OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lògica nMOS

La lògica nMOS (nFET Metall Oxide Silicon) usa transistors d'efecte de camp (FET) de metal-òxid-semiconductor (MOS) tipus N per implementar portes lògiques i altres circuits digitals. Transistores nMOS posseeixen tres modes d'operació: cort, tríode i saturació (també denominat actiu).
Els MOSFETs de tipus N són disposats en una xarxa "pull-down" (PDN) entre la sortida de la porta lògica i la voltatge d'alimentació negativa, mentre una resistència és col·locada entre la sortida de la porta lògica i la voltatge d'alimentació positiva. El circuit és dissenyat de tal forma que la hi sortida desitjada sigui baixa, llavors el PDN serà actiu, creant un corrent entre l'alimentació negativa i la sortida.

## Referències

* ↑ Raúl Esteve Bosch, José Francisco Toledo Alarcón. Fonaments d'electrònica digital (p. 77). Ed. Univ. Politéc. Valencia, 2005.

## Vegeu també

* MOSFET

## Enllaços externs

* CMOS conceptes bàsics Arxivat 2010-06-13 a Wayback Machine. PDF
* Lògica nMOS i pseudoNMOS PDF
# Louis Duerloo

Louis Duerloo (Essen, província d'Anvers, 7 de juliol de 1910 - Mijas, Espanya, 30 de setembre de 1977) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1932 i 1938.
Durant la seva carrera esportiva aconseguí 15 victòries, entre les quals destaquen el Campionat de Ciclisme en ruta de Bèlgica, el 1933, i el Tour de Flandes, el 1935.

## Palmarès

* 1933
** Campió de Bèlgica en ruta
* 1934
** 1r al Tour d'Haspengouw
** 1r a Stad Kortrijk
** 1r a Zwijndrecht
** 1r a Bree
** 1r a Wouw
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Oest
* 1935
** 1r al Tour de Flandes
** 1r a Mariaburg
* 1936
** 1r de la Brussel·les-Hozemont
** 1r del Gran Premi d'Oostende
** 1r a Opglabbeek
* 1937
** 1r a Malines
** 1r a Heist-ann-Zee
** 1r a Kapelle-op-den-Bos

## Enllaços externs

* Palmarès de Louis Duerloo (castellà)
# Lourdes Álvarez García

Lourdes Álvarez García (La Güeria, Mieres (Astúries), 1961) és una filòloga i escriptora asturiana. Llicenciada en Filologia Hispànica per la Universitat d'Oviedo, de ben jove col·laborà a revistes en asturià com Cuélebre Literario, Malku, Adréi o Lletres Asturianes. També ha escrit poesia, de tal manera que és una de les figures poètiques més reconegudes del Surdimentu i ha estat inclosa a totes les antologies poètiques dels darrers anys, com les de Xosé Bolado, Antoloxía poética del Resurdimientu; Ricardo Labra, Muestra corregida y aumentada de la poesía en Asturias; José Ángel Cilleruelo, Nórdica; i Leopoldo Sánchez Torre, Les muyeres y los díes de la poesía asturiana contemporánea. La seva poesia és molt simbolista i plena d'imatges abstractes.
També ha col·laborat a la revista Llengües Vives i ha traduït a l'asturià els llibres de narracions infantils Otto ye un rinoceronte, d'O. L. Kirkegaard i Un sudaca na corte, de Daniel Moyano.

## Obres

* Aldabes del olvidu (1991)
* Cálices de la nueche (1992)
* Mares d'añil (Guanyadora ex aequo del Premi Teodoro Cuesta de Poesia 1992)
* Poesía escoyida. 1985-1997 (1997).
* Como aquella que yeres (Guanyadora del Premi Teodoro Cuesta de Poesia 1994)
* Mediando distancies (2006)
* P’anular los adioses (2018)

## Enllaços externs

* Biografia
# Maino Neri

Maino Neri (30 de juny de 1924 - 8 de desembre de 1995) fou un futbolista italià. Va formar part de l'equip italià a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ Galasso, Vito. L'Inter dalla A alla Z (en italià). Newton Compton Editori, 2015-10-15. ISBN 978-88-541-8698-9.
# Lucien Bianchi

Lucien Bianchi va ser un pilot de curses automobilístiques belga que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Lucien Bianchi va néixer el 10 de novembre del 1934 a Milà, Itàlia i va morir el 30 de març del 1969 en un accident al circuit de Le Mans, França.
Fora de la F1 va guanyar les 24 hores de Le Mans de l'any 1968.

## A la F1

Va debutar a la primera cursa de la temporada 1959 (la desena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 10 de maig del 1959 el GP de Mònaco al Circuit de Montecarlo.
Lucien Bianchi va participar en un total de dinou proves puntuables pel campionat de la F1, disputats en set temporades diferents no consecutives (1959 - 1968) assolí un tercer lloc com a millor classificació final en un GP.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Posició | Punts |
| 1959 | Equip Nacional Belga | Cooper | Climax | MON NVQ | 500 | HOL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | USA | | | | - | 0 |
| 1960 | Equip Nacional Belga | Cooper | Climax | ARG | MON | 500 | HOL | BEL 6 | | | | | | | | 24è | 1 |
| 1960 | Fred Tuck Cars | Cooper | Climax | | | | | | FRA Ret | GBR Ret | POR | ITA | USA | | | 24è | 1 |
| 1961 | Equipe National Belge | Emeryson | Maserati | MON NVQ | HOL | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1961 | Equipe National Belge | Lotus | Climax | | | BEL Ret | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1961 | UDT Laystall Racing Team | Lotus | Climax | | | | FRA Ret | GBR Ret | ALE | ITA | USA | | | | | - | 0 |
| 1962 | Equipe National Belge | Lotus | Climax | HOL | MON | BEL 9 | FRA Ret | GBR | | | | | | | | - | 0 |
| 1962 | Equipe National Belge | ENB | Maserati | | | | | | ALE 16 | ITA | USA | SUD | | | | - | 0 |
| 1963 | Reg Parnell Racing | Lotus | BRM | MON | BEL Ret | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA | MEX | SUD | | | - | 0 |
| 1965 | Scuderia Centro Sud | BRM | BRM | SUD | MON | BEL 12 | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA | MEX | | | - | 0 |
| 1968 | Cooper Car Co. | Cooper | BRM | SUD | ESP | MON 3 | BEL 6 | HOL Ret | FRA | GBR | ALE Ret | ITA | CAN NC | USA Ret | MEX Ret | 17è | 5 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 19 | 0 | 1 | 0 | 0 | 6 |
# Mar de Creta

La mar de Creta (grec Κρητικό Πέλαγος, Kritikó Pélagos) és la part meridional de la mar Egea, situada entre el nord de Creta i el sud de les Cíclades (Melos, Folégandros, Síkinos, Íos, Santorí i Anafi). S'estén des de Citera i Anticitera, a l'oest, fins a Astipàlea, Sima i Tria Nisià, a les Espòrades Meridionals, i Kàrpathos i Kasos, les illes més occidentals del Dodecanès. Connecta a l'oest amb la mar Jònica, al nord-oest amb la mar de Mirtos i al sud amb la Mediterrània, coneguda en aquest tram també com a mar de Líbia; la part oriental, tocant al Dodecanès, també és coneguda com a mar de Kàrpathos.
És una mar molt freqüentada pels transbordadors que comuniquen les illes de l'Egeu meridional entre elles i amb el port del Pireu.
Els ports principals són els de les ciutats d'Iràklio (Càndia), Khanià (Canea) i Réthimno, tots tres a l'illa de Creta.
# Línia Milton

La Línia Milton és una de les set línies de tren del sistema GO Transit de l'Àera del Gran Toronto, Ontario, al Canadà. La línia s'estén des de Union Station, a Toronto, fins a Milton.
El viatge inaugural de la línia es va produir el diumenge 26 d'octubre de 1981, iniciant-se el servei regular el dilluns següent. Entre el 2002 i el 2009 operaven sis viatges diaris, essent-ne cinc abans d'aquestes dates. Entre 2009 i 2011 hi hi havia set viatges diaris d'anada i set de tornada. El 2011 es va afegir un tren pel matí i un altre per la tarda, i el 5 de gener de 2015 se'n va afegir un novè.
A 16 d'abril de 2015 el govern d'Ontario està treballant amb l'empresa Metrolinx per tenir més serveis de tren al llarg de la línia Milton, conegut com a GO Regional Express Rail, per la dècada vinent. En hora punta, hi haurà trens en ambdues direccions cada quinze minuts.

## Vegeu també

* Canadian Pacific Railway

## Referències

* ↑ «Significant dates in GO Transit». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ «Extra GO train added». The Milton Canadian Champion, 24-06-2009.
* ↑ Ontario improving GO Transit service along all corridors

## Enllaços externs

* GO Transit: Milton GO Train & Bus Service Arxivat 2012-04-02 a Wayback Machine.
* GO Transit: Milton GO Train & Bus Service Schedule (PDF) Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
# Línia Nankō Port Town

La línia Nankō Port Town (南港ポートタウン線, Nankō Pōto-taun-sen), també anomenada New Tram (ニュートラム, Nyū Toramu) és una línia de metro localitzada al districte urbà de Suminoe, a Osaka, Japó. La línia és operada pel Metro d'Osaka i fou construïda per a prestar servei a la zona costanera del sud-oest d'Osaka i les instal·lacions de l'àrea. El color identificatiu de la línia és el blau cel i la lletra la P en verdana. La línia fou inaugurada el 16 de març de 1981.

## Història

El 16 de març de 1981 s'inaugura la línia amb el traçat entre l'estació de Nakafutō i l'estació de Suminoe-kōen. El 5 d'octubre de 1993 es suspén el servei de la línia degut a un accident a l'estació de Suminoe-kôen; el servei de la línia no es tornarà a reprendre fins al 19 de novembre del mateix any. El 18 de desembre de 1997 obre el trajecte entre l'estació de Cosmosquare i l'estació de Nakafuto amb el nom de Línia New Tram Technoport (ニュートラムテクノポート線), propietat de l'empresa privada Osaka Port Transport System Co., Ltd. L'1 de juliol de 2005 la línia privada oberta el 1997 es fusiona amb la pública de 1981 amb el nom de l'última i sota l'operació del Metro d'Osaka. L'any 2018, amb la privatització del sistema de metro d'Osaka, la denominació New Tram deixa d'emprar-se i passa a ser operada la línia per la nova societat privada del Metro d'Osaka, la qual substitueix a l'antiga regidoria de transports d'Osaka.

## Estacions

| Estació Número | Imatge | Estació | Japonès | Distància (km) | Distància (km) | Enllaç | Situació |
| Estació Número | Imatge | Estació | Japonès | Entre estacions | Total | Enllaç | Situació |
| P09 | | Cosmosquare | コスモスクエア | 0,0 | 0,0 | Metro-Chūō (C10) | Suminoe |
| P10 | | Trade Center-mae | トレードセンター前 | 0,6 | 0,6 | | Suminoe |
| P11 | | Nakafutō | 中ふ頭 | 0,7 | 1,3 | | Suminoe |
| P12 | | Port Town-nishi | ポートタウン西 | 0,7 | 2,0 | | Suminoe |
| P13 | | Port Town-higashi | ポートタウン東 | 0,5 | 2,5 | | Suminoe |
| P14 | | Ferry Terminal | フェリーターミナル | 1,5 | 4,0 | | Suminoe |
| P15 | | Nankō-higashi | 南港東 | 0,8 | 4,8 | | Suminoe |
| P16 | | Nankōguchi | 南港口 | 0,6 | 5,4 | | Suminoe |
| P17 | | Hirabayashi | 平林 | 1,3 | 6,7 | | Suminoe |
| P18 | | Suminoe-kōen | 住之江公園 | 1,2 | 7,9 | Metro-Yotsubashi (Y21) | Suminoe |

## Parc mòbil

* Sèrie 100 (1981-2001)
* Sèrie 100A (1991-2019)
* Sèrie 200 (2016-)

## Referències

* ↑ https://japancheapo.com/place/osaka-nanko-atc-town-outlet-mare/
* ↑ https://www.dinkyviajeros.com/como-usar-el-metro-de-osaka/
* ↑ (en japanese). Japan: Kotsu Shimbunsha, 25 July 2016, p. 157. ISBN 978-4-330-70116-5.
# Sistema musical de l'antiga Grècia

El sistema musical de l'antiga Grècia va evolucionar al llarg de més de 500 anys a partir d'una escala simple de tetracords, o divisions de la quarta justa, cap al Sistema Perfecte Immutable, que incloïa fins a quinze tons transpositius. Els grecs van formular un sistema de sons, amb una notació de tons diferent, i van explorar el possible caràcter ètic de la música.
Es conserven pocs exemples de música escrita, però hi ha més testimonis teòrics i filosòfics, de vegades fragmentaris. El sistema musical de l'antiga Grècia es va prendre com a referència en altres cultures posteriors, durant l'edat mitjana i el Renaixement.

## Referències

* ↑ Chalmers, 1993, capítol 6, p. 99.

## Bibliografia

* Chalmers, John H. Larry Polansky i Carter Scholz, pròleg de Lou Harrison. Divisions of the Tetrachord / Peri ton tou tetrakhordou katatomon / Sectiones tetrachordi: A Prolegomenon to the Construction of Musical Scales. Hanover, New Hampshire: Frog Peak Music, 1993. ISBN 0-945996-04-7.
# Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1951

Resultats del Gran Premi d'Indianapolis 500 de Fórmula 1 de la temporada 1951, disputat al circuit d'Indianapolis el 30 de maig del 1951.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Pos. de sortida | Voltes | Temps/ Retirada | Punts |
| 1 | 2 | Lee Wallard | Kurtis Kraft - Offenhauser | 5 | 200 | 3h 57' 38. 05 | 9 |
| 2 | 7 | Mike Nazaruk | Kurtis Kraft - Offenhauser | 26 | 200 | + 1' 47.24 min. | 6 |
| 3 | 3 | Jack McGrath Manny Ayulo | Kurtis Kraft - Offenhauser | 8 | 200 | + 2' 51.39 min. | 2 2 |
| 4 | 31 | Andy Linden | Sherman - Offenhauser | 25 | 200 | + 4' 40.12 min. | 3 |
| 5 | 29 | Bobby Ball | Schroeder - Offenhauser | 9 | 200 | + 4' 52.23 min. | 2 |
| 6 | 17 | Henry Banks | Moore - Offenhauser | 12 | 200 | + 5' 40.02 min. | |
| 7 | 24 | Carl Forberg | Kurtis Kraft - Offenhauser | 22 | 193 | + 7 Voltes | |
| 8 | 4 | Duane Carter | Deidt - Offenhauser | 15 | 180 | + 20 Voltes | |
| 9 | 9 | Tony Bettenhausen | Deidt - Offenhauser | 29 | 178 | Virolla | |
| 10 | 1 | Duke Nalon | Kurtis Kraft - Novi | 2 | 151 | Abandonament | |
| 11 | 22 | Gene Force | Kurtis Kraft - Offenhauser | 20 | 142 | Motor | |
| 12 | 12 | Sam Hanks | Kurtis Kraft - Offenhauser | 21 | 135 | Motor | |
| 13 | 16 | Bill Schindler | Kurtis Kraft - Offenhauser | 11 | 129 | Motor | |
| 14 | 5 | Mauri Rose | Deidt - Offenhauser | 18 | 126 | Accident | |
| 15 | 14 | Walt Faulkner | Kuzma - Offenhauser | 1 | 123 | Motor | |
| 16 | 27 | Jimmy Davies | Pawl - Offenhauser | 17 | 110 | Eix | |
| 17 | 11 | Fred Agabashian | Kurtis Kraft - Offenhauser | 6 | 109 | Embragatge | |
| 18 | 15 | Carl Scarborough | Kurtis Kraft - Offenhauser | 4 | 93 | Foc | |
| 19 | 33 | Bill Mackey | Hall - Offenhauser | 32 | 97 | Embragatge | |
| 20 | 19 | Chuck Stevenson | Marchese - Offenhauser | 14 | 93 | Foc | |
| 21 | 8 | Johnnie Parsons | Kurtis Kraft - Offenhauser | 27 | 87 | Magneto | |
| 22 | 10 | Cecil Green | Kurtis Kraft - Offenhauser | 31 | 80 | Motor | |
| 23 | 6 | Troy Ruttman | Kurtis Kraft - Offenhauser | 24 | 78 | Motor | |
| 24 | 32 | Duke Dinsmore | Schroeder - Offenhauser | 28 | 73 | Sobreescalfament | |
| 25 | 28 | Chet Miller | Kurtis Kraft - Novi | 3 | 56 | Encesa | |
| 26 | 13 | Walt Brown | Kurtis Kraft - Offenhauser | 30 | 55 | Magneto | |
| 27 | 25 | Rodger Ward | Bromme - Offenhauser | 7 | 34 | Tub de l'oli | |
| 28 | 18 | Cliff Griffith | Kurtis Kraft - Offenhauser | 13 | 30 | Eix | |
| 29 | 20 | Bill Vukovich | Trevis - Offenhauser | 16 | 29 | Pèrdua d'oli | |
| 30 | 21 | George Connor | Lesovsky - Offenhauser | 19 | 29 | Transmissió | |
| 31 | 23 | Mack Hellings | Deidt - Offenhauser | 33 | 18 | Motor | |
| 32 | 26 | Johnny McDowell | Maserati - Offenhauser | 23 | 15 | Pèrdua de coombustible | |
| 33 | 30 | Joe James | Watson - Offenhauser | 10 | 8 | Transmissió | |

## Altres

* Pole: Duke Nalon 4' 23. 74
* Volta ràpida: Lee Wallard 1' 07. 26 (a la volta 23)
* Cotxes compartits:
** Jack McGrath (100 Voltes) i Manny Ayulo (100 Voltes) (els punts es van repartir entre els pilots)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». [Consulta: 23 - 05 - 2010].
# Bir-Hakeim

El Bir-Hakeim, subtitulat "Journal républicain mensuel paraissant malgré la Gestapo, malgré le négrier Laval et son gouvernement de Vichy", va ser un diari clandestí de la Resistència francesa, autodefinit com a gaullista i publicat sota l'ocupació alemanya de França durant la Segona Guerra Mundial.
Fundat el març de 1943 pel periodista André Jacquelin, amb el suport de Jeanne Moirod i Gabriel Jeanjacquot, el primer número es va publicar amb un tiratge de 10 000 exemplars. Es va imprimir primer a Bourg-en-Bresse i després a Morez arran de la sortida d'un número especial sobre els maquisard del massís del Jura, de 150 000 exemplars. Va ser finançat per Jean Franck des de Lausana.

## Notes i referències

* ↑ Jeanne Moirod era l'alcaldessa de Oyonnax el 1953.
* ↑ «Têtière du journal Bir-Hakeim». Musée de la Résistance. Fondation de la Résistance. [Consulta: 30 maig 2015].
* 1 2 «La Résistance civile». Mémoire de la Déportation dans l'Ain. [Consulta: 30 maig 2015].
* 1 2 3 «LA PRESSE CLANDESTINE DE 1940 À 1944». Résistance Lycée Lalande. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2014. [Consulta: 30 maig 2015].

## Enllaços externs

* Números de Bir-Hakeim a la BnF.
# Orriols (Navès)

Orriols és una masia situada al municipi de Navès a la comarca catalana del Solsonès.
# Gambusia vittata

Gambusia vittata és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Ed. EDIPUCRS, Porto Alegre, Brasil. Any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Sant Martí de Vilanoveta

Sant Martí de Vilanoveta, o del Mas de Vilanova, és l'antiga església parroquial del poble, ara abandonat, del Mas de Vilanova, o Vilanoveta, del municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca.
Està situada a la caseria dispersa de Vilanoveta, al nord-oest de Casa Toà i al sud-est de Casa Janotet.
Es tracta d'una senzilla construcció rural, no anterior a l'edat moderna. Consta d'una sola nau, orientada de sud a nord, sense absis exempt. A l'angle nord-est serva un habitacle de no gaire alçada coberta amb volta de canó que podria ser l'element més antic del conjunt. No disposa de campanar, sinó d'una espadanya de dos ulls que corona la façana meridional del temple.
De l'època romànica, sembla conservar pocs elements: una part del mur meridional, on hi ha l'espadanya i la porta d'accés, i, potser, l'habitacle de volta de canó de l'angle nord-est, que podria haver servit de sagristia, tot i que és de molt poca alçada.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Francesc Xavier de Suquets

Sant Francesc Xavier de Suquets és l'església parroquial de Suquets, al municipi de Lleida, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església semicircular aïllada amb campanar prismàtic que forma part de l'heretat de Suquets. Planta baixa amb porxo d'arcs de mig punt. Sòcol de pedra artificial. Rajola rústica al paviment. Estucat a la façana i teula àrab. Detalls arquitectònics de maó. Embigat de fusta i llums de ferro. Detalls romàntics i vidrieria amb motius geomètrics. Hi ha esquerdes per falta de cura al sostre dels porxos i a la façana. Afegits neoclàssics.

## Referències

* ↑ «Església de Suquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Línia Massa-Senigallia

En la lingüística de les llengües romàniques, la línia Massa-Senigallia (altrament coneguda com a línia La Spezia-Rimini) és una línia imaginària que fa referència a un nombre important d'isoglosses de les quals n'origina la distinció entre les llengües romàniques occidentals i les orientals. Al grup oriental hi trobem l'italià i el romanès, i a l'occidental el català, l'espanyol, el francès i el portuguès, entre d'altres. Pel que fa a les llengües d'Itàlia, per sobre la línia tenim el grup occidental, on hi queden el venecià, el gal·loitàlic i el grup retoromànic, i per sota hi tenim l'oriental, on trobem la família toscana (amb el cors i l'italià), el napolità i el sicilià. El sard queda sovint com a cas a part d'aquests dos grups.
La línia recorre la ciutat de Massa (a la Toscana) fins a Senigallia (a les Marques). Per altra banda, la denominació alternativa designa les ciutats de La Spezia i Rímini, dibuixant una línia uns 40 km més al nord.
Una de les isoglosses més característica és la relativa al plural dels noms. Al nord de la línia, els plurals es deriven de l'acusatiu del llatí i acaben amb més freqüència en /s/ (amb l'excepció de les llengües del nord d'Itàlia com el venecià, que podrien haver experimentat alguna forma d'aquest tipus en el passat, però que posteriorment han pres les mateixes que l'italià; o en el francès, on silencien les s oralment, però es conserven per escrit i també oralment en el cas dels liaisons, això és, davant d'un mot en vocal), independentment del gènere i la declinació. Al sud i a l'est de la línia, el plural dels substantius acaba en vocal. L'explicació és que el plural deriva del cas nominatiu, o bé del canvi de la /s/ del llatí per la /i/. En diversos casos, especialment als dialectes on es neutralitza la vocal final a /ə/, també es canvien les vocals intermediàries, pel fenomen conegut com a metafonia, tal com passa amb l'alemany. Alguns exemples en llengües romàniques:
| romanès | italià | espanyol | portuguès | català | francès | llatí nom. pl. | llatí acc. pl. |
| viaţă, vieţi | vita, vite | vida, vidas | vida, vidas | vida, vides | vie, vies | vitae | vitās |
| lup, lupi | lupo, lupi | lobo, lobos | lobo, lobos | llop, llops | loup, loups | lupī | lupōs |
| om, oameni | uomo, uomini | hombre, hombres | homem, homens | home, homes | homme, hommes | hominēs | hominēs |

## Bibliografia

* Renzi, Lorenzo. Nuova introduzione alla filologia romanza. Bologna, Il Mulino. Pàg. 504. ISBN 88-15-04340-3
# Grup de l'aragonita

El grup de l'aragonita és un grup de minerals de la classe dels carbonats que està format per quatre carbonats ortoròmbics. Els cations d'aquests minerals estan disposats en una estructura propera a la forma hexagonal, produint la marcada simetria pseudohexagonal, com s'il·lustra als seus angles i per les característiques macles mimètiques d'aquestes espècies. Una sèrie completa s'estén entre l'estroncianita i la witherita a temperatures elevades.
Els minerals que integren aquest grup són: l'aragonita, la cerussita, l'estroncianita i la witherita.
| Espècie | Fórmula |
| Aragonita | CaCO₃ |
| Cerussita | PbCO₃ |
| Estroncianita | SrCO₃ |
| Witherita | BaCO₃ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz, els minerals del grup de l'aragonita pertanyen a "05.AB: carbonats sense anions addicionals, sense H₂O, alcalinoterris (i altres M$^{2+}$)» juntament amb els minerals següents: calcita, gaspeïta, magnesita, otavita, rodocrosita, siderita, smithsonita, esferocobaltita, ankerita, dolomita, kutnohorita, minrecordita, vaterita, huntita, norsethita, alstonita, olekminskita, paralstonita, baritocalcita, carbocernaïta, benstonita i juangodoyita.

## Referències

* 1 2 «Aragonite group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2021].
# Grup de l'arsenopirita

El grup de l'arsenopirita és un grup de minerals de la classe dels sulfurs. Està integrat per cinc minerals: arsenopirita, glaucodot, gudmundita, osarsita i ruarsita. Tots aquests minerals cristal·litzen en el sistema monoclínic excepte el glaucodot, que ho fa en l'ortoròmbic.
| Espècie | Fórmula |
| Arsenopirita | FeAsS |
| Glaucodot | (Co$_{0,5}$Fe$_{0,5}$)AsS |
| Gudmundita | FeSbS |
| Osarsita | OsAsS |
| Ruarsita | RuAsS |

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, els minerals d'aquest grup pertanyen a "02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaïta, krutaïta, laurita, penroseïta, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiïta, al·loclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jol·liffeïta, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, wil·lyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaïta, milotaïta, urvantsevita i reniïta.

## Referències

* ↑ «Arsenopyrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 abril 2021].