OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beacon Bluetooth LE

Beacon Bluetooth LE (en anglès far Bluetooth de baixa energia) és un dispositiu transmissor amb el protocol Bluetooth LE que contínuament estan emetent el seu identificador amb un abast de pocs metres de manera que dispositius portàtils (telèfons mòbils intel·ligents, tauletes i similars) propers poden captar aquesta informació.

## Aplicacions

Se´n poden esmentar :
* Identificació de productes i consumidors en el sector comercial.
* Pagaments sense contacte.
* Punts d'informació automàtics.
* Serveis diversos en el sector de transports.
* Localització en espais tancats on el sevei GPS no està disponible.

## Protocols disponibles
### iBeacon

A mitjans del 2013 l'empresa Apple introdueix l'iBeacon dissenyat per aplicacions comercials i d'identificació.

### AltBeacon

AltBeacon és una alternativa de codi obert a iBeacon (propietari d'Apple) creat per Radius Networks.

### URIBeacon

URIBeacons són diferents a iBeacons i AltBeacons perque en comptes de transmetre un identificador, URIBeacon envia una URL que és molt fàcil de tractar informàticament.

### Eddystone

Eddystone és un estàndard de Google per a beacons amb tecnologia Bluetooth. Suporta tres tipus de paquets : Eddystone-UID, Eddystone-URL, i Eddystone-TLM. Eddystone-UID funciona molt semblant al iBeacon d'Apple, no obstant, suporta dades addicionals de telemetria amb Eddystone-TLM. La informació de telemetria s'envia amb les dades d'UID. La informació del beacon disponibleincloent tensió de la bateria, temperatura del beacon, nombre de paquets enviats des de la darrera engegada, i el temps despert.

## Vegeu també

* Bluetooth Low Energy
* Beacon Eddystone (Google)
* Beacon AltBeacon

## Referències

* ↑ «Extensive Guide to Bluetooth Low Energy (BLE) Beacons» (en anglès). Kontakt.io, 15-06-2016.
* ↑ Leddy, Patrick «10 Things About Bluetooth Beacons You Need to Know» (en anglès). http://academy.pulsatehq.com, 03-06-2017.
* ↑ Gruman, Galen «What you need to know about using Bluetooth beacons» (en anglès). InfoWorld, 03-06-2017.
* ↑ «These Are Some Of The Top Emerging Business Applications For Beacons» (en anglès). Business Insider, 03-06-2017. Arxivat de l'original el 2017-06-19 [Consulta: 3 juny 2017].
# Çò des de Sant Pèr

Çò des de Sant Pèr és una casa de Casau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És tradició que el nucli de Sant Pèr és més antic que el de Casau. Anys enrere aquests edificis eren coneguts com a Es Bòrdes de Menjuc.

## Descripció

És un habitatge amb els edificis disposats entorn del "corrau". La casa de secció rectangular, aprofita el desnivell del terreny per integrar en un mateix edifici l'estable i la vivienda, amb entrades diferenciades i a peu pla. Això fa que l'espai habitable se situï en el primer pis, amb la porta d'accés en l'esglaó superior i sota un "tresaigües" amb la "humenèja", mentre que la resta d'obertures resoltes també amb fusta es concentren preferentment en la façana de llevant, que conté en la planta baixa la porta de la quadra.Aquesta façana paral·lela a la "capièra" esdevé per tant la principal;amb l'estructura d'un "horn de pan" sobresortint en l'angle sud. La coberta d'encavallades de fusta sosté una teulada de pissarra, amb les arestes reforçades a partir de les planxes de zinc.Sense solució de continuïtat s'hi adossa una "bòrda" per la banda nord que presenta un contrafort. A l'altre costat del pati un segona borda mostra dues portes en alçada.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Sant Pèr». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# (876) Scott

(876) Scott és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 20 de juny de 1917 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena, Àustria. Està nomenat en honor d'I. Scott, qui durant anys va ajudar el personal de la universitat de Viena. Forma part de la família asteroidal d'Eos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Families of Asteroids» (en anglès). Japanese Journal of Astronomy and Geophysics, 1, 1922, pàg. 55-94.

## Enllaços externs

* «(876) Scott» (en anglès). Minor Planet Center.
# Novonikolàievka

«Novonikolàievka» té aquests significats:
* Novonikolàievka (Tomsk), població de l'óblast de Tomsk, a Rússia
* Novonikolàievka (Primórie), població del krai de Primórie, a Rússia
* Novonikolàievka (Bélgorod), població de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Benjamin Lecomte

Benjamin Lecomte (París, França, 26 d'abril de 1991) és un futbolista professional francès que juga de porter al Montpellier HSC.

## Trajectòria

Nascut a París, va arribar el 2009 al FC Lorient procedent del planter del Chamois Niortais. Des de la seva arribada va ser suplent habitual de Fabien Audard, així que va marxar cedit al Dijon FCO de la Ligue 2 durant la temporada 2013-14. Una vegada aquesta va finalitzar va tornar a la disciplina del FC Lorient i, des de llavors, es va convertir a titular indiscutible amb el conjunt bretó.
Després del descens a Ligue 2 de Les Merlus al final de la temporada 2016-17, va fitxar pel Montpeller HSC.
Després dues temporades en el conjunt occità, el 15 de juliol de 2019 es va fer oficial el seu fitxatge per l'AS Monaco FC. Allí també s'hi va estar dos anys, fins que a l'agost de 2021 va fitxar per l'Atlètic de Madrid per jugar-hi cedit la temporada 2021-22. Malgrat que el club jugava tres competicions importants, amb un calendari de partits carregat, va passar-se els 51 partits de la temporada a la banqueta, com a suplent de Jan Oblak.
El 13 de juliol de 2022, Lecomte fou cedit al RCD Espanyol per una temporada, per suplir la marxa de Diego López.

## Internacional

Va ser internacional amb França en categories inferiors. Al setembre de 2018 va rebre la seva primera convocatòria amb l'absoluta per als partits de Lliga de les Nacions de la UEFA davant Alemanya i Països Baixos com a reemplaçament del lesionat Hugo Lloris, encara que no va arribar a disputar cap minut.

## Referències

* 1 2 3 «Benjamin Lecomte signe à Montpellier» (en francès). F. C. Lorient, 29-06-2017. [Consulta: 19 agost 2021].
* ↑ «FC Lorient. Baptiste Reynet officiellement Lorientais» (en francès). Ouest-France, 23-08-2013. [Consulta: 19 agost 2021].
* ↑ «Benjamin Lecomte signe à Montpellier (officiel)» (en francès). L'Équipe, 29-06-2017. [Consulta: 29 juny 2017].
* ↑ «Benjamin Lecomte pose ses gants à Monaco» (en francès). Montpellier HSC, 15-07-2019. [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ «¡Bienvenido, Benjamin Lecomte!». Atlètic de Madrid, 19-08-2021. [Consulta: 19 agost 2021].
* ↑ «Welcome, Benjamin Lecomte!». atleticodemadrid.com, 20-08-2021 [Consulta: 20 agost 2021].
* ↑ «LECOMTE, QUARTA INCORPORACIÓ», 13-07-2022. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ «L'Espanyol anuncia el seu nou porter, Benjamin Lecomte». 324.cat, 13-07-2022 [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Bleus : Benjamin Lecomte remplace Hugo Lloris, forfait» (en francès). L'Équipe, 03-09-2018. [Consulta: 25 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Perfil a Transfermarkt
* Fitxa a Soccerway
* Fitxa a FFF
# Nicolás Duclos

Nicolás Duclos, lutier francès establert a Barcelona als voltants del 1740.
Treballà a Barcelona fins a l'any 1765, any en què es traslladà a Madrid fins a la seva mort el 1781. Segons les seves etiquetes a Madrid, hauria estudiat amb Stradivari. El seu estil, tot i la formació italiana, té tocs de l'escola francesa que denoten el seu origen, i el resultat final és excel·lent. Els seus instruments gaudiren de gran estima per la qualitat i el so bo i potent. Alguns foren ornamentats sovint amb filets, dibuixos a la tinta xinesa i amb caps esculpits amb cares d'àngel.

## Bibliografia

* Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].
* Vannes, René. Dictionnaire Universel des luthiers. Bruxelles: Les Amis de la Musique, 1972.

## Enllaços externs

* Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Violí de Nicolás Duclos al Museu de la Música de Barcelona
* Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Viola d'amor al Museu de la Música de Barcelona
# Numan (I) ibn Imri-l-Qays

Numan (I) ibn Imri-l-Qays fou rei làkhmida d'Aràbia, conegut com a al-Àwar as-Sàïh (al-Awar, «el borni»; as-Sàïh, «l'errant»; el segon malnom se li hauria donat per haver renunciat al món). Era fill d'Imru-l-Qays ibn Amr al-Muhàrriq (rei 382-403) l'existència del qual no està testimoniada més que per la tradició. Va governar del 403 al 431. Entre 413 i 420 va visitar al sant sirià Simeó i es creu que sota influència d'aquest va acabar renunciant al món. Està associat a la construcció del palau de Khawarnak i a la creació de les divisions militar d'al-Shahba i al-Dawsar.
Va renunciar vers 431 i el va succeir el seu fill al-Múndhir (I) ibn Numan ibn Imri-l-Qays.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 637
# Numa Marci el Vell

Numa Marci el Vell (en llatí Numa Marcius) va ser un llegendari notable romà d'origen sabí que va viure durant el període monàrquic. Era fill de Marcus, esmentat a la llegenda de Numa Pompili. Numa Marci va induir a Numa Pompili a acceptar el tron de Roma i el va acompanyar des del país dels sabins fins a la ciutat, on Marci es va convertir en membre del senat i el seu amic ara rei el va nomenar pontífex màxim i dipositari de tots els poders religiosos. Va ser el pare de Numa Marci el Jove.
Es diu que a la mort de Numa Pompili va aspirar al tron i que en ser elegit Tul·li Hostili, es va deixar morir de gana, segons Plutarc i Titus Livi.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Numa Marcius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Numa Pompili, V, 6, 21
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, I, 20
# Bhilar

Bhilar és un poble del districte de Satara, Maharashtra, Índia.
Es troba a prop de l'estació de la muntanya Panchgani molt popular per les seves maduixes. Bhilar s'està convertint en la primera vila del llibre de l'Índia, un concepte inspirat en la "book town" de Hay-on-Wye a Gal·les, coneguda per les seves llibreries i festivals de literatura.

## Referències

* ↑ «Vila de llibres que s'està construint a Bhilar, Maharashtra» (en anglès). [Consulta: 13 gener 2020].
# Bhil Corps

El Bhil Corps fou un grup militar establert pels britànics a l'Índia Britànica. El 1825 Sir James Outram fou enviat a Khandesh, i va formar amb els salvatges bhils un cos d'infanteria lleugera sobre els que va aconseguir una gran influència personal i els va utilitzar amb èxit en nombroses missions, sent coneguts com els Khandesh Bhil Corps. El 1831 es va formar a Rajputana el Mewar Bhil Corps. El seu manteniment es va finançar amb aportacions d'alguns prínceps. El cos tenia els seus quarters de Mewar a Kherwara i a Kotra. El quarter de Kherwara fou entabler entre 1840 i 1844. L'uniforme dels sipais bhils al començament era un drap penjant a la cintura ("taparrabos") que era la seva manera habitual de vestir, i anaven armats amb arc i fletxes; eren molt desconfiats així que se'ls pagava diàriament, doncs si un dia no cobraven se n'anaven. El 1857 va ser dels pocs cossos natius que va restar lleial. A Khetwara hi fou enviat un esquadró de cavalleria de Bengala i es va poder convèncer a una part dels bhils per anar a Nimach, on van combatre amb els bengalís retornant al quarter. Un destacament va operar contra el cap rebel Tantia Topi a Banswara i Partabgarh, i va guanyar una medalla. El cos va obtenir els seus colors el 1862 i fou possat a les ordes del comandant en cap al 1897. Llavors va quedar format per 8 companyies (set de bhils i una d'altres indis) amb destacaments a Kotra, Udaipur (Rajasthan) i Dungarpur. El bhils enllistats i els retirats amb pensió, van influir en els seus companys de la selva que progressivament van abandonar els seus habits de saqueig. En les fams de 1899 a 1902 el cos va fer un gran servei mantenint l'orde i participant en caceres que van alleujar la situació.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Nucla

Nucla és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 734 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nucla tenia 734 habitants, 311 habitatges, i 208 famílies. La densitat de població era de 399,2 habitants per km².
Dels 311 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 27,9% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.466 $ i la renda mediana per família de 33.636 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.417 $ mentre que les dones 21.726 $. La renda per capita de la població era de 12.982 $. Entorn del 14,4% de les famílies i el 17% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nucla». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 1r agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nucla». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 1r agost 2010].
# Niederkorn

Niederkorn (en luxemburgués: Nidderkuer) és una vila de la comuna de Differdange del districte de Luxemburg al cantó d'Esch-sur-Alzette. Està a uns 19 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Niederkorn». [Consulta: 20 setembre 2015].
# Niedergösgen

Niedergösgen és un municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), situat al districte de Gösgen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Obra maestra

Obra maestra és una pel·lícula espanyola de comèdia dramàtica de 2000 dirigida per David Trueba i protagonitzada per Ariadna Gil, Santiago Segura i Pablo Carbonell. Va ser el segon llargmetratge del director.

## Argument

Benito Cañaveras i Carolo Suárez Perales són dos afeccionats al cinema. El primer exerceix de director i el segon d'actor en el seu últim projecte, una pel·lícula musical en Super 8 titulada "Un mundo para nosotros". El paper protagonista femení han decidit que ho interpreti una estrella del cinema nacional anomenada Armanda Castro.
Jove, però ja en presumible decadència, l'actriu rep l'oferiment amb una mescla de menyspreu i fàstic. Encara ignora que els esdeveniments l'obligaran a rodar forçada aquest paper i a conviure en total aïllament amb Benito i Carolo. Cap dels tres serà la mateixa persona quan acabi el rodatge d'aquesta «obra mestra».

## Repartiment

* Ariadna Gil... Armanda
* Santiago Segura... Benito
* Pablo Carbonell... Carolo
* Loles León... Catalina
* Luis Cuenca... Damián
* Jesús Bonilla... veterinari
* Joserra Cadiñanos... Perfecto
* Manolo Codoso... pare Benito
* Anna Maria Barbany... mare Benito
* Alicia Cifredo... cunyada Benito

## Premis i candidatures
### XV Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor de repartiment | Luis Cuenca | Nominat |
| Millor actor revelació | Pablo Carbonell | Nominat |
| Millors efectes especials | Emilio Ruiz Alfonso Nieto Raúl Romanillos Pau Costa | Nominats |

## Referències

* ↑ Estreno en Madrid de “Obra Maestra”, la última película de David Trueba, vertele.es, 27 d'octubre de 2000
* ↑ David Trueba estrena 'Obra maestra' cuatro años después de su primer filme, El País, 25 d'octubre de 2000
* ↑ Obra maestra a Fotogramas
* ↑ Obra maestra al web dels Goya

## Enllaços externs

* Obra maestra al web de David Trueba.
# Nuth

Nuth (limburguès Nut) és un municipi de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 15.733 habitants repartits sobre una superfície de 33,17 km² (dels quals 0,04 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Beek i Schinnen, a l'oest amb Meerssen, a l'est amb Heerlen i al sud amb Valkenburg aan de Geul i Voerendaal.

## Centres de població

* NeerlandèsLimburguèsPoblació
* NuthNut5.490
* HulsbergHölsberg3.490
* SchimmertSjömmert2.390
* WijnandsradeWienesrao1.530
* VaesradeVaosje980
* HaasdalHazel830
* ArensgenhoutArensgenhout520
* SwierZjwier300
* AalbeekAolbaek280
* OenselOansel120
* Hommert * Hommert90
* (Bron: CBS)

## Administració

El consistori municipal consta de 17 membres, format des del 2006 per:
* CDA, 5 regidors
* Leefbaar Nuth, 4 regidors
* PvdA, 4 regidors
* VVD, 3 regidors
* GroenLinks, 1 regidor

## Enllaços externs

* www.nuth.nl Arxivat 2017-10-01 a Wayback Machine.
# Nonilfenol

Els nonilfenols són una família de compostos orgànics relacionats de la família dels alquil fenols. Aquesta sèrie de substàncies són ingredients comuns en nombrosos detergents, encara que la legislació europea els ha prohibit recentment a causa del seu impacte sobre el medi ambient. La característica química dels nonilfenols és la seua estructura composta d'un fenol unit a una cadena hidrocarbonada de nou àtoms de carboni.

## Referències

* ↑ Diari oficial de la Unió Europea. Limitació de la comercialització i l'ús del nonilfenol, dels etoxilats de nonilfenol i del ciment (2003)
# Nonnit de Girona

Nonnit, Nonici o Nonit de Girona (Girona?, mitjan segle vi - ca. 636) fou un religiós visigot, bisbe de Gerunda. Tot i no haver estat oficialment canonitzat, ha estat venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Nonnit (en altres fonts apareix com a Honnit i Verit) era monjo benedictí. Cap al 621 succeí Joan de Biclar, com a bisbe de Girona, i així figura al Concili IV de Toledo de 633. Va morir cap al 636. Molt devot de Sant Feliu de Girona (màrtir), va treballar per difondre'n el seu culte.

## Veneració

Poc després de la seva mort se li atribuïren miracles i es va considerar com a sant. Martirologis i santorals, durant l'Edat mitjana i els segles xvi i xvii el llistin entre els sants, assignant-li al calendari la festivitat litúrgica del 3 de setembre. Encara es troba en santorals del segle xix, però no consta als calendaris i santorals moderns ni al Martirologi romà.

## Bibliografia

* Jeroni Pujades. Cronica universal del principado de Cataluña. Barcelona: Torner, 1831. Vol. 4, p. 218-219.
# Nonoai (Santa Maria)

Nonoai és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: Conjunto Residencial João Rolim, Nonoai, Parque Residencial Jardim Tamanday, Parque Residencial Panorama, Vila Nonoai.

## Galeria de fotos

| Centro Nossa Senhora Medianeira | Centro / Nossa Senhora de Lourdes | Nossa Senhora de Lourdes |
| Nossa Senhora Medianeira | | Nossa Senhora de Lourdes |
| Nossa Senhora Medianeira | Nossa Senhora Medianeira / Nossa Senhora de Lourdes | Nossa Senhora de Lourdes |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Abadia de Hovedøya

Hovedøya Abbey (en noruec, Hovedøya kloster) era un monestir cistercenc d'època medieval situat a l'illa de Hovedøya, a l'Oslofjord, als afores d'Oslo, Noruega.

## Història

El monestir va ser fundat el 18 de maig de 1147 per monjos de l'abadia de Kirkstead (Anglaterra) a l'illa de Hovedøya i dedicat a la Santíssima Mare de Déu i Sant Edmund el Màtir. Ja existia abans una església dedicada a Sant Edmund, i els monjos la van reprendre com l'església de l'abadia, modificant-la per complir els requisits cistercencs. La resta del monestir segueix un pla de construcció cistercenc modificat, per tenir en compte un petit turó local. L'església mateixa està construïda amb estil romànic; la resta del monestir era presumiblement gòtic. Durant l'època medieval, l'abadia va ser una de les institucions més riques de Noruega, amb més de 400 propietats, incloent una zona de pesca i boscos.

## El final de l'abadia

L'agitació política durant la successió al tron del regne de Dinamarca i Noruega va conduir al final del monestir. L'abat, després d'haver donat suport al protestant Rei Cristià II, possiblement en un intent de guanyar suport davant la propera Reforma, va entrar en conflicte amb el comandant de la fortalesa d'Akershus, Mogens Gyldenstierne (ca. 1485-1569), que irònicament havia donat suport al príncep catòlic romà Frederic I. En 1532, l'abat va ser empresonat per les seves implicacions polítiques, i l'abadia va ser saquejada i després es va incendiar, i va acabar amb 400 anys d'activitat monàstica a Hovedøya. Qualsevol esperança que hagués tingut l'ordre en la restauració de la rica abadia es va reduir 4 anys després, quan la Reforma va escombrar Dinamarca-Noruega.
El lloc va ser utilitzat posteriorment com a pedrera per a subministrar pedres a la Fortalesa d'Akershus. De l'abadia només ha quedat restes, els més complets d'un monestir medieval noruec. Durant la dècada del 1930, l'arquitecte Gerhard Fischer va realitzar excavacions en el lloc.

## Vestigis conservats

El Museu Històric d'Oslo conserva vestigis de l'església. Es tracta de rajoles de terracota amb diferents motius (figures geomètriques, humanes i animals, flors) i fragments de vitralls.

## Galeria d'imatges

* Model reconstituït de l'abadia
* Model de la planta de l'abadia

## Referències

* ↑ «Hovedøya kloster» (en noruec). Lokal historie wiki.
* ↑ «Hovedøya kloster i Oslo» (en noruec). Norges klostre i middelalderen.
* ↑ «Hovedøya kloster» (en noruec). Kulturminnesok.
* ↑ «Gyldenstjerne, Mogens, 1485-1569, Rigsraad». Dansk biografisk Lexikon.

## Bibliografia

* Fischer, Gerhard. Klosteret på Hovedøya : et Cistercienseranlegg (en noruec). Oslo: Fortidsminneforeningen, 1974. ISBN 8290052049.

## Enllaços externs

* Ruins of Hovedøya www.visitoslo.com (anglès)
# Alexandra de Saxònia-Altenburg

Alexandra de Saxònia-Altenburg, gran duquessa de Rússia (Altenburg 1830 - Sant Petersburg 1911). Princesa de Saxònia-Altenburg amb el tractament d'altesa que es maridà en el si de la casa imperial de Rússia.
Nascuda el dia 8 de juliol de l'any 1830 a la localitat d'Altenburg, capital del Ducat de Saxònia-Altenburg, essent filla del duc Josep I de Saxònia-Altenburg i de la duquessa Amàlia de Württemberg. Alexandra era neta per via paterna del duc Frederic I de Saxònia-Altenburg i de la duquessa Carlota de Mecklenburg-Strelitz; mentre que per via materna ho era del príncep Lluís de Württemberg i de la princesa Enriqueta de Nassau-Weilburg.
L'11 de setembre de 1848 es casà amb el gran duc Constantí de Rússia, fill del tsar Nicolau I de Rússia i de la princesa Carlota de Prússia, a la ciutat de Sant Petersburg. La parella tingué sis fills:
La família del gran duc Constantí habità el famós Pavlovsk, als afores de Sant Petersburg. Els Constantinovitx formaren una de les branques més cultes i intel·lectuals de la cort dels tsars en part gràcies als múltiples interessos culturals, literàris, musicals i artístics de la princesa Alexandra.
Alexandra de Saxònia-Altenburg morí el dia 6 de juliol de 1911 a la ciutat de Sant Petersburg.