OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dística

Dística és una disposició de les parts vegetatives d'algunes plantes (fil·lotaxi) en dos rengles verticals oposats. En la disposició dística, les fulles, flors i espigues es disposen d'una manera que unes miren a un costat i les altres a l'altre costat. En el cas de l'«ordi dístic» es refereix a l'espiga de les varietats d'ordi que només tenen dues fileres, en contraposició a l'odi hexadístic, és a dir, que té sis fileres. La seva etimologia és del llatí distichus i aquest del grec: dis + tichos = 'de dos rengles'.

## Vegeu també

* Dístic, estrofa de dos versos en poesia.

## Referències

* ↑ dlc.iec.cat
* ↑ definiciones de.com
* ↑ GEC
# Dobromir Zhechev

Dobromir Zhechev (Sofia, 12 de novembre de 1942) és un exfutbolista búlgar de la dècada de 1960.
Fou 93 cops internacional amb la selecció búlgar amb la qual participà quatre Copes del Món.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Spartak Sofia i Levski Sofia.

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Bulgaria - Record International Players». RSSSF, 16-07-2009. Arxivat de l'original el 2012-06-14. [Consulta: 17 agost 2009].
* ↑ Dobromir Zhechev a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Profile at levskisofia.info
# Dwm

dwm és un gestor de finestres en mosaic dinàmic per l'X11 que exhibeix els principis del minimalisme i és conegut per haver estat una gran influència per al desenvolupament d'altres gestors de finestres, incloent xmonad i awesome. dwm és extremadament similar a wmii, però internament és de composició molt més simple. És escrit purament en C i, tenint al cap aquesta simplicitat, no conté cap mena d'interfície de configuració altre que editar el codi font.

## Referències

* ↑ Kolmodin, Lennart. «xmonad». Bits and Bytes, 02-04-2007. [Consulta: 15 maig 2011].
* ↑ Plantilla:Cite mailing list
* ↑ Auza, Jun. «20 Most Nimble and Simple X Window Managers for Linux». TechSource, 02-08-2008.
* ↑ «dwm home page». «dwm is customized through editing its source code, which makes it extremely fast and secure - it does not process any input data which isn't known at compile time»
* ↑ Byfield, Bruce. «Keyboard-driven environments open a new window on the desktop». Linux.com. SourceForge, Inc., 31-05-2007. [Consulta: 1r març 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Dolmen del Serrat d'en Perot

El Dolmen del Serrat d'en Perot és un monument megalític del terme comunal de Cornellà de Conflent, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a la zona centra - nord-oriental del terme, al nord del Cortal de les Baixes i al sud del Camp del Gascó, al cim de la carena.
Es tracta d'un dolmen de galeria catalana, amb una vora amb mamelló i cordó llis de tipus neolític final trobada entre el seu aixovar funerari. Es conserva bastant sencer, malgrat que la caiguda d'una de les lloses verticals laterals ha fet que la llosa superior quedi inclinada.

## Referències

* ↑ El Dolmen del Serrat d'en Perot en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Carreras i Tarrús, 2013.

## Bibliografia

* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
# Dolmen del Serrat de les Fonts I

El Dolmen del Serrat de les Fonts I és un dolmen del terme comunal de Sant Marçal, a la comarca dels Aspres, adscrita a la del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat a 876,8 m alt a ponent del poble de Sant Marçal, en el Serrat de les Fonts. És a la zona nord-est de la carena superior d'aquest serrat. És a uns 120 metres de distància al nord-est del Dolmen del Serrat de les Fonts II.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics dels Pirineus Orientals

## Referències

* ↑ El Dolmen del Serrat de les Fonts I en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «155-Sant Marçal». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184. Llegir-lo en línia

## Enllaços externs

* Portal de Dòlmens i menhirs Pilar
* Portal de Megalithes du monde
# Tonto Basin

Tonto Basin és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 840 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tonto Basin tenia 840 habitants, 439 habitatges, i 262 famílies La densitat de població era de 10,3 habitants/km².
Dels 439 habitatges en un 9,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 40,3% no eren unitats familiars. En el 33,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,4% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 13,5% entre 25 i 44, un 39,9% de 45 a 60 i un 32,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 58 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.398 $ i la renda mediana per família de 29.091 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.125 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 15.157 $. Aproximadament el 15,9% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tonto Basin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tonto Basin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# The Narrow Way

The Narrow Way és la tercera suite del quart àlbum d'estudi de Pink Floyd Ummagumma. És una cançó de tres parts escrita i interpretada íntegrament per David Gilmour, utilitzant múltiples overdubs per tocar tots els instruments ell mateix.

## Parts

Part 1 (3:27)
La primera part de la cançó es va anomenar "Baby Blue Shuffle in D Major" quan va ser interpretada per la banda en una emissió de la BBC el 2 de desembre de 1968;
també s'assembla molt als temes "Rain in the Country (take 1)" i "Unknown Song" gravats (però finalment no utilitzats) per a la banda sonora de la pel·lícula de Michelangelo Antonioni Zabriskie Point els mesos de novembre i desembre de 1969. Aquesta part inclou capes de guitarra acústica amb alguns efectes espacials.
Part 2 (2:53)
La segona part inclou una guitarra elèctrica i una percussió que es modulen molt al final, formant un drone que condueix a la tercera part.
Part 3 (5:57)
La tercera part de la cançó inclou l'única contribució vocal de Gilmour a la part d'estudi de l'àlbum. Aquesta part final va ser incorporada a The Man and The Journey per la banda completa a la seva gira de 1969.

## Crèdits

* David Gilmour – guitarres, veu, baix, piano, orgue, mellotron, bateria, percussió

## Referències

* ↑ Strong i 2004, 1177.
* ↑ Mabbett, 1995, p. 34.
* ↑ Manning, 2006, p. 161.

## Bibliografia

* Strong, Martin C. The Great Rock Discography (en anglès). 4a. Edinburgh: Canongate Books, 2004. ISBN 1-84195-551-5.
* Manning, Toby. Reinventing Pink Floyd: From Syd Barrett to the Dark Side of the Moon (en anglès). Rough Guides, 2006. ISBN 9781843535751.
* Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Omnibus Press, 1995. ISBN 071194301X.

## Vegeu també

* Discografia de Pink Floyd

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de Pink Floyd» (en anglès).
# Torre de San Nicolás

La torre de San Nicolás són les restes de l'antiga església homònima de la ciutat espanyola de Coca, província de Segòvia, Castella i Lleó. Segons Julio Valdeón Baruque, és un exemple representatiu d'arquitectura gòtico-mudèjar; en paraules de José María de Azcárate tindria influències de la torre de la mesquita de Còrdova. Encara que la data de la seua construcció no és clara, és sabuda la seua existència ja l'any 1247. Té la categoria de bé d'interés cultural, amb el codi RI-51-0000879. Ha estat usada com a rellotge i com a colomer.

## Notes

* ↑ Li va ser atorgada la qualificació de «Monumento Nacional» el 1931.

## Referències

* ↑ Martí y Monsó, 1901, p. 66.
* ↑ Valdeón Baruque, 1988, p. 491.
* ↑ Azcárate, 1990, p. 76.
* ↑ Hernández García de la Barrera, 2007, p. 545.
* 1 2 Hernández García de la Barrera, 2007, p. 544.
* ↑ «castellà RI-51-0000879 - BIC - Consulta a la base de datos de bienes inmuebles» (en castellà). Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. [Consulta: 4 octubre 2014].
* ↑ Hernández García de la Barrera, 2007, p. 544-545.

## Bibliografia

* Valdeón Baruque, Julio «Las huellas del Islam en la Meseta norte». Espacio, tiempo y forma, 1, 1988, pàg. 481-494. ISSN: 0214-9745 [Consulta: 4 octubre 2014].
* Martí y Monsó, José. Leonardo Miñón. Estudios histórico-artísticos: relativos principalmente a Valladolid, basados en la investigación de diversos archivos, 1901.
* Azcárate, José María de. Arte gótico en España. Cátedra, 1990. ISBN 9788437608952.
* Hernández García de la Barrera, Ignacio. «Coca». A: Enciclopedia del románico: Segovia. 1, 2007, p. 539-546. ISBN 978-84-89483-32-3. Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
# Torre de Sanitja

La torre de Sanitja és una torre costanera de defensa construïda en el tombant del segle xviii i XIX pels anglesos. La torre, que és un Bé d'Interès Cultural, defensava la cala, el port de Sanitja, que en l'antiguitat clàssica (segles I-III) va ser un port de certa rellevància: Sanisera. La torre va ser construïda en els anys 1800-1802 per enginyers britànics.
Es va construir amb morter de pedra amb fileres verticals de carreus de reforç. Tenia tres plantes, amb accés a la planta del mig. Posteriorment es va obrir una porta a la planta baixa que dona accés a un espai octogonal de tres habitacions cobertes per dues voltes de canó, que s'usaven com a magatzem de pólvora, recanvis i material divers.
En ser una torre considerada petita, no tenia escala interior que comuniqués els diferents pisos, que estaven separats per trapes i a través de la xemeneia. El terrat superior estava rodejat per un parapet delimitat per dos cordons de pedra: en ells 'hi muntava l'artilleria. Degut al gran deteriorament causat pel pas dels anys, la torre està parcialment derruïda i no es pot visitar per dins.
L'any 2016, la formació política Entesa des Mercadal i Fornells va presentar un moció perquè el consistori instés al Ministeri de Medi Ambient a restaurar la torre. Cinc anys més tard es va restaurar la torre amb 248.773 € provinents del fons de l'impost de turisme sostenible.

## Referències

* ↑ «Torre de Sanitja» (en castellà). Menorca Cultural. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «Torre de Sanitja» (en castellà), 01-08-2013. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «Torre de Sanitja, Es Mercadal.» (en castellà). Arxivat de l'original el 3 de setembre 2017. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «L'Entesa pide rehabilitar la torre de Sanitja» (en castellà). Menorca al dia, 2016. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ Pons de la Rosa, Isaac «La torre de sanitja recupera esplendor». Es diari de Menorca, 16-04-2021.

## Bibliografia

* de Nicolás Mascaró, Joan C. Talaies i torres de defensa costanera.
* Fornals Villalonga, Francisco. Torres defensivas de Menorca.
# Dècada del 1560 aC

Resum dels esdeveniments de la dècada del 1560 aC:

## Esdeveniments

* 1567 aC, mort el faraó Kamosis. El succeeix el seu fill o gendre Ahmosis I que funda la Dinastia XVIII, la primera del Nou Imperi.
* 1566 aC, primera expedició d'Ahmosis I a Núbia
* 1565 aC, segona expedició d'Ahmosis I a Núbia
* 1564 aC, tercera expedició d'Ahmosis I a Núbia, submissió parcial del país
* 1561 aC Ahmosis I ataca als hicsos i els derrota a Taqemt (al sud d'Àvaris) i al llac Zedka. Àvaris queda assetjada
* 1560 aC, Àvaris capitula i els hicsos fugen a Canaan; perseguits, són atrapats a Sharuren on van quedar assetjat durant uns tres anys, així com a altres fortaleses com Jericó, que seran conquerides pels egipcis.
* 1560 aC, mort de Hantilis i assassinat del seu fill Pisheni pel gendre del rei, Zidantas I, que ocupa el tron.

## Personatges destacats

* Amosis I, faraó i fundador de la 18a dinastia
# Edifici de la Joventut Catòlica

L'Edifici de la Joventut Catòlica (popularment coneguda com la Peni) és un edifici del municipi de Molins de Rei inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici consta de dos cossos, un més enretirat descrivint una terrassa al seu davant. És de l'any 1921, ja en ple període noucentista, tot i que la seva estètica és encara hereva del modernisme, especialment per l'ús que fa de la línia sinuosa, tant al coronament com a les obertures. L'acabat és de maçoneria comuna, travada amb filades de maó vist. És la seu de la Joventut Catòlica, entitat fundada el 1879.
El conjunt de l'edifici alberga una sala de teatre (coberta, amb escenari a la italiana. El pati de butaques (platea) té 298 localitats i el balcó, o amfiteatre, situat a la part posterior, mirant a l'escenari disposa de 168 localitats), un restaurant (al cos adossat) i una pista exterior.

## Descripció

Edifici format per un cos central amb tres parts verticals i un cos afegit al costat esquerre.
El primer consta de planta baixa i pis. Aquella té una doble porta formada per dos arcs trilobats i una finestra cega a cada costat, emmarcat tot per pilastres sostingudes per cimacis. El primer pis es caracteritza per una gran finestra cega amb tres cossos i rematada per una obertura en forma parabòl·lica. L'edifici està coronat per un frontó ondulat el qual, a la part central, té forma trilobat. Els tres sectors de l'edifici (central i laterals) estan separats, a nivell de cos superior, per 4 pilastres acabades amb boles de pedra. El cos afegit repeteix l'estructura de la resta de l'edifici.

## Història

La Joventut Catòlica es creà el 1875 amb el nom de "Escuela dominical de Niños" i el 6 de gener del 1879 es constituí legalment com a tal.
L'associació es va fundar en el 1879, recolzada per la parròquia, com a esplai de joventut i ampliació de l'escola dominical de nens. Entre les activitats culturals que promovien s'organitzaven representacions teatrals i es creà el grup coral Orfeó Pàtria i els Pomells de Joventut sota la iniciativa de Miquel Blanch.
El primer local social de l'entitat estava ubicat en una casa del carrer de Sant Miquel, però l'any 1921 es construí aquest nou edifici i l'associació es convertí ràpidament en un referent de la vida cultural de la vila.

## Referències

* 1 2 «Joventut Catòlica – La Peni». Joventut Catòlica. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2013. [Consulta: 8 setembre 2014].
* 1 2 «Edifici de la Joventut Catòlica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 setembre 2014].
* 1 2 «Itineraris a l'abast – Patrimoni Històric». Ajuntament de Molins de Rei. Associació Amics del Museu. Xarxa Museus Locals. Arxivat de l'original el 8 de setembre 2014. [Consulta: 8 setembre 2014].
# Tor Ulven

Tor Ulven (Oslo, 1953–1995) fou un poeta noruec. És considerat un dels poetes majors d'aquest país de la postguerra mundial i va guanyar la majoria dels premis de la literatura noruega.
Els seus primers treballs consisteixen en la tradicional poesia modernista, amb fortes influències d'André Breton i el surrealisme. El 1980 va evolucionar i va desenvolupar una veu més independent, tant pel que fa a l'estil com a la temàtica. Els darrers treballs també tenen parts considerables en prosa. Es va suïcidar a Oslo el 1995.

## Premis

* Premi Dobloug el 1995
* Premi Obstfelder el 1993
* Premi Hartvig Kirans el 1990

## Bibliografia

* Skyggen av urfuglen (poemes) – 1977
* Etter oss, tegn (poemes) – 1980
* Forsvinningspunkt (poemes) – 1981
* Det tålmodige (poemes i prosa poètica) – 1987
* Gravgaver (prosa) – 1988
* Søppelsolen (poemes) – 1989
* Nei, ikke det (contes breus) – 1990
* Fortæring (prosa poètica) – 1991
* Avløsning (novel·la) – 1993
* Vente og ikke se (contes breus) – 1994
* Stein og speil (prosa poètica) – 1995
* Etterlatte dikt (Poesia variada) – 1996
* Essays – 1997
# Edo

«Edo» té aquests significats:
* Àngel Edo Alsina, ciclista català
* Edo (grup humà), grup humà de Nigèria
* Període Edo, època de la història del Japó que s'estén de 1603 a 1867
* EDO o equació diferencial ordinària, equació que inclou les derivades d'una funció d'una sola variable
* Llengua edo, llengua parlada a Nigèria
* Toponímia:
** Edo (Japó), antic nom de Tòquio, l'actual capital del Japó, abans de la Restauració Meiji
** Estat d'Edo, estat de Nigèria
** Castell Edo, castell japonès construït en 1457 per Ōta Dōkan en el que avui és Tòquio
# Eduardo Ramos Verde

Eduardo Ramos Verde (San Cristóbal de la Laguna, 13 de març de 1967) és un exfutbolista canari, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del CD Tenerife, amb qui debutaria a Segona Divisió a la campanya 87/88, jugant 4 partits. Després d'un any al Marino, hi retorna al Tenerife, ara a primera divisió. A la 89/90 hi disputa 20 partits i marca un gol.
Al juny del 1990, un gol seu va donar la permanència al CD Tenerife en la promoció de descens. Els canaris s'enfrontaven al Deportivo de La Corunya, i després de l'empat a zero a l'anada, el gol d'Eduardo Ramos va ser, a les postres, decisiu perquè els tinerfenys estigueren un any més a la màxima categoria. Eixe gol, però, no li va donar la titularitat, i la temporada 90/91 disputa 21 partits i marca un altre gol.
Sense continuïtat al Tenerife, a l'estiu de 1991 fitxa per la UD Las Palmas, amb qui baixa a Segona B. La temporada 92/93 milita al modest Realejos abans de retornar a l'equip grancanari, mentre que la temporada 96/97 recala al Gáldar. Posteriorment fitxa per la Universidad de Las Palmas CF, amb qui retorna a jugar a Segona Divisió a la temporada 00/01, encara que només 9 partits.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Eduardo Ramos a la plana del CD Tenerife Arxivat 2010-03-22 a Wayback Machine.
# Tossal de les Roques

El Tossal de les Roques és una muntanya de 536 metres que es troba al municipi de Cervera, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Thure Ahlqvist

Thure Ahlqvist (Borås, 20 d'abril de 1907 - Borås, 20 de març de 1983) va ser un boxejador suec que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la categoria del pes lleuger, en perdre la final contra el sud-africà Lawrence Stevens. Durant la seva carrera va disputar un combat professional, que va perdre.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Thure Ahlqvist». [Consulta: 20 setembre 2021].
* ↑ «Thure Ahlqvist - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 20 setembre 2021].
* ↑ «BoxRec: Thure Ahlqvist». [Consulta: 20 setembre 2021].
# E la nave va

E la nave va és una pel·lícula francoitaliana dirigida per Federico Fellini. Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Venècia el 1983. Ha estat doblada al català.

## Argument

El juliol del 1914, s'organitza un creuer amb ocasió del funeral d'una cèlebre cantant. Les seves cendres han de ser dipositades en una illa. El creuer comprèn una tripulació d'allò més heteròclita, transportant sobretot un rinoceront que encarna la lletjor del món, així com molts burgesos decadents. La imatge del burgès de l'època, que canta mentre que el seu regnat cau, és evocada per la imatge de l'orquestra del Titànic.

## Repartiment

* Freddie Jones (Orlando)
* Barbara Jefford (Ildebranda Cuffari)
* Victor Poletti (Aureliano Fuciletto)
* Peter Cellier (Sir Reginald Dongby)
* Elisa Mainardi (Teresa Valegnani)
* Norma West (Lady Violet Dongby)
* Paolo Paolini (Albertini, el director d'orquestra)
* Sarah Jane Varley (Dorotea)
* Fiorenzo Serra (el gran duc de Harzock)
* Pina Bausch (la princesa Lherimia)
* Pasquale Zito (el comte Bassano)
* Janet Suzman (Edmea Tetua)
* Linda Polan (Ines Ruffo Saltini Ione)
* Philip Locke (el primer ministre)
* Jonathan Cecil (Ricotin)
* Maurice Barrier (Ziloev)
* Fred Williams (Sebastiano Lepori)
* Elizabeth Kaza (la productora)
* Colin Higgins (el cap de policia)
* Umberto Zuanelli (Maestro Rubetti 1)
* Vittorio Zarfati (Maestro Rubetti 2)
* Ugo Fangareggi (el maître de l'hotel)
* i Claudio Ciocca, Marielle Duvelle, Christian Fremont, Alessandro Partexano, Domenica Pertca, Helen Stirling, Antonio Vezza.

### Cantants

* Mara Zampieri (Ildebranda Cuffari)
* Elisabeth Norbeg Schulz (Ines Ruffo Saltini, i primera soprano sèrbia)
* Nucci Condo (Teresa Valegnani)
* Giovanni Bavaglio (Aureliano Fuciletto)
* Carlo Di Giacomo (Sebastiano Lepori)
* Boris Carmeli (Ziloev)
* Bernadette Lucarini (segona soprano sèrbia)
* Bruno Beccaria (Tenor serbi)

## Premis i nominacions
### Premis

1984
* David di Donatello per la millor fotografia per Giuseppe Rotunno
* David di Donatello per la millor pel·lícula
* David di Donatello pel millor guió per Federico Fellini i Tonino Guerra
* David di Donatello per la millor producció per Dante Ferretti

## Referències

* ↑ esadir.cat. E la nave va. esadir.cat.
* ↑ «E la nave va». The New York Times.
# El Ballestero

El Ballestero és un municipi de la província d'Albacete, que es troba a 68 km de la capital de la província. El 2005 tenia 527 habitants, segons dades de l'INE, 269 dones i 258 homes.
En el seu terme es troba la parròquia renaixentista de San Lorenzo.

## Demografia

| 1842 | 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2007 |
| 1271 | | | 1454 | 1579 | 1634 | 1681 | 1581 | 1580 | 1528 | 1710 | 1784 | 1531 | 961 | 790 | 676 | 558 | 499 |

## Enllaços externs

* Página de la diputació d'Albacete
* Pàgina sobre El Ballestero Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Tintinaïta

La tintinaïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la kobellita. Rep el nom de les mines de plata de Tintina, al Canadà.

## Característiques

La tintinaïta és una sulfosal de fórmula química Pb$_{22}$Cu₄(Sb,Bi)$_{30}$S$_{69}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1967. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tintinaïta pertany a «02.H - Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Cu, Ag, Fe, Sn i Pb» juntament amb els següents minerals: aikinita, friedrichita, gladita, hammarita, jaskolskiïta, krupkaïta, lindströmita, meneghinita, pekoïta, emilita, salzburgita, paarita, eclarita, giessenita, izoklakeïta, kobellita, benavidesita, jamesonita, berryita, buckhornita, nagyagita, watkinsonita, museumita i litochlebita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va poder ser descrita gràcies als exemplars de dos indrets del Canadà: la mina Deer Park, situada a la localitat de Rossland, a la Colúmbia Britànica, i al dipòsit de plata, plom i zinc de Tintina, al districte miner del llac Watson, al Yukon.

## Referències

* ↑ «Tintinaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 maig 2021].