay-sur-l'Escaut, a l'oest amb Raismes i al nord-oest amb Bruille-Saint-Amand.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.561 | 5.757 | 5.234 | 4.742 | 4.327 | 4.202 | 4.210 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Francis Berkmans | MRC |
| 2008- | Francis Mariage | |