OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Breithauptita

La breithauptita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la niquelina. Va ser anomenada l'any 1840 per Julius Fröbel en honor del mineralogista saxó Johann Friedrich August Breithaupt (Probstzella, Alemanya, 16 de maig de 1791 - 22 de setembre de 1873). Breithaupt era professor de la Bergakademie a Freiberg, Alemanya i més tard successor de Friedrich Mohs al Museu d'Història Natural de Viena. Breithaupt va ser un mineralogista sistemàtic prolífic i va originar el concepte de la paragènesis. El material havia estat originalment anomenat antimonickel en referència a la seva composició i descrit l'any 1833 per Friedrich Stromeyer.

## Característiques

La breithauptita és antimonur de níquel (NiSb). A part dels elements de la seva fórmula, pot contenir impureses de ferro, cobalt, arsènic i sofre. Cristal·litza en el sistema hexagonal de forma arborescent, disseminada i massiva; el cristalls són rars i prims en forma tabular o d'agulla de fins a 1 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la breithauptita pertany a «02.CC - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, freboldita, kotulskita, langisita, niquelina, sederholmita, sobolevskita, stumpflita, sudburyita, jaipurita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, westerveldita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřinita, braggita, cooperita i vysotskita.

## Formació i jaciments

La breithauptita es forma en venes hidrotermals de calcita associades amb menes de cobalt-níquel-argent.
La breithauptita ha estat trobada en 176 indrets del món. El territoris amb un major nombre de jaciments són, la part sud del Canadà, prop de la seva frontera amb els Estats Units, Escandinàvia, Gran Bretanya, Europa Central (juntament amb França) i Austràlia. A l'Àsia hi ha jaciments a Rússia, la Xina, l'Índia i el Japó. A Catalunya n'existeixen jaciments a la mina Balcoll, situada al Priorat (Tarragona) i a les mines Montoliu, a la Vall d'Aran.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: plata nativa, nickelina, maucherita, cobaltita, ullmannita, tetraedrita, pirrotita, cubanita, calcopirita, esfalerita, galena i calcita.

## Referències

* 1 2 «Breithauptite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Breithauptite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 gener 2017].
# Petrobius

Petrobius és un gènere d'insectes arqueògnats pertanyents a la família Machilidae. Molts d'aquests primitius insectes estan restringits a costes rocoses.

## Taxonomia

El gènere Pretobius inclou sis espècies:
* Petrobius adriaticus
* Petrobius artemisiae
* Petrobius brevistylis
* Petrobius crimeus
* Petrobius maritimus
* Petrobius ponticus

## Referències

* ↑ «IRMNG - Petrobius Leach, 1809». [Consulta: 29 octubre 2021].
# Pont de Queensboro

El pont de Queensboro (Queensboro Bridge) enllaça dos boroughs de New York, l'illa de Manhattan i Queens (a Long Island). Travessa l'East River salvant una petita illa, Roosevelt Island.

## Característiques

És un pont voladís (pont metàl·lic sostingut per bigues al centre) de 1135m de longitud total.
El pont posseeix dos nivells :
* superior: 4 vies de circulació.
* inferior: 6 vies de circulació, de les que 4 són reservades als vehicles de motor, 2 per als ciclistes i vianants.

## Història

Les primeres proposicions de connectar Manhattan amb Long Island, barri a l'oest del Queens, es remunten a 1838, i un primer muntatge financer va ser temptat per una societat privada el 1867. Desgraciadament, els seus esforços van continuar sent vans i finalment va fer fallida en als anys 1890. El projecte veu la llum finalment el 1903, sota l'impuls del servei dels ponts de New York, dirigit per Gustav Lindenthal en col·laboració amb Leffert L. Buck i Henry Hornbostel, dissenyadors del Williamsburg Bridge. La construcció va començar aviat però va ser retardada. Un dels revoltons es va esfondrar durant una tempesta i hi va haver un llarg període d'agitació social, amb vagues i fins i tot una temptativa de sabotatge amb dinamita per part de sindicalistes extremistes.
El pont va ser inaugurat el 30 de març de 1909, després d'haver costat la vida a 50 persones, per un preu de cost de 18 milions de dòlars de l'època. Era aleshores conegut amb el nom de Blackwell's Island Bridge.
Durant la seva construcció, era el pont voladís més llarg dels Estats Units. El nivell superior oferia dues vies per als vehicles de motor i per a dues vies de ferrocarril, i a l'inferior quatre vies de circulació i dues vies de tramvia. S'han tret les vies fèrries i el tramvia als anys 1940 i 1950 per obtenir 11 vies de circulació, s'ha ampliat més tard i s'ha portat al nombre de 10. D'ençà 1987, el pont està en fase de renovació, i ja s'hi han gastat més de 300 milions de dòlars.

## Anècdotes

El pont de Queensboro s'anomena també «59th Street Bridge», pel número del carrer que li dona accés a Manhattan. Aquest sobrenom ha inspirat una cançó, escrita pel duo Simon and Garfunkel: «The 59th St. Bridge Song (Feelin' Groovy)».
Al registre cinematogràfic, s'hi va rodar el 2002 una important escena de la pel·lícula Spiderman realitzada per Sam Raimi. S'hi veu el «Green Goblin» precipitar Mary Jane Watson de l'alçària del pont, i Spiderman ha d'escollir si l'ha de salvar o anar a socórrer els passatgers del telefèric de Roosevelt Island. Però és sobretot Woody Allen qui ha immortalitzat aquest pont en l'imaginari col·lectiu amb una escena cèlebre de la seva pel·lícula Manhattan, rodada el 1979.

## Enllaços externs

* NYC.gov
* NYCroads.com
* Transportation Alternatives Fiboro Bridges - Queensboro Bridge Arxivat 2005-04-03 a Wayback Machine.
# Pont de Rabentí

Les Restes del Pont de Rabentí són una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un pont de dues arcades, del que actualment només es conserva una part del pilar central i un mur adossat a Cal Baqué, que podria ser part del lateral de l'estrep del pont. L'aparell és format per carreus grans i ben escairats disposats en perfectes filades regulars.

## Història

Formava part, juntament amb el Pont del Far i el de la Senyora (desaparegut) de l'antic camí ral de Berga a Bagà. Va ser ensorrat el 1848 en el decurs d'una batalla entre les forces carlines de Joan Castells i les liberals del Coronel Orio, dins de la segona guerra carlina o dels matiners. Fins a la construcció de l'antiga carretera comarcal C-1411 es va substituir per dues palanques de fusta que creuaven els torrents de les Garrigues i Peguera, respectivament.

## Nucli urbà del Pont de Rabentí

El Nucli urbà del Pont de Rabentí és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

### Descripció

L'espai ve delimitat, seguint el sentit de les agulles del rellotge, pel lateral esquerra de la Riera de Peguera, l'extrem més a ponent del nucli urbà incloses les cases aïllades del Camí de Peguera i totes les finques urbanes situades a l'esquerra del carrer Major, excepte Cal Rovira.

### Història

Després del negament de La Baells i Sant Salvador de la Vedella, actualment és el nucli urbà de població més antic del municipi. Aquest conjunt de cases, conegut també com el Pont de Rabentí, es va formar al voltant de l'antic pont del mateix nom, avui desaparegut. Les poques cases situades al seu voltant van anar creixent a partir de l'últim terç del segle xix en començar a prosperar les explotacions mineres del municipi. Tot i aquesta relativa modernitat, cal valorar l'antiguitat de diferents construccions incloses en aquest perímetre, en especial l'església parroquial i alguna casa aïllada de la part alta del Camí de Peguera. L'obertura i urbanització del carrer Campet va permetre lligar aquest antic nucli tradicional amb la zona d'eixample urbanístic del poble.

## Referències

* 1 2 «Restes del Pont de Rabentí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
* 1 2 «Nucli urbà del Pont de Rabentí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Pigarg de Steller

El pigarg de Steller (Haliaeetus pelagicus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita les costes i rius a prop de la desembocadura, a la costa oriental de Sibèria, des de Koriàkia fins al krai de Khabàrovsk i Sakhalín. En hivern arriba fins a la Xina, Corea, Japó i les illes Ryukyu. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Pigarg de Steller». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 281. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Steller's Sea-eagle. Haliaeetus pelagicus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Pierre Loti

Pierre Loti, pseudònim de Julien Viaud (14 de gener de 1850, Rochefort - 10 de juny de 1923, Hendaia) fou un escriptor francès. Era oficial de l'armada francesa i autor de novel·les d'estil impressionista. L'any 1883 va ser elegit membre de l'Acadèmia Goncourt i l'any 1891 com a membre de l'Acadèmia Francesa.

## Obres

* Aziyadé (1879)
* Le Mariage de Loti (1880)
* Le Roman d'un Spahi (1881
* Fleurs d'Ennui (1882)
* Mon Frère Yves (1883)
* Les Trois Dames de la Kasbah (1884)
* Pêcheur d'Islande (1886)
* Madame Chrysanthème (1887)
* Propos d'Exil (1887)
* Japoneries d'Automne (1889)
* Au Maroc (1890)
* Le Roman d'un Enfant (1890)
* Le Livre de la Pitié et de la Mort (1891)
* Fantôme d'Orient (1892)
* L'Exilée (1893)
* Matelot (1893)
* Le Désert (1895)
* Jérusalem (1895)
* La Galilée (1895)
* Ramuntcho (1897)
* Figures et Choses qui passaient (1898)
* Judith Renaudin (1898)
* Reflets de la Sombre Route (1899)
* Les Derniers Jours de Pékin (1902)
* L'Inde sans les Anglais (1903)
* Vers Ispahan (1904)
* La Troisième Jeunesse de Madame Prune (1905)
* Les Désenchantées (1906)
* La Mort de Philae (1909)
* Le Château de la Belle au Bois dormant (1910)
* Un Pèlerin d'Angkor (1912)
* La Turquie Agonisante (1913)
* La Hyène Enragée (1916)
* Quelques Aspects du Vertige Mondial (1917)
* L'Horreur Allemande (1918)
* Prime Jeunesse (1919)
* La Mort de Notre Chère France en Orient (1920)
* Suprêmes Visions d'Orient (1921), escrita en col·laboració amb el seu fill Samuel Viaud.
* Un Jeune Officier Pauvre (1923, obra pòstuma)
* Lettres à Juliette Adam (1924, obra pòstuma)
* Journal Intime (1878-1881). Publicat l'any 1925 pel seu fill Samuel.
* Journal Intime (1882-1885). Publicat l'any 1929 pel seu fill Samuel.
* Correspondence Inédite (1865-1904)

## Traduccions al català

* Pescador d'Islàndia. Traducció de Lídia Anoll. Martorell: Adesiara Editorial, 2024.

## Enllaços externs

* http://pierreloti.org
* http://www.messageries-maritimes.org/ploti1.htm
* http://www.messageries-maritimes.org/ploti2.htm
# Pierre Littbarski

Pierre Littbarski (Berlín, Alemanya, 16 d'abril de 1960) és un exfutbolista alemany, posteriorment entrenador de futbol. Va disputar 73 partits amb la selecció d'Alemanya.

## Referències

* ↑ rsssf
Pierre Littbarski amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1982
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Breitner •
4 K. Förster •
5 B. Förster •
6 Dremmler •
7 Littbarski •
8 Fischer •
9 Hrubesch •
10 Müller •
11 Rummenigge •
12 Hannes •
13 Reinders •
14 Magath •
15 Stielike •
16 T. Allofs •
17 Engels •
18 Matthäus •
19 Hieronymus •
20 Kaltz •
21 Franke •
22 Immel •
Entrenador: Derwall
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Eurocopa 1984
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Strack •
4 K. Förster •
5 B. Förster •
6 Rolff •
7 Brehme •
8 K. Allofs •
9 Völler •
10 Meier •
11 Rummenigge •
12 Burdenski •
13 Matthäus •
14 Falkenmayer •
15 Stielike •
16 Bruns •
17 Littbarski •
18 Buchwald •
19 Bommer •
20 Roleder •
Seleccionador: Derwall
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1986
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Brehme •
4 Förster •
5 Herget •
6 Eder •
7 Littbarski •
8 Matthäus •
9 Völler •
10 Magath •
11 Rummenigge •
12 Stein •
13 Allgöwer •
14 Berthold •
15 Augenthaler •
16 Thon •
17 Jakobs •
18 Rahn •
18 K. Allofs •
18 Hoeneß •
18 Rolff •
18 Immel •
Seleccionador: Beckenbauer
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Eurocopa 1988
1 Immel •
2 Buchwald •
3 Brehme •
4 Kohler •
5 Herget •
6 Borowka •
7 Littbarski •
8 Matthäus • (c)
9 Völler •
10 Thon •
11 Mill •
12 Illgner •
13 Wuttke •
14 Berthold •
15 Pflügler •
16 Eckstein •
17 Dorfner •
18 Klinsmann •
19 Sauer •
20 Rolff •
Seleccionador: Beckenbauer
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1990
1 Illgner •
2 Reuter •
3 Brehme •
4 Kohler •
5 Augenthaler •
6 Buchwald •
7 Littbarski •
8  Häßler •
9 Völler •
10 Matthäus •
11 Mill •
12 Aumann •
13 Riedle •
14 Berthold •
15 Bein •
16 Steiner •
17 Möller •
18 Klinsmann •
19 Pflügler •
20 Thon •
21 Hermann •
22 Köpke •
Seleccionador: Beckenbauer :
# Bruegel (cràter)

Bruegel és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 72 km de diàmetre. Porta el nom del pintor flamenc Pieter Brueghel el Vell (1525-1569), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Bruegel». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Planta reptant

Planta reptant, tapissant o prostrada (en anglès:creeping o repent plant) en botànica, és qualsevol planta que s'estén segons la conformació del sòl. Les plantes reptants tenen les tiges disposades horitzontalment al sòl.
Les plantes reptants es diferencien de les plantes decumbents en el fet que les tiges d'aquestes s'estenen aplicades al sòl però tenen les puntes cap amunt (exemple la planta del cacauet).
Les plantes procumbents tenen les tiges horitzontals al sòl però no arrelen en els nusos com sí que ho fan les reptants.
Un exemple de planta cespitosa tapissant és la gespa. També la maduixera, la síndria i la carabassa són plantes reptants
Entre les plantes silvestres són reptants, entre d'altres: Dichondra microcalyx, Ajuga reptans i el gram.

## Referències

* Accuaah Principles of plant genetics and breeding Google Books.
* https://archive.today/20121211155704/bio.research.ucsc.edu/people/kay/Terms.html.
# Port de Blankenberge

El Port de Blankenberge és un antic port pesquer transformat en port esportiu al Mar del Nord a Blankenberge a Bèlgica.

## Port pesquer (1871-1944)

Durant segles, la pesca va ser l'activitat econòmica més important de la petita ciutat de Blankenberge, sense tenir un port veritable. Ja al segle xvii, els ciutadans van adreçar una sol·licitud a l'arxiduquessa d'Àustria i comtessa de Flandes, Maria Teresa, per a obtenir una dàrsena de debò. La comtessa no va pas respondre a la requesta. Finalment, el 1862 l'obra va començar i el 1871 es vainaugurar el port pesquer, situat a l'embocadura del canal Blankenbergse Vaart. La infraestructura es declinava en dues parts: la dàrsena i un spuikom, un dipòsit que s'omple a plenamar i que es buida a baixamar per tal de desensorrar el frau dues vegades per dia.
El port mai no va funcionar ben bé: era difícil sortir amb vent de l'oest i li mancava profunditat per embarcacions a quilla. El 1913 hi havia un projecte d'eixamplar-lo, però la Primera Guerra Mundial va interferir i després tampoc va realitzar-se per manca de pressupost. L'ocàs continuà: la flota va baixar des de 41 vaixells el 1928 fins a 20 el 1937. El 1944, l'ocupant alemany va anorrear completament el port. Això va ser la fi de l'era de la pesca a Blankenberge.

## Port esportiu (des 1955)

* El primer port esportiu
* Entrada de l'antic dipòsit – Eixample del port
* Capitania
A l'inici dels anys 50 del segle passat, la idea de crear un port esportiu va anar creixent. Al 9 de juliol de 1955, el port va inaugurar-se. Aviat el port va saturar-se i va projectar-se de transformar la conca del dipòsit en dàrsena. L'eixample, inaugurat al 21 de juny de 1980 va augmentar la capacitat fins a 750 embarcacions. Un tercer eixample i una remodelació urbanística dels entorns del port va inaugurar-se al 21 de maig de 2004. El port modernitzat té una capacitat total de mil embarcacions.

## Enllaços externs

* Foto panoràmica del port Arxivat 2009-07-04 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «El port de Blankenberge (en [[neerlandès]])». Arxivat de l'original el 2011-08-23. [Consulta: 14 juny 2010].
# Port de Bratislava

El Port de Bratislava (en eslovac: Pristav Bratislava) és un important port interior del riu Danubi i -en un sentit més ampli- de la via fluvial del Rin-Main-Danubi, situat a Bratislava, capital d'Eslovàquia. Consta d'un port de càrrega i un altre de passatgers. El primer és una instal·lació clau per a l'economia d'Eslovàquia, que forma part juntament amb el de Komárno, com un dels dos ports internacionals del país eslovac.
L'autoritat portuària del Port de Bratislava és l'empresa Slovenská Plavba a Prístavy (SPAP). El port està connectat al ferrocarril, per carretera i transport per sistema de canonades de la refineria Slovnaft.

## Referències

* ↑ «Port of Bratislava - Port Detail». WorldPortSource.com. Arxivat de l'original el 2016-09-12. [Consulta: 14 octubre 2016].

## Enllaços externs

* www.spap.sk Web del port de Bratislava Arxivat 2011-09-30 a Wayback Machine.
# Plectorhinchus multivittatus

Plectorhinchus multivittatus és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan i al nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Macleay, W. 1878. The fishes of Port Darwin. Proceedings of the Linnean Society of New South Wales v. 2 (pt 4): 344-367, Pls. 7-9.
* McKay, R.J., 2001. Haemulidae (=Pomadasyidae). Grunts (also sweetlips, hotlips, and velvetchins). p. 2961-2989. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Portada/article abril 1
## Vent

El vent és el moviment de gasos a gran escala. A la Terra, el vent és el moviment en massa de l'aire. A l'espai exterior, el vent solar és el moviment de gasos o partícules carregades del Sol a través de l'espai, mentre que el vent planetari és la desgasificació d'elements químics lleugers de l'atmosfera d'un planeta cap a l'espai. Els vents se solen classificar segons la seva escala espacial, la velocitat, els tipus de força que els causen, les regions on es produeixen i el seu efecte. Els vents més forts observats en un planeta del sistema solar es produeixen a Neptú i Saturn.
En meteorologia se solen denominar els vents segons la seva força i la direcció des de la qual bufen; a la civilització, el vent ha inspirat la mitologia, afectat els esdeveniments històrics, estès l'abast del transport i la guerra, i ha proporcionat una font d'energia pel treball mecànic, l'electricitat i el lleure.
# Postromanticisme

El postromanticisme (1887-1930) fou un moviment intel·lectual, musical i artístic que portà al màxim grau d'expressivitat el romanticisme durant la segona meitat del segle xix, alhora que va introduir l'estil posterior, de caràcter més realista. Va tenir la seva màxima esplendor a França, on va donar lloc al Parnassianisme i el Simbolisme en literatura. Es va expressar sobretot en les arts literàries i musicals tot i que també en les arts plàstiques. També s'aplica el terme a les obres i al moment cultural que, no pertanyents estrictament i cronològica al període romàntic, en segueixen les convencions romàntiques o bé no acaben de superar-ne les premisses.

## Característiques

Els escriptors i artistes es rebel·len contra les formes de vida dels burgesos i neix el seu esperit inconformista que demana llibertat. Senten rebuig pels valors de la societat i sovint cauen, en el seu desig d'evadir-se de la grisor i angoixa de la realitat, en certs vicis com l'alcohol i les drogues. S'aferren a l'aventura, la solitud i de vegades l'odi de la seva pròpia existència, de manera que alguns d'ells acaben en la bogeria.

### Literatura

La poesia, al contrari de la novel·la i el teatre, continua sent romàntica (la novel·la i el teatre seguirà la tendència realista). En la poesia la forma perd part del seu interès per centrar la seva atenció a l'emotiu que pot tenir el poema. El narratiu decau a favor del líric. La poesia és més personal i intimista. Es redueix la retòrica i s'augmenta el lirisme, amb l'amor i la passió pel món pel bell com a temes principals. Es busquen noves formes mètriques i nous ritmes. L'homogeneïtat de la qual gaudia el Romanticisme es transforma en pluralitat en les idees poètiques. La poesia postromàntica, doncs, representa, més que una transició, un conflicte insuperable entre el Romanticisme i el Realisme, pel que sovint solen ser interpretats seus autors com romàntics despenjats, en filosofia, guanya el decantament pessimista.
Són narradors postromàntics Herman Melville i Thomas Carlyle, la Madame Bovaryde Gustave Flaubert és una novel·la postromàntica. Lord Alfred Tennyson i Elizabeth Barrett-Browning i el seu marit Robert Browning són també poetes postromàntics. A Espanya són poetes postromàntics Gustavo Adolfo Bécquer, Rosalía de Castro, Augusto Ferran, Luis Antonio Ramírez Martínez i Güertero, Ricardo Blanco Asenjo, Manuel de la Revilla i José Campo-Arana.

### Música

En la música es fon el Romanticisme i el Barroc a Johannes Brahms i Serguei Rakhmàninov. També Gustav Mahler pertany a aquesta estètica.

## Referències

* ↑ «"Postromanticisme? Anàlisi macrofilosòfica del 1874 al 1901" de G. Mayos (UB).». Arxivat de l'original el 2011-07-27. [Consulta: 5 març 2011].

## Enllaços externs

* "Postromanticisme? Anàlisi macrofilosòfica del 1874 al 1901" per G. Mayos Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine..
# Polidamant d'Escotussa

Polidamant (grec antic: Πολυδάμας, llatí: Polydamas), fill de Nícies, fou un atleta grec nadiu d'Escotussa. Va guanyar al pancraci als jocs olímpics del 408 aC. Era de gran altura i tenia una força excepcional. La llegenda diu que va matar sense armes a un lleó a la muntanya de l'Olimp, o que va parar un carro quan anava llençar a tota velocitat. El rei persa Darios II de Pèrsia el va convidar a la seva cort on va protagonitzar també altres fets extraordinaris.

## Referències

* ↑ 1.Polydamas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 460
* ↑ «Polydamas of Skotoussa». Athletes' Stories. Perseus Project.