OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gabriel Puig Roda

Gabriel Puig Roda (Tírig, Alt Maestrat, 1865; Vinaròs, Baix Maestrat, 1919), fou un pintor costumista valencià.
Fill d'una família llauradora, el 1879 el jove Gabriel ingressà en l'Escola de Sant Carles de València, becat per la Diputació de Castelló. Després d'estudiar en l'Escola de San Fernando de Madrid, aquesta institució li atorga una beca per a anar a Roma, on s'estableix el 1889. Amb la finalitat de perfeccionar-se en l'ús de l'aquarel·la, assisteix a l'Acadèmia Chigi, al Cercle Internacional de Belles Arts, delatant la influència dels seus contemporanis italians.
En 1890 ja havia aconseguit un cert reconeixement internacional, alhora que el seu apoderat venia taules i aquarel·les. Aquesta primera etapa romana, finalitza al concloure la beca en 1892.
Viatja a Pisa, Gènova, Milà, Pàdua, Venècia i Bolonya, llocs on pren apunts de paisatges i racons típics que li serveixen per a les seues composicions. Després d'una temporada a Espanya retorna a Roma on realitza L'expulsió dels moriscs, quadre que envia el 1894 a la Diputació de València.
Les seves obres d'aquesta època s'integren en dos grans grups: en primer lloc estan els temes d'influència fortunyana que inclouen quadres de gènere i orientalistes. En segon terme, apareixen els temes naturalistes, com "El captaire de la guitarra" i "La visita del corregidor", on Puig Roda, influït per la literatura del seu temps, representa amb cruesa escenes costumistes de l'època.
En 1890 s'instal·la a Barcelona i en 1903 a Vinaròs, on s'especialitza en aquarel·les de temàtica costumista. Mor a Vinaròs el 21 de novembre de 1919.

## Referències

* ↑ Marià Fortuny
* ↑ «Gabriel Puig Roda Ajuntament de Tírig». Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 22 març 2011].
# Funció beta (física d'acceleradors)

En física d'acceleradors de partícules, la funció beta és una funció relacionada amb la mida transversal del feix de partícules a la posició s al llarg de la trajectòria nominal del feix. És relaciona amb la mida transversa del feix amb la següent expressió:
$\sigma (s)={\sqrt {\epsilon \cdot \beta (s)}}$
on
* $s$ és la posició al llarg de la trajectòria nominal del feix.
* $\sigma (s)$ és l'amplada Gaussiana del feix en la direcció transversa.
* $\epsilon$ és la mitjana quadràtica de l'emitància geomètrica del feix, la qual és normalment constant al llarg de la trajectòria quan no hi ha cap acceleració.
Típicament, diferents funcions de beta són utilitzades per a les dues direccions perpendiculars a la direcció transversal del feix (normalment, direccions horitzontals i verticals).

## Beta "estrella" (β$^*$)

El valor de la funció beta a un punt d'interacció és anomenada beta estrella β$^*$. La funció beta és típicament ajustada per a tenir un mínim local al punt de col·lisió dels feixos, per tal de minimitzar la mida del feix i així maximitzar la taxa d'interacció. Es pot demostrar que l'evolució de la funció beta al voltant del punt mínim ve donada per:
    $\beta (z)=\beta ^{*}+{\dfrac {z^{2}}{\beta ^{*}}}$
on z és la distància al llarg de la direcció del feix nominal, a partir del punt mínim.
Això implica que quan més petita sigui la mida del feix al punt d'interacció, més ràpid serà l'augment de la funció de beta (i per tant la mida del feix) quan s'allunyi d'aquest punt. En termes pràctics, les apertures dels elements de línia del feix al voltant del punt d'interacció (p. ex. dels imants enfocadors de l'accelerador) limiten el valor mínim del paràmetre β$^*$.

## Referències

* ↑ https://www.cockcroft.ac.uk/wp-content/uploads/2014/12/Neil_3.pdf
# Fricativa dental sorda

La consonant fricativa dental sorda, també coneguda com a fricativa interdental sorda, és un so que es representa amb el signe [θ] a l'AFI (una lletra theta minúscula de l'alfabet grec).
Tenen aquest fonema, entre altres llengües, el castellà peninsular, l'anglès, el grec modern i l'àrab.

## Característiques

* Es diu que és una fricativa perquè hi ha una turbulència en l'aire quan s'acosta a les dents.
* És una consonant.
* És un so egressiu.

## En català

El català estàndard no té aquest fonema, si bé es pot sentir en alguns manlleus del castellà o en una pronúncia a la castellana de la lletra Z. En canvi, és tradicional a part del Baix Aragó i del ribagorçà.

## Referències

* ↑ Lloret, Maria-Rosa La fonologia del català. UB, 2011, pàg. 13-14.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Fricativa alveolar sorda

La consonant fricativa alveolar sorda es transcriu [s] en l'AFI, és a dir, la lletra essa minúscula. Si una llengua té sons fricatius, el més probable és que tingui la [s], excepte en determinats idiomes australians.

## Característiques

* És una consonant pulmonar oral central.
* És un so sibilant fricatiu.
* És una fricativa alveolar perquè la llengua toca darrere les dents per causar una turbulència o fricció en la columna d'aire.
* És un so sord perquè no causa la vibració de les cordes vocals.

## En català

En català correspon al so de "suc" i es representa habitualment amb la lletra S. Val a dir que altres grafies poden representar-lo, com la ç (plaça) o els dígraf SS ("passar") i SC ("piscina"). Davant de les vocals E i I pot estar representat per la C ("cendra"). Aquest so pateix sonorització en molts contextos fonètics.
La seva similitud amb el xiuxiueig, el vent o altres fenòmens de la natura fa que sigui un dels sons preferits per l'al·literació a la literatura.

## Vegeu també

* Ortografia de les sibilants
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Funicular de la Santa Cova

Funiculars de Montserrat :
El Funicular de la Santa Cova és un dels funiculars de Montserrat, juntament amb el funicular de Sant Joan; a banda que també hi ha l'Aeri de Montserrat i el Cremallera de Montserrat, encara que no són estrictament funiculars, sobretot el segon cas. El funicular de la Santa Cova va ser inaugurat el 1929. L'any 2001 es van instal·lar dos nous vehicles moderns similars als del funicular de Sant Joan, amb sostre panoràmic. La funció d'aquest funicular és comunicar el monestir amb el camí de la Santa Cova, un dels llocs de pelegrinatge de la muntanya.

## Història

El funicular va ser construït el 1926 per Von Roll, i fou impulsat per la companyia Ferrocarrils de Muntanya de Grans Pendents. El 1963 s'hi feren uns treballs de modernització. El 1986 FGC passà a ser-ne el propietari i el 1991 hi portà a terme una renovació de les instal·lacions però mantenint-hi els vehicles de fusta originals.
El juliol de 2000 uns forts aiguats va malmetre greument la infraestructura, de tal manera que l'estació inferior, juntament amb 1 dels vehicles, va quedar completament negada. Es varen comprar 2 nous vehicles panoràmics i la línia restablí el servei el juny del 2001.
El gener de 2018 es va suspendre el servei per dur a terme diversos treballs de millora: renovació integral de la via; millora de talussos, drenatges i murs de protecció; i substitució dels bastidors dels dos cotxes, aprofitant-ne les caixes existents. El 30 d'abril de 2019 es va adjudicar la fabricació dels nous bastidors a Teleféricos y Nieve S.L. Tot i que en principi estava previst acabar les obres per la Setmana Santa del 2020, l'aturada de l'activitat de tota mena a causa de la pandèmia de COVID-19 va endarrerir la seva posada en servei fins al 17 d'agost de 2020.
* Estació superior
* El cotxe número 1
* Encreuament de la línia
* Estació inferior

## Referències

* ↑ Fatjó i Gené, Josep. L'Abadia de Montserrat. Història de l'escalada a Montserrat, 2005. ISBN 9788484157229 pàgines=27 [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Subministrament de nous bastidors i recondicionament de caixes dels cotxes del Funicular de Santa Cova. (Ref. PO57/18)». Generalitat de Catalunya. Contractació pública. [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «Montserrat reabre el funicular de la Santa Cova, tras dos años de cierre» (en castellà). El Periódico. [Consulta: 1r setembre 2020].

## Vegeu també

* Funicular de Sant Joan
* Funiculars i telefèrics de Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Funitel

Un funitel és un remuntador de 2 cables tractors d'on pengen cabines desembragables.
El nom prové de la barreja de tele (típic començament de paraula per a molts remuntadors) i funicular. De fet però, és com una mena de telecabina, però amb unes dimensions molt superiors, ja que en estar aguantades per dos cables, les cabines poden ser molt més grosses, amb capacitat de fins a 35 persones. Com en els telecabines, les cabines del funitel disminueixen la velocitat als extrems de la línia per a permetre l'embarcament i desembarcament dels passatgers (desembragament).
La presència dels 2 cables també permet una major resistència al vent que els remuntadors penjants d'un sol cable, ja que no es balancegen tant les cabines. A més, el nombre de pilones es redueix, si bé les seves dimensions i complexitat augmenten sensiblement.
Cal dir que la manera de fer girar els cables a les estacions no es limita com habitualment a una sola roda, sinó que hi ha múltiples opcions per a aconseguir que els dos vagin exactament a la mateixa velocitat. De fet, els dos cables són, a vegades, un de sol convenientment enrotllat, tal com es mostra a l'esquema contigu.
Als Països Catalans només hi ha un funitel, el Funicamp, que serveix per accedir a la part alta de l'estació de Grand Valira (sector de Grau Roig) des del poble d'Encamp. S'utilitza doncs només com a entrada a l'estació, però no dona accés a cap pista directament.
# Furcaperla bifurcata

Furcaperla bifurcata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Referències

* ↑ Sivec, 1988. A: Sivec, Stark & Uchida. Synopsis of the world genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia 16:49.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1948 (1947). Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 16(3/4):272.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:303.
* Sivec & Stark, 1988. A: Sivec, Stark & Uchida. Synopsis of the world genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia 16:50.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Galea spixii

Galea spixii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels càvids. Viu a Bolívia i el Brasil. Els seus hàbitats naturals són les zones obertes, les sabanes i la Caatinga, tant a àrees primàries com a àrees pertorbades. Es creu que no hi ha cap amenaça per a la supervivència d'aquesta espècie.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista alemany Johann Baptist Ritter von Spix.

## Referències

* ↑ Catzeflis, F.; Patton J.; Percequillo, A.; Bonvicino, C.; Weksler, M. Galea spixii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 gener 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 388. ISBN 978-0801893049.
# Gargantilla del Lozoya y Pinilla de Buitrago

Gargantilla del Lozoya y Pinilla de Buitrago és un municipi del nord-est de la Comunitat de Madrid.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 202 | 212 | 245 | 321 |
# Frosya (cràter)

Frosya és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 9,8 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim rus, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Frosya». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Félix de Blochausen

Félix de Blochausen (Schieren, 5 de març de 1834 - Schieren, 15 de novembre de 1915), fou un polític luxemburguès, fou el 6è primer ministre de Luxemburg durant deu anys del 26 de desembre de 1874 al 20 de febrer de 1885, i com era habitual també a l'època va ser ministre d'Afers Exteriors a la vegada. De 1872 a 1873 va ser President de la Cambra de Diputats.

## Biografia

El 26 de desembre de 1874, després que Emmanuel Servais presentarà la seva dimissió, Blochausen va ser nomenat primer ministre i ministre d'Afers Exteriors. Des del 21 de setembre al 12 d'octubre de 1882, va ser ministre de Finances. Sota el seu govern van ser reformats el codi penal i l'educació. El 20 de febrer 1885 Blochausen va haver de renunciar a causa d'un escàndol d'abús d'informació privilegiada.
El govern Blochausen va introduir reformes en l'educació primària. Contra l'oposició dels diputats conservadors, es va fer obligatori l'assistència a l'escola durant sis anys, entre els 6 a 12 anys. La reforma va donar lloc a debats de gran abast sobre el paper de l'Estat a la societat, i la relació entre l'església i l'estat. La nova llei de fet donava el deure a l'Estat d'organitzar l'educació pública, mentre que l'església conservava un nivell d'influència sobre l'educació a nivell local, i tenia poders de supervisió sobre els professors.

### Post-govern

Des de 1893 fins a la seva mort, Félix de Blochausen va ser el president de la Grand-Ducal Société agricole. Va morir el 15 de novembre 1915 en el seu lloc de naixement, el Castell de Birtrange.

## Honors

* Gran Creu de l'Orde de la Corona de Roure

## Referències

* 1 2 3 «Les gouvernements du Grand-Duché de Luxembourg depuis 1848. Le gouvernement de Blochausen» (en francès) p. 42-47. Gouvernement.lu. Arxivat de l'original el 2006-07-09. [Consulta: 12 agost 2015].
* ↑ «Memorial A N° 3 vun 1881 p. 42». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 agost 2015].
# GNU Social

El GNU Social (abans conegut com a StatusNet o Laconica) és un programari lliure de microblogging escrit en PHP desenvolupat originalment per Evan Prodromou. Tot i oferir unes funcionalitats similars al Twitter, es fonamenta en l'objectiu de poder oferir unes comunicacions obertes i distribuïdes entre els participants de les comunitats de microblogging, que poden tenir el programari hostatjat a diferents servidors. Tant empreses com individus poden instal·lar llurs pròpies instàncies del programari i tenir ple control de les dades.
El 8 de juny de 2013 el projecte StatusNet va ser adoptat per GNU Social.

## Referències

* ↑ http://status.net/2009/08/28/laconica-is-now-statusnet/ Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine.
* ↑ Terdiman, Daniel (2008-10-6) Taking on Twitter with open-source software Arxivat 2012-08-26 a Wayback Machine., CNet. Retrieved 2009-1-3
* ↑ Bastien, Malcolm (2008-8-28) Why Laconica Means Big Things For Corporate Micro Blogging Arxivat 2009-01-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.gnu.org/software/social/merge.html

## Vegeu també

* identi.ca, instància principal, dels mateixos autors de l'StatusNet.

## Enllaços externs

* Lloc web de GNU Social
# Gananita

La gananita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, l'àrea de Ganan (Xina).

## Característiques

La gananita és un halur, un fluorur de bismut de fórmula química BiF₃. Cristal·litza en el sistema cúbic, formant agregats irregulars de fins a 0,15 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gananita pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:3» juntament amb els següents minerals: zharchikhita, molisita, fluocerita-(Ce) i fluocerita-(La).

## Formació i jaciments

Es troba en filons de quars que contenen tungstè. Sol trobar-se associada a altres minerals com: bismut, bismutinita, pirita o calcopirita. Va ser descoberta l'any 1984 a la mina de wolframi de Laikeng, a Gan Co. (Província de Jiangxi, República Popular de la Xina). També ha estat descrita a Sadisdorf, a Schmiedeberg (Saxònia, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Gananite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 març 2016].
* ↑ «Gananite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 6 març 2016].
# Gastrotheca fissipes

Gastrotheca fissipes és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit com a Nosotrema fissipes per George Albert Boulenger el 1888. El nom específic fissipes en llatí significa «de peu forcat, esquerdat, fes».
Ocupa boscs primaris i secundaris així com a la vora de tals boscs, i s'associa principalment amb bromèlias terrestres i arbòries. També s'ha trobat en bromeliàcies de matolls i en afloraments rocosos. Es reprodueix per desenvolupament directe, els ous es porten en una bossa a l'esquena de la femella i les granotes joves creixen en bromèlias.
Viu a les terres baixes costaneres de l'estats del Brasil de Pernambuco, Alagoas, Sergipe i molt al sud d'allà a la costa de l'estat de Bahia, a l'est del Brasil, per sota dels 700 m d'altitud.
A la Llista Vermella de la UICN (2004) és catalogat com risc mínim d'extinció.

## Referències

* ↑ Boulenger, G.A. «V.—On some Reptiles and Batrachians from Iguarasse, Pernambuco». Annals and Magazine of Natural History, 2, 7, 01-07-1888, pàg. 40–43. DOI: 10.1080/00222938809460873. ISSN: 0374-5481.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «fissipes». A: Diccionari Llatí-Català. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), p. 546. ISBN 978-84-7739-631-4.
* 1 2 Carnaval, Ana Carolina; Luiz Peixoto, Oswaldo «Gastrotheca argenteovirens» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2004. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2004.RLTS.T55334A11294865.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca fissipes (Boulenger, 1888)» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Gastrotheca gracilis

Gastrotheca gracilis és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit per Ronaldo F. Laurent el 1969. El nom específic gracilis en llatí significa «prim, magre, simple, senzill».
Els adults són arborícoles. Viiuen a les capçades dels arbres, els forats dels arbres i les esquerdes de les roques dels boscos andins de Iunga i les praderies d'altitud. Durant l'amplexus, els mascles col·loquen els ous a la bossa marsupial a l'esquena de la femella. Quan les larves surten de l'ou, es continuen desenvolupant a la bossa. Posteriorment, les femelles les posen basses d'aigua on es metamorfosen. Aquesta espècie persisteix en llocs amb pertorbació moderada de l'hàbitat, com les vores de camins i els boscos andins secundaris de Iunga.

## Distribució

Viu als vessants orientals de la serra de l'Aconquija, la serra de Medina i la serra de Taficillo (prop de Tucumán), al nord-oest de l'Argentina.
A la Llista Vermella de la UICN és catalogat en perill d'extincio. Perd hàbitat per mor d'activitats humanes com els incendis forestals, la desforestació i el manteniment de carreteres.

## Referències

* ↑ Laurent, Ronaldo F. «Una segunda especie del género Gastrotheca Fitzinger en Argentina» (en castellà). Acta Zoológica Lilloana, 1969, pàg. 143–149. ISSN: 1852-6098.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «gracilis». A: Diccionari Llatí-Català. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), p. 583. ISBN 978-84-7739-631-4.
* ↑ Laurent, R. F.; Lavilla, E.; Terán, E. M. «Contribución al conocimiento del género Gastrotheca fitzinger (Amphibia : Anura : Hylidae) en Argentina» (en castellà), 1986. [Consulta: 17 desembre 2022].
* 1 2 3 SSC Amphibian Specialist Group «La Banderita Marsupial Frog Gastrotheca gracilis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2019. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2019-1.RLTS.T55336A101425007.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca argenteovirens (Boettger, 1892)» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Gastrotheca galeata

Gastrotheca galeata és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit per Linda Trueb i William E. Cuellman el 1978. El nom específic galeata en llatí significa «cobert de casc».
Ocupa boscs nebulosos, boscs secs de muntanya, pastures arbustives i zones lleugerament alterades. S'han trobat individus durant el dia a les escletxes entre troncs podrits i terra en pastures arbustives, i sota les pedres de prats, i de nit a les branques de la vegetació. El cap coossificat i les extremitats curtes i robustes, amb poca corretja entre els dits dels peus, suggereixen que aquesta espècie pot ser fossorial. Aquesta idea està corroborada per les limitades dades ecològiques; la majoria d'exemplars s'han trobat a terra o en escletxes. Es desconeix l'hàbitat de reproducció, encara que els ous es porten a l'esquena de la femella i es desenvolupen directament.
Viu a les cotes intermèdies de 1740 a 2130 m d'altitud als vessants occidentals de la serralada de Huancabamba, Departament de Piura, al Perú.

## Referències

* ↑ Trueb, Linda; Duellman, William E. «An Extraordinary New Casque-Headed Marsupial Frog (Hylidae: Gastrotheca)». Copeia, 1978, 3, 10-08-1978, pàg. 498. DOI: 10.2307/1443617.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «galeatus, -a, -um». A: Diccionari Llatí-Català. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), p. 572. ISBN 978-84-7739-631-4.
* ↑ Duellman, William E. Marsupial frogs and their allies : Gastrotheca and allied Genera, 2015. ISBN 978-1-4214-1676-2.
* ↑ SSC Amphibian Specialist Group «Helmeted Marsupial Frog Gastrotheca galeata» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2020. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2020-2.RLTS.T55335A89203165.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca galeata' Trueb and Duellman, 1978» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.