OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat d'Espanya de motocròs 1981

La temporada de 1981 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 23a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 23 proves puntuables. 11 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: 5 en la categoria de 125cc, 3 en la de 250cc i 3 en la de 500cc.

## Classificació final
### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Elías | Derbi | 198 |
| 2 | Fernando Muñoz | Gilera | 191 |
| 3 | Domingo Illa | Gilera | 92 |
| 4 | Pablo Colomina | Gilera | 80 |
| 5 | Àlex Llobet | Derbi | 74 |
| 6 | Juan Otero | Gilera | 72 |
| 7 | Manuel Coronil | Gilera | 68 |
| 8 | Simeón Martín | Cagiva | 63 |
| 9 | José M. Jiménez | Beta | 62 |
| 10 | Rafael Olmedo | Anvian | 43 |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Elías | Derbi | 141 |
| 2 | Fernando Muñoz | Gilera | 117 |
| 3 | Toni Arcarons | Montesa | 99 |
| 4 | Juan José Barragán | Montesa | 94 |
| 5 | Albert Ribó | SWM | 92 |
| 6 | Pablo Colomina | Anvian | 68 |
| 7 | Carles Mas | Montesa | 61 |
| 8 | José Luis Mendoza | KTM | 56 |
| 9 | Jordi Elías | Montesa | 55 |
| 10 | Domingo Zabala | KTM | 32 |

### 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Juan José Barragán | Montesa | 112 |
| 2 | Jordi Elías | Montesa | 96 |
| 3 | Toni Arcarons | Montesa | 87 |
| 4 | Domingo Zabala | KTM | 78 |
| 5 | Carles Mas | Montesa | 77 |
| 6 | Albert Ribó | SWM | 73 |
| 7 | Carlos Tertre | Maico | 56 |
| 8 | José Luis Mendoza | Bultaco | 47 |
| 9 | Fèlix Millet | Maico | 33 |
| 10 | Florencio Elices | SWM | 32 |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Trofeu Sènior 250cc | Manuel Jorge Gómez "Alpea" | Montesa |
| Copa Júnior 250cc | Agustí Vall | Montesa |
| Copa Júnior 75cc | Francisco Domínguez | Puch |

## Notes

* ↑ Es convocaren un total de 8 proves per a cadascuna de les categories de 125 i 500cc i 7 per a la de 250cc, totes elles en dates i llocs diferents.
* ↑ Les proves de la categoria de 125cc celebrades als Països Catalans varen ser aquestes: Motocròs d'Ibi, Motocròs d'Olot, Motocròs de Cullera, Motocròs del Segre i Motocròs de Castelló.
* ↑ Les proves de la categoria de 250cc celebrades als Països Catalans varen ser aquestes: Motocròs d'Esplugues (15 de març), Motocròs de Manresa i Motocròs de Figueres.
* ↑ Les proves de la categoria de 500cc celebrades als Països Catalans varen ser aquestes: Motocròs de Mollet (al Toll), Motocròs de Castelló i Motocròs de Cullera.

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Alguersuari, Jaume (Director) «Motocross. Campeonatos de España» (en castellà). El año SOLO MOTO'81. SOLO MOTO [Barcelona], 01-12-1981, p. 191-192.
# Puig d'en Trilles

«Puig d'en Trilles» té aquests significats:
* Puig d'en Trilles (la Roca d'Albera), de la comuna de la Roca d'Albera, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord)
* Puig d'en Trilles (Reiners), de la comuna de Reiners, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
# Puig d'en Valls

Puig d'en Valls és un nucli de població i parròquia pertanyent al municipi de Santa Eulària des Riu, a Eivissa. Fa frontera amb la ciutat d'Eivissa, a qui deu la seva existència com a poble, ja que en la pràctica és un nucli dormitori de la perifèria de la capital illenca, aparegut als anys 70 i que ha seguit creixent des d'aleshores. De fet, el nucli urbà sobresurt el límit municipal, de manera que part de Puig d'en Valls és dins els límits del municipi d'Eivissa. La població de Puig d'en Valls era de 3.613 habitants el 2006.
Fins a 1979 pertanyia a la parròquia de Jesús i era una antiga vénda. El poble està situat al Pla de Vila i malgrat rebre el nom del turó, només una petita part és a la seva falda. Es pot distingir entre una part de cases unifamiliars, la majoria de planta baixa i una altra de blocs de pisos. A més del nucli de Puig d'en Valls pròpiament dit, en depenen altres petits nuclis com Can Negre i cases disseminades. A dalt del Puig d'en Valls hi ha un molí de vent que és el símbol del poble. S'hi han trobat restes arqueològiques d'època cartaginesa. La festa patronal se celebra el tercer diumenge de maig.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Puig d'en Valls, es
# Carrer de Xàtiva

El carrer de Xàtiva és una via urbana del centre de València. Està situat entre el carrer de Colom i la plaça de Sant Agustí. Fita també amb els carrers Guillem de Castro, Alacant, Bailén i Marquès de Sotelo. Pren el nom d'una vila important del País Valencià, Xàtiva, capital de la Costera i de l'antiga Governació dellà el Xúquer.
Com a elements importants del carrer destaca l'Estació del Nord, nucli ferroviari de la ciutat, i la plaça de bous. Altres punts d'interès hi són la Finca de ferro, a la fita amb la plaça de Sant Agustí, i l'Institut de Lluís Vives, a la cruïlla amb l'avinguda del Marqués de Sotelo.
El carrer té una parada de metro amb el nom de Xàtiva.

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Carrer de l'Albergueria (Vic)

El Carrer de l'Albergueria és una via pública de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un carrer situat al darrere de la catedral, al qual s'accedeix pel c/ dels Dolors. Actualment no té sortida i està gairebé deshabitat, però, conserva alguns dels murs i de les obertures originals del segle xi.

## Història

A l'època medieval era un carreró dintre la jurisdicció eclesiàstic de la ciutat i formava part del conjunt d'estructures urbanístiques que envolten la catedral. Entre els edificis del carrer destaca el d'Albergueria, construït el segle xi, el qual li donà nom. El carreró comunicava amb el claustre romànic, del qual era una sortida, però quan s'edificà el claustre gòtic damunt del romànic es tancà el passatge amb una gran arcada que suporta la testera de la capella de l'Esperit Sant (o sala capitular), actualment tapiada.

## Referències

* 1 2 «Carrer de l'Albergueria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Pável Pardo

Pável Pardo Segura (26 de juliol de 1976) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1998. Entre d'altres clubs fou jugador de Atlas, América, VfB Stuttgart i Chicago Fire.

## Referències

* ↑ Pável Pardo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Pável Pardo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «PÁVEL PARDO». Mediotiempo. [Consulta: 26 juliol 2011].
* ↑ «Paval Pardo». ESPN Soccernet. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2009. [Consulta: 26 juliol 2011].
* ↑ Eric Gomez. «Pavel Pardo reveals he will play in Major League Soccer this season», 14-07-2011.
* ↑ «Pavel Pardo Joins The Fire ; Ristic Out». chicagonow.com, 26-07-2011. [Consulta: 26 juliol 2011].
* ↑ «Pardo reacts to his return to the Fire». chicago-fire.com, 18-01-2012. [Consulta: 30 octubre 2012].
# Páramo del Sil

Páramo del Sil és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Astúries, a l'est amb Palacios del Sil, al sud amb Toreno, Fabero, Noceda del Bierzo i Igüeña i a l'oest amb Peranzanes. Forma part de la comarca d'El Bierzo i està format pels nuclis de:
* Páramo del Sil
* Santa Cruz del Sil
* Villamartín del Sil
* Anllares
* Sorbeda
* Argayo
* Anllarinos
* Salentinos
* Leoneza
* Primout

## Demografia

Evolució demogràfica del municipi :
| 1590 | 1787 | 1863 | 1900 | 1930 | 1960 | 2001 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1255 | 961 | 2268 | 2284 | 2693 | 4020 | 1785 | 1580 | 1534 | 1557 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Casa Pams

La Casa Pams és una casa senyorial de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situada en el número 18 del carrer d'Emile Zola, antic carrer de Sant Salvador, en el barri de la Real. L'edifici està classificat com a Monument històric.
Pierre Bardou, fill del fundador de l'empresa de paper per a cigarretes JOB, Jean Bardou, gràcies a la fortuna familiar comprà el 1852 aquesta casa i després, el 1872, d'altres de veïnes, i hi va bastir els primers obradors il·luminats per vidrieres.
A la seva mort, el 1892, i després de la construcció d'una nova fàbrica a l'altre costat del carrer, el seu gendre Jules Pams, polític (va arribar a ministre de la França), va transformar la casa al seu gust. Va cridar l'arquitecte Léopold Carlier (1839 - 1922), qui va remodelar l'escala monumental amb pintures de Gervais, els salons de lluïment i va unificar el pati - jardí i les noves galeries artístiques. Després de morir la seva dona Jeanne el 1916, Jules Pams es va tornar a casar dos anys després amb Marguerite Holtzer, que és qui vengué el 1946 la casa a la ciutat de Perpinyà.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Casa Pams en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* La Casa Pams a la pàgina web de turisme de Perpinyà Arxivat 2016-11-18 a Wayback Machine.
# Ramon Bassó i Birulés

Ramon Bassó i Birulés (Girona, 27 d'agost de 1924 - Girona, 12 de novembre de 2015) fou un jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1940 i 1950.
Juntament amb altres jugadors com August Serra, fou un dels pioners de l'hoquei sobre patins gironí. El 1939 va iniciar-se en el frontó, modalitat que va haver d'abandonar un any més tard perquè les inundacions que havia patit la ciutat van deixar impracticables les instal·lacions. També va practicar l'atletisme i l'hoquei sobre patins, amb el qual va acabà reeixint. Va jugar al GEiEG, club del qual n'era soci. També jugà breument al Girona CH i al RCD Espanyol, amb el qual va aconseguir un Campionat de Catalunya el 1950. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins, va disputar cinc Campionats del Món entre 1947 i 1951, assolint el títol de campió en la darrera edició. També va ser internacional amb la selecció catalana d'hoquei sobre patins entre 1948 i 1952, disputant diversos partits amistosos.
Entre d'altres reconeixements, el setembre de 2011 va rebre un homenatge al Museu Olímpic i de l'Esport de Barcelona en un acte organitzat per la Federació Espanyola de Patinatge, pel seixantè aniversari del primer campionat del món.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Campionat de Catalunya d'hoquei patins: 1950

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei patins masculí: 1951

## Referències

* ↑ «Ramon Bassó Birulés». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-12-2011. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 J.R. «Mor Ramon Bassó, campió del món d'hoquei i soci número 2 del GEiEG». Diari de Girona, 13-11-2015. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Mi mayor ilusión...». Mundo Deportivo, 05-03-1954. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Ramon Bassó rep homenatge com a campió del món d'hoquei el 1951». Diari de Girona, 16-09-2011. [Consulta: 6 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Ramon Bassó Birulés - RinkHockey.net
# Regne de Mustang

* Per a altres significats vegeu Mustang.
El Regne de Mustang fou un estat feudatari del rei de Nepal, situat al nord-oest del país, a la frontera amb el Tibet. És format per només tres ciutats, entre les quals hi ha Lo Mantang, la capital, i vint-i-quatre viles menors, i a més vuit monestirs. Des de 2008 la condició de regne fou abolida pel govern de Nepal, si bé l'aïllament del país ha fet que això no suposés cap canvi radical en la vida de la gent. El rei continua vivint tradicionalment sense portar el títol.
El regne es diu en realitat Mastang i el seu sobirà va esdevenir vassall del rei de Nepal i de Tibet el 1795. El rei és tibetà i té el títol de raja (en llengua nepalesa) i de Lo Gyelpo (rei de Lo) en tibetà. El govern és en mans de set famílies que són les úniques amb dret a emparentar amb la casa reial.
A començaments del segle xx era rei Jamian Pelbar que va morir el 1905 i el va succeir Angun Tenzing Trandul. Després de la revolució de 1947 va abdicar i el va succeir el seu fill Angdu Nyingpo que va morir prematurament el 1958 i llavors el pare va tornar al tron, per abdicar el 1964 poc abans de morir, en l'altre fill Jigme Dorje Trandul (Jigme Pelbar Bista), nascut el 1930, que fou el sobirà 26è.
* Bandera de Mustang. possibe bandera dinàstica
* Bandera religiosa de Mustang
# Alta mar

L'alta mar és, d'acord amb el que s'estableix en l'article 1 del Conveni de Ginebra de 1958, tota aquella part del mar que no formi part del mar territorial o de les aigües interiors. Es tracta doncs d'aigües no sotmeses a la sobirania de cap estat, per la qual cosa també reben el nom d'aigües internacionals.

## Règim jurídic de l'alta mar

El règim jurídic de l'alta mar es caracteritza per l'observància de diversos principis: el principi de llibertat del mar, el principi d'igualtat d'ús, el principi de no-interferència i el principi de submissió al dret internacional.
Aquests principis queden articulats al Conveni de 1958 a través de la proclamació de quatre llibertats de l'alta mar, que es recullen a l'article 2 i són: la llibertat de navegació, la llibertat de pesca, la llibertat de sobrevol i la llibertat d'estendre canonades i cables submarins.
Aquesta enumeració no és pas un numerus clausus, atès que es poden concedir més llibertats. Així, l'article 87 de la Convenció de 1982 introdueix la llibertat de construcció d'illes artificials i la llibertat d'investigació científica.
De totes aquestes llibertats la més important és la de navegació. L'única exigència és que els vaixells portin la bandera d'un estat. La bandera o pavelló és el lligam entre el vaixell i l'estat, i justifica l'exercici de la competència d'aquest últim sobre el primer.
La llibertat de navegació, però, té una sèrie de limitacions en què la intervenció de l'estat costaner està permesa. Una d'elles és la pirateria; la Convenció de 1982 defineix la pirateria i estableix el dret a reprimir-la. L'estat costaner també pot intervenir per reprimir altres «pràctiques odioses»; aquesta limitació, prevista inicialment per a combatre el comerç d'esclaus, avui dia es reconeix convencionalment per anar en contra del tràfic de drogues. Un altre dret de l'estat costaner és el persecució; segons aquest dret, els estats poden perseguir els delictes que s'han comès dins les seves aigües.

### La pesca a l'alta mar

El dret a la llibertat de pesca està enunciat a l'article 2 del Conveni sobre l'alta mar i al Conveni de Ginebra sobre pesca i conservació dels recursos vius de l'alta mar de 1958.

## Bibliografia

* DÍEZ DE VELASCO, Manuel. Instituciones de derecho internacional público. Madrid: Editorial Tecnos, 2002. ISBN 84-309-3737-4
# Without Men

Without Men és una pel·lícula de comèdia romàntica del 2011 dirigida per Gabriela Tagliavini i protagonitzada per Eva Longoria, Christian Slater, Kate del Castillo i Oscar Nuñez. Està basat en la novel·la Tales from the Town of Widows de James Cañón.

## Argument

Les dones d'un poble llatinoamericà es valen per si soles després que els seus marits són reclutats per lluitar en una guerra de guerrilles. La comèdia, l'amor lèsbic i les conseqüències inesperades sorgeixen quan els homes tornen i descobreixen que ja no se'ls permet estar al capdavant.

## Repartiment

* Eva Longoria - Rosalba Viuda de Patiño
* Christian Slater - Gordon Smith
* Oscar Nuñez - Pare Rafael
* Kate del Castillo - Cleotilde Huaniso
* Guillermo Díaz - Campo Elias
* María Conchita Alonso - Lucrecia
* Camryn Manheim - Cap
* Paul Rodriguez - Camacho
* Mónica Huarte - Cecilia
* Yvette Yates - Virgelina

## Recepció

Robert Koehler de Variety a va anomenar una "comèdia sexual barata farcida d'actors atracants i cinema a escala televisiva".
Va generar una petita polèmica a Espanya quan fou retirada de la programació del Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Barcelona, on era prevista com a pel·lícula d'inauguració, pel fet que fou estrenada censurada a Espanya, retirant totes les escenes lèsbiques.

## Referències

* 1 2 Koehler, Robert «Without Men». Variety, 01-08-2011.
* ↑ El Festival de Cine Gay de Barcelona retira una película de Longoria alegando censura, El Mundo, 24 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Vimeo
# Demokratik Parti

Demokratik Parti (del turc Partit Democràtic) fou un partit polític actiu a Turquia entre 1970 i 1980. Fundat el 18 de desembre de 1970, per diputats i altres politics escindits de l'Adalet Partisi de Süleyman Demirel, el partit fou liderat primerament (1970-78) per l'exPresident de la Gran Assemblea Nacional de Turquia Ferruh Bozbeyli, i després (1978-80) per Faruk Sükan, un exMinistre de l'Interior. El partit fou abolit, el 4 de maig de 1980.

## Referències

* ↑ http://turkocaklari.org.tr/sayfa/5382/tarihi-bir-sahsiyet-olarak-suleyman-demirel.html Arxivat 2016-07-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://gecmisgazete.com/haber/kavgali-toplantidan-sonra-partinin-feshine-karar-verildi-dp-tarihe-karisti?page=34 Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine.
# Enric González Torralba

Enric González Torralba (Barcelona, 1959) és un periodista català, fill del també periodista i escriptor Francisco González Ledesma.
Es va iniciar en el periodisme a disset anys, treballant a la Hoja del Lunes, i, posteriorment, a El Correo Catalán i El Periódico de Catalunya. Ha desenvolupat la major part de la seva carrera professional al diari El País, per al qual ha estat corresponsal a Londres, París, Washington, Nova York, Roma i Buenos Aires. Com a reporter ha fet la cobertura de la primera guerra del Golf, el genocidi de Ruanda i els assajos nuclears a l'atol de Mururoa. També va ser corresponsal del diari El País a Jerusalem fins que el va abandonar l'octubre de 2012, després que PRISA anunciés un ERO.
El 16 de gener de 2013, Pedro J. Ramírez va anunciar el fitxatge d'Enric González com a columnista i firma habitual del diari El Mundo. Combina aquesta tasca amb la seva col·laboració al magazín cultural Jot Down i a la revista Alternativas Económicas.
Va rebre el Premi Cirilo Rodríguez al millor corresponsal de la premsa espanyola. L'any 2009 li van atorgar el Premi Ciutat de Barcelona de Periodisme i el Premi de Periodisme Francisco Cerecedo, atorgat per l'Associació de Periodistes Europeus a Espanya.

## Obra publicada

* amb Francesc Baiges i Jaume Reixach: Banca Catalana, más que un banco, más que una crisis (1985, Plaza y Janés)
* Historias de Londres (1999)
* Historias de Nueva York (2006)
* Historias del calcio. Una crónica de Italia a través del fútbol (2007)
* Historias de Roma (2010)
* Todas las historias (2011), recull dels tres relats d'Enric González sobre Londres, Nova York i Roma
* Una cuestión de fe (2012), sobre el RCD Espanyol
* Memorias líquidas (2013)

## Referències

* ↑ Enric González, nuevo columnista del diario El Mundo El Economista
* ↑ Rodríguez Rodríguez, Jorge Miguel; albalad Aiguabella, José María. «El periodisme narrativo en la era de internet». A: Crónica y mirada. Madrid: Libros del KO, 2013, p. 113. ISBN 978-84-16001-01-9.

## Enllaços externs

* Blog d'Enric González sobre l'Orient Mitjà (castellà)
* Articles d'Enric González a El País (castellà)
* Articles d'Enric González a Jot Down (castellà)
# Breese (Illinois)

Breese és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 4.048 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Breese tenia 4.048 habitants, 1.513 habitatges, i 1.078 famílies. La densitat de població era de 685,5 habitants/km².
Dels 1.513 habitatges en un 37,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.639 $ i la renda mediana per família de 54.242 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.979 $ mentre que les dones 23.231 $. La renda per capita de la població era de 20.530 $. Aproximadament l'1,2% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Breese». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Breese». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* http://www.centralcougars.org/
* http://www.materdei.breese.il.us/ Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine.
* http://www.bobcatslair.com/ Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
* http://www.asasaints.com
# Merdeka 118

Merdeka 118, també conegut com Merdeka PNB 118, Warisan Merdeka Tower i KL 118 és un gratacel de 118 pisos i 678,9 metres d'alçada a Kuala Lumpur, Malàisia. És el segon edifici més alt del món.
El nom de l'edifici, Merdeka (que significa 'independència'), s'inspira en la seva proximitat a dos estadis: Stadium Merdeka i Stadium Negara. L'agulla de l'edifici es va completar el novembre de 2021.
Es preveu que l'edifici estigui acabat a finals del 2022, i esdevindrà el més alt de Malàisia i del Sud-est Asiàtic. Superarà la Torre de Xangai, de 632 m, com a segon edifici i estructura més alts del món, les Torres Petronas, de 451,9 m, com a edifici més alt de Malàisia, i el Landmark 81, de 461 m, com edifici més alt de l'ASEAN. L'edifici serà també el primer de Malàisia en rebre la triple qualificació de platí de les certificacions mundials de sostenibilitat, inclòs el Lideratge en Energia i Disseny Ambiental (LEED).

## Referències

* ↑ Rani, Nur Amirah Abd «Merdeka 118 mercu tanda integrasi masa depan» (en malai). Berita Harian, 03-09-2021 [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ Ngui, Yantoultra «Malaysia completes Merdeka Tower cone». Bloomberg News, 30-11-2021 [Consulta: 1r desembre 2021].
* 1 2 Rahim, Rahimy «PM: Completion of Merdeka 118 tower spire, the world's second-tallest building, a 'proud moment'». , 30-11-2021.
# Molí d'en Cotà

El molí d'en Cotà és un molí de vent fariner que forma part del molinar de Fartàritx, a Manacor. Situat en els límits del nucli urbà, a la Plaça de la Concòrdia, 5, resten a prop d'ell trasts sense edificar. Això i el fet d'estar situat en una plaça afavoreixen les seves perspectives visuals.

## Tipologia i elements

Molí de base quadrada de dues plantes d’altura. Els paraments combinen el paredat en verd i els carreus de marès. La façana principal s’orienta a l’est. Té un portal allindanat emmarcat en marès i carcanyols, que originalment era de mig punt. A l’esquerra té una finestra i al cantó de la dreta s’adossa una cisterna de capelleta integrada en un buc de marès. A la planta pis s’obren dues finestres i una finestra balconera, emmarcades en marès. La façana de migjorn està referida i s’hi s’obren tres finestres i un finestró. A la façana oest s’obren dos finestrons en planta baixa. L’interior es configura mitjançant voltes de canó. La torre és de carreus de marès. En la part superior s’obren dos finestrons. Al costat de migjorn s’obre la porta que permet l’accés a l’envelador. No conserva cap peça de la maquinària.

## Referències

* 1 2 «CATÀLEG D’ELEMENTS I ESPAIS PROTEGITS DEL TERME MUNICIPAL DE MANACOR» (en català).