OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andreas Duhm

Andreas Duhm (22 d'agost de 1883, Göttingen, Alemanya – 23 de novembre de 1975, Heidelberg) fou un jugador d'escacs suís - alemany. Era el germà petit de Hans Duhm i de Dietrich Duhm, també jugadors d'escacs. El seu pare, Bernhard Duhm, fou professor de teologia protestant a Göttingen i a Basilea. Andreas va estudiar també teologia.

## Resultats destacats en competició

Va guanyar tres cops el Campionat d'escacs de Suïssa, a Berna 1900, St. Gallen 1901 (ex aequo amb Max Pestalozzi, Hans Duhm, i Eugen Meyer), i a Basilea 1913. Va guanyar també els torneigs de Karlsruhe 1911, Kitzingen 1913 (triangular), i Heidelberg 1913 (per davant de Solomon Rosenthal, Dietrich Duhm, etc.), i va empatar als llocs 4t-5è amb Alexander Ilyin-Genevsky al Campionat suís de Montreux 1914 (campions: D. Duhm i Moriz Henneberger); fou 4t a Baden-Baden 1921 (Badischen Kongress, quadrangular, el campió fou D. Duhm).

## Referències

* ↑ Universitat de Göttingen: Referències a Bernhard Duhm, professor de teologia (anglès)
* ↑ http://www.anders.thulin.name/SUBJECTS/CHESS/CTCIndex.pdf Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition, Anders Thulin, Malmö, 01/09/2004
# Magistrat

Magistrat (del llatí magistratus) és un terme emprat per a referir-se a certs funcionaris públics. Procedeix dels temps de l'antiga Roma i ha evolucionat en els països de parla hispana per a referir-se a càrrecs administratius o, especialment, judicials. La seva principal funció és la de jutjar i fer executar allò jutjat. Han de ser independents (que no siguin influïts per un altre poder) i imparcials (sense vinculació amb les parts pertanyents al cas).

## Antiga Roma

A l'antiga Roma, els magistrats eren ciutadans escollits per a encarregar-se de la direcció i administració de la ciutat. Practicaven les funcions executives, legislatives i judicials de manera unida o per separat. Els magistrats no cobraven, de manera que només una minoria adinerada podia accedir a un càrrec públic. Així doncs, no podem parlar plenament de democràcia, en aquestes condicions. El càrrec de magistrat venia caracteritzat amb molts factors:
* Tenien un temps limitat, normalment d'un any.
* Hi havia més d'un membre per a cada magistratura.
* En finalitzar la magistratura havien de passar com a mínim tres anys per tal que aquesta persona es pogués presentar a una magistratura de més rang. Si volia repetir en la mateixa magistratura, havia d'esperar cinc anys.
Els magistrats eren essencialment els cònsols, procònsols, pretors, edils i tribuns. En l'època del principat i, més tard, del dominat, els magistrats anaren perdent poder efectiu, que passà a l'emperador romà, i ocupaven càrrecs més administratius, incloent-hi l'administració de justícia en els tribunals. Amb aquesta accepció ha arribat a nosaltres.

## En l'actualitat

En l'actualitat, els magistrats són generalment els funcionaris que integren els tribunals superiors de justícia, com la Cort Suprema d'un país. A vegades es denomina magistrat a tot aquell jutge que forma part d'un òrgan col·legiat o tribunal, fent menció a una posició superior dins de la jerarquia.
En un sentit més ampli, també rep aquest nom la persona que ocupa un càrrec públic de l'àmbit judicial. En aquest sentit, reben el nom de magistrats els jutges.
Viccionari
# Diriku

Diriku és una llengua bantú que es parla a Namíbia, Angola i Botswana. El seu codi ISO 639-3 és diu. Hi ha un total de 31.400 diriku-parlants.

## Noms alternatius

El diriku també s'anomena amb els següents noms: Diriko, Gciriku, Mbogedo, Mbogedu, Rugciriku i Shimbogedu.

## Classificació

La llengua diriku pertant a la gran família de llengües del Níger-Congo. La seva classificació segons les famílies a les quals pertany és: Níger-Congo - Atlàntic-Congo - Volta-Congo - Benue-Congo - Bangoid - Meridional - Narrow Bantú - Central - K - Diriku (K.70).

## Família lingüística

El diriku és una llengua luyana juntament amb el luyana, el mbowe, el mashi, el kwangali, el mbukushu i el simaa.

## Diriku a Namíbia

A Namíbia hi ha 29.400 diriku-parlants (1982). Es parla a l'Okavango. A Namíbia és una llengua nacional, que s'utilitza a les escoles i a l'administració. També hi ha programes de ràdio en llengua diriku i un diccionari del 1988.

## Diriku a Angola

No es coneix el nombre de diriku-parlants que hi ha a Angola, país a on es parla a la frontera sud-oriental amb Namíbia, entre Kwangali i Ndonga.

## Diriku a Botswana

A Botswana, hi ha 2000 (2004) persones que parlen Gciriku (que és com anomenen a allà el diriku.

## Referències

* ↑ Diriku al SIL International al desembre del 2008
* ↑ «K». ethnologue. [Consulta: 18 gener 2015].
# Lisitsynita

La lisitsynita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor d'Apollon Efimovich Lisitsyn (Аполлона Ефимовича Лисицына) (Kíev, 28 de maig de 1928 - 2 d'agost de 1999), destacat especialista rus en recursos minerals, geologia i mineralogia dels dipòsits de bor.

## Característiques

La lisitsynita és un silicat de fórmula química KBSi₂O₆. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lisitsynita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Vostochnyi, situada al mont Koaixva, dins el massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lisitsynite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 febrer 2020].
# Cor (símbol)

El cor (♥) és un símbol modern que ha agafat gran part dels trets que els antics atribuïen al cor i n'ha afegit d'altres bàsicament relacionats amb els sentiments. La seva representació vol imitar el cor real, però d'altres creuen que té l'origen en els llavis femenins, basant-se en monedes sumèries i cirenes on representa a la dona.

## El cor en l'antiguitat

Per als egipcis, el cor era el centre de la vida i tenia moltes de les funcions que avui dia s'atribueixen al cervell (com la de recordar, per exemple). El dia del judici final, Maat pesava el cor per determinar si la persona havia obrat correctament o no i si calia condemnar-la o permetre-la anar al paradís. D'aquesta mitologia es conserva la imatge de cor com a sinònima de consciència, molt usual a la literatura i les frases fetes.
Gal·lè va afirmar que el cor era l'origen de les emocions, connotació que s'ha mantingut malgrat els avenços científics. Alguns grecollatins afirmaven que era l'allotjament de l'ànima.

## El cor modern

El cor es representa de color vermell (per la sang del seu origen anatòmic però també per la connotació de força i passió). Des del romanticisme, és la icona de l'amor de parella. Sovint apareix travessat per una fletxa, per influència de Cupido, la versió romana del déu Eros, encarregat d'emparellar les persones llençant-los fletxes de passió.
Es va popularitzar gràcies a un anunci (I♥NY) de Milton Glaser, on ja es llegia com "estimo" literalment. És un símbol present sobretot en la cultura juvenil. El cor trencat o ratllat pot voler dir amor no correspost o decepció.
Com que el cor també és un pal de la baralla de cartes francesa (equivalent a la copa), diverses paròdies han agafat altres pals per significar altres sentiments, com per exemple usar les piques per indicar odi (és un cor negre i invertit).

## Referències

* ↑ The Shape of My Heart: Where did the ubiquitous Valentine's symbol come from? by Keelin McDonell, Slate.com, Tuesday, Feb. 13, 2007.
Viccionari
# Cor Claverià l'Aliança de Lliçà d'Amunt

El Cor Claverià l'Aliança és una entitat cultural de Lliçà d'Amunt fundada el 1916.
Els orígens d'aquesta entitat de cant coral es remunten a l'any 1916, quan el municipi comptava amb l'Orfeó Llissaní. Després, el 1928, l'orfeó va derivar en la Secció Coral Societat L'Aliança, que va passar per diferents etapes i que va acabar anomenant-se Associació Cor Claverià L'Aliança de Lliçà d'Amunt. L'any 1980, a l'Ateneu L'Aliança, també es va crear una secció de cant coral, anomenada Coral L'Aliança.
El 2018 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Lliçà d'Amunt demana la Creu de Sant Jordi per al Cor Claverià» (en catalan). [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «Història » CORAL L'ALIANÇA». Arxivat de l'original el 2019-02-17. [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 30 persones i 24 entitats». Generalitat de Catalunya, 17-07-2018. Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Cor (teatre)

El cor, a les arts escèniques, és un grup d'intèrprets que representa un personatge col·lectiu i anònim, més que personatges molt individualitzats, en oposició a l'actor o al solista, per exemple. De vegades es pot dividir en dos semicors o estar acompanyat d'un cor secundari.
Pot interactuar amb un o diversos actors o amb el públic, trencant la quarta paret si cal, com un personatge més. De vegades pot representar els espectadors, posant-los a l'escena, altres funcions poden ser les de destacar o magnificar algun esdeveniment, o la interpretació d'un solista, fer de contrapunt, fer "comentaris" -en forma d'actituds, d'emocions, d'accions, de gestos, de moviment, ballant, actuant, parlant o cantant, per exemple- o afegir detalls i sofisticació, entre moltes altres coses.
Els cors tenien un important paper al teatre de l'Antiga Grècia, on hi va aparéixer el corifeu, i posteriorment al llarg de la història, amb diferents estils, han anat estant presents a obres de Shakespeare, Alfred de Musset, T. S. Eliot i de Michel Tremblay, per exemple, a més d'algunes posades en escena de teatre actual.

## Etimologia

El mot català "cor" prové de l'antic grec, χορός, khoros.

## Bibliografia

* Diversos autors, La representació teatral, Editorial UOC, 2011. ISBN 9788497883115 (català)
Viccionari
# Corts de Montsó (1542)

Les Corts de Montsó de 1542 foren convocades el 5 d'abril de 1542 i se celebraren entre el 23 de juny i el 6 d'octubre d'aquell any a la ciutat de Montsó. Van ser presidides pel rei Carles I, el qual, consegüentment, era president del General o de la Generalitat. Era diputat en cap del General o president de la Diputació de la Generalitat Miquel Puig. Durant el seu període de sessions França envaí el Principat i posà setge a Perpinyà.
Els temes tractats varen ser recurrents: finançament per la defensa mediterrània davant els pirates berberiscos i mesures de control intern de la Generalitat. En concret, l'obligació de liquidar els deutes quan s'abandonés la institució i l'obligatorietat que els oïdors fessin una llista amb els deutes trobats al començament de cada mandat.
Es va posar de manifest un clar enfrontament entre els diputats i els membres del Consell de Cent, acusant-se mútuament d'incompetència i de desconfiança. Darrere d'això hi havia un tema de poder institucional que es manifestà fins i tot en les formes, amb la disputa sobre el lloc que havia d'ocupar el Conseller en Cap a les reunions i que va ser causa de la no presentació dels diputats.
Pel que fa a l'economia, s'acorda protegir el tèxtil, amb un aranzel d'un 20% a les importacions de seda de França i Gènova.
El rei Carles rebutjà un projecte per a fer un canal que unís el riu Segre amb el pla d'Urgell per a millorar el cultiu de cereals.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. Vol. 2. ISBN 84-412-0885-9
* Feliu de la Peña y Farell, Narciso. «Libro. XIX capítulo VI». A: Jayme Suriá (impressor). Anales de Cataluña. Tomo III (en castellà). Barcelona: Jayme Suriá (impressor), 1709, p. 183-184 [Consulta: 9 novembre 2013]. «Feliu presenta una llista dels síndics i diputats escollits per a assistir a les Corts»
# Corts de Montsó (1512)

Les Corts de Montsó de 1512 van ser presidides per la reina Germana de Foix, havien estat convocades a el temps de l'inici de la guerra contra el regne de Navarra i se celebraren entre juny i el 2 de setembre de 1512. Sobre l'aportació de recursos per la guerra, les corts decidiren aportar 200 homes d'armes i 200 genets durant tres anys. Tot i la seva brevetat d'aquestes corts, d'aconseguir tancar alguns temes pendents des de feia anys. Entre d'altres, es reformà la Reial Audiència passant de vuit a dotze juristes; es limità l'acció de la inquisició a qüestions de fe sense que envaís competències de la Diputació del General; s'incrementà el control sobre els comptes de la Generalitat i es tractà sobre l'increment del bandolerisme.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
# Cucal violaci

El cucal violaci (Centropus violaceus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita la selva humida de les illes de Nova Irlanda i Nova Bretanya, a l'Arxipèlag de Bismarck.
# Cuchi

Cuchi és un municipi de la província de Cuando Cubango. Té una extensió de 10.621 km² i 42.899 habitants. Comprèn les comunes de Cuchi, Cutato, Chinguanja i Vissati. Limita al nord amb el municipi de Chitembo, a l'est amb el municipi de Menongue, al sud amb el municipi de Cuvelai, i a l'oest amb el municipi de Cuvango. Té una estació del ramal sud del Caminho de Ferro do Namibe.

## Referències

* ↑ Cuchi al web del cens d'Angola
# Cristina Lozano Salvador

Cristina Lozano Salvador (València, 21 de febrer de 1974) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la V Legislatura.
Diplomada en relacions laborals i afiliada al PSPV-PSOE, fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999. De 1999 a 2003 ha estat secretària de la Comissió Permanent no legislativa de la Dona i les polítiques d'igualtat de les Corts Valencianes. En 2012 era Secretària de Medi ambient i Sostenibilitat de l'executiva comarcal del PSPV-PSOE de l'Alt Palància.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-22. [Consulta: 18 juliol 2015].
* ↑ Congrés Comarcal del PSPV-PSOE de l'Alt Palància
# Cristina Losada Fernández

Cristina Losada Fernández (Vigo, 1954) és una periodista, escriptora i política gallega.
Va estudiar el batxillerat a Vigo i es va llicenciar en Ciències Polítiques i Sociologia a la Universitat Complutense de Madrid, on va militar a la Lliga Comunista Revolucionària entre 1972 i 1977. Va ser documentalista i redactora del diari Pueblo, traductora i redactora de l'agència Colpisa i va col·laborar a esRadio, COPE, Onda Cero i la TVG. És columnista de Libertad Digital, editora del blog Heterodoxias.net i coautora del programa El Búho. També és membre del consell d'administració de Telemadrid i presidenta de l'Associació Vigueses pola Liberdade. Va ser candidata de Ciutadans a la presidència de la Xunta a les eleccions al Parlament de Galícia de 2016.

## Obres

* Morfina roja, 2008.
* Un sombrero cargado de nieve, 2016.

### Obres col·lectives

* Por qué dejé de ser de izquierdas, 2008.

## Referències

* ↑ Cristina Losada será a candidata de C's á Xunta ao non lograr os seus opoñentes os avais para ir a primarias

## Enllaços externs

* Fitxa a Libertad Digital
# Coturn

Els coturns (grec antic: κόθορνος, llatí: cothurnus) són una mena de sabates que usaven els actors.
En l'antiguitat grecoromana, designa un borseguí lligat a la part frontal del panxell de la cama que tenia la sola de fusta molt gruixuda i quadrada portat pels actors tràgics per a semblar més alts i tenir un aire més majestuós. Els actors tràgics amagaven aquest artifici utilitzant vestits llargs. Cothurnus era també el nom d'una bota especial que portaven els caçadors a l'antiga Roma, de cuir gruixut i que embolicava la cama.
La paraula grega κόθορνος designava entre els grecs una mena de bota tancada (a diferència de les sandàlies) que portaven les dones i que es podia posar indistintament a qualsevol dels dos peus. Segons Heròdot els portaven també els homes efeminats.
A Roma era una bota tancada amb unes soles de gran alçada, paraula que s'aplicava també a les sabates realçades d'una dona baixeta. Les soles dels actors anaven pintades i podien tenir sis o set centímetres d'alçada. els actors secundaris portaven coturns més baixos, i de vegades els portaven amb unes soles de diferent alçada. Al final de l'actuació «baixaven» dels coturns. Només s'usaven a les tragèdies i en les obres d'estil tràgic. En altres obres, com ara el drama satíric, sembla que s'usava la bota de caçador, que tapava més de mitja cama. Els coturns eren de cuir, a part de la sola, i sembla que no s'usaven sempre en totes les representacions de tragèdies, ja que a Pompeia s'han trobat imatges d'actors sense coturns.
A Melpòmene, la musa de la tragèdia, se la representa normalment calçada amb coturns.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cothurnus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 354 i 376. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Article 'coturn' en el Diccionari d'antiguitats gregues i romanes, Anthony Rich, ed. XX, 1883

## Vegeu també

* Teatre grec
* Teatre llatí
# Cristòfol Salvó Saura

Cristòfol Salvó Saura (1895 - Barcelona, 17 d'agost de 1927) fou un futbolista català de la dècada de 1910.

## Trajectòria

Fou un dels futbolistes catalans més destacats de la dècada de 1910, essent considerat el millor mig ala del moment. Desenvolupà la major part de la seva carrera al FC Espanya (1909-18), amb el qual guanyà tres vegades el Campionat de Catalunya (1913, 1914, 1917), una Copa dels Pirineus (1914) i fou finalista del Campionat l'Espanya, també el 1914. A continuació jugà una temporada al Racing de Madrid, RCD Espanyol i al FC Internacional. Fou un habitual de la selecció catalana de futbol, amb la qual guanyà la Copa Príncep d'Astúries (1916, 1917). Va morir molt jove, l'any 1927.
El seu germà Pantaleó Salvó també fou futbolista.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1913, 1914, 1917
* Copa dels Pirineus:
** 1914
* Copa Príncep d'Astúries de futbol:
** 1916, 1917

## Referències

* 1 2 3 4 «Cristòfol Salvo». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-10-2014. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 «Los que nos dejan» (en castellà). El Mundo Deportivo, 18-09-1927.
* ↑ «Futbol». La Vanguardia, 22-07-1915. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Perfil a periquito.cat». periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Concurso Copa Cardellach» (en castellà). El Mundo Deportivo, 10-09-1914.
# Cristòfol Solà i Coll

Cristòfol Solà i Coll (Barcelona, 15 de febrer de 1908 - Barcelona, 1 d'abril de 1964) fou un futbolista català de les dècades de 1920 i 1930.

## Trajectòria

Començà la seva trajectòria al Catalunya de Les Corts, passant a continuació a formar part de la plantilla del RCD Espanyol, on jugà quatre temporades com a suplent de Ricard Zamora. El febrer de 1930 fou traspassat al FC Barcelona per la quantitat de 15.000 pessetes, però novament fou suplent d'homes com Franz Platko i Jaume Uriach. En total només jugà 3 partits de lliga espanyola a l'Espanyol i un al Barça. El desembre de 1930 fou cedit al Racing de Santander on jugà durant tres temporades com a titular. El 1933 patí una lesió per part d'Ángel Arocha que provocà la seva retirada prematura del màxim nivell. Més tard retornà a alguns clubs catalans modestos com el CE Júpiter i el FC Gràcia.
Jugà un partit amb la selecció catalana de futbol l'1 de gener de 1935 en un partit d'homenatge a Josep Pausàs.
Un cop retirat fou entrenadori va dirigir clubs com el FC Martinenc.

## Referències

* 1 2 3 Closa, Toni; Pablo, Josep; Salas, José Alberto; Mas, Jordi. Gran diccionari de jugadors del Barça : jugadors oficials i no oficials de tots els temps : de la A a la Z. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 «Cristobal Solà ha fallecido» (en castellà). Mundo Deportivo, 02-04-1964, pàg. 3 [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Ayer tarde firmó por el Barcelona el ex-españolista Critóbal Solà» (en castellà). Mundo Deportivo, 20-02-1930 [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ «- Solá –Los protagonistas–» (en castellà). La Grada. Arxivat de l'original el 2013-12-30 [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ «En Sarriá» (en castellà). Mundo Deportivo, 02-01-1935 [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ «Cristobal Sola opina ante el S.Martin-Júpiter de mañana» (en castellà). Mundo Deportivo, 29-12-1945.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Cristòfol Serra Simó

Cristòfol Serra Simó (Palma, 28 de setembre del 1922 - Palma, 6 de setembre del 2012) fou un escriptor i traductor mallorquí en castellà. El 1946 es llicencià en dret per la Universitat de Madrid i el 1963 en filosofia i lletres per la Universitat de València. Fou professor d'idiomes en diversos centres d'ensenyament secundari. Ha traduït al castellà obres de William Blake, Lao Tse, Edward Lear, Herman Melville, Henri Michaux i Jonathan Swift. És interessat per la cultura de signes profètics i per la filosofia xinesa. El 2006 fou investit doctor honoris causa a la Universitat de les Illes Balears.

## Obres

* Péndulo (1957)
* Viaje a Cotiledonia (1965)
* Retorno a Cotiledonia (1973)
* Péndulo y otros papeles (1975)
* Diario de signos (1980)
* Guia para el lector del Apocalipsis (1980)
* Con un solo ojo (1986)
* La noche oscura de Jonás (1984)
* La soledad esencial (1987)
* Augurio Hipocampo (1994)
* Nótulas (1999)
* Las líneas de mi vida (2000)
* Visiones de Catalina de Dülmen (2000)

## Referències

* ↑ Cristòfol Serra Simó (Palma, 28 de setembre de 1922 – 6 de setembre de 2012), miquelcinema.blogspot
* ↑ Don Cristòfol Serra, doctor Honoris Causa de la UIB, DIARIO DE MALLORCA / DIJOUS, 12 DE GENER DE 2006

## Enllaços externs

* Entrevista a Cristòfol Serra Simó Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
«Obra de Cristòfol Serra Simó» a Dialnet.
* Cristòfol Serra, documental online a Vimeo
# Cristocèntric

Cristocèntric és un terme doctrinal dins del cristianisme, que descriu les posicions teològiques que se centren en Jesucrist, la segona persona de la Trinitat cristiana, en relació amb Déu Pare (teocèntric) o l'Esperit Sant (pneumocèntric). Les teologies cristocèntriques fan de Crist el tema central sobre el qual s'orienten totes les altres posicions/doctrines teològiques.
# Clypeola

Clypeola és un gènere de plantes amb flors dins la família brassicàcia. És originari dels erms i les estepes de la regió mediterrània i iranoturaniana.Consta d'unes 8 o 9 espècies. Als Països Catalans només apareix l'espècie anomenada crenolla (Clypeola jonthlaspi).

## Altres espècies

| Clypeola alliacea Clypeola altaica Clypeola alyssoides Clypeola ambigua | Clypeola aspera Clypeola auriculata Clypeola bruhnsii Clypeola calycina |

## Sinònims

* Pseudoanastatica (Boiss.) Grossh.

## Notes i referències

* ↑ Bolòs i Vigo flora dels Països Catalans Barcelona 1990

## Enllaços externs

* Plant systematics.
* PPP-index.
* The International Plant Names Index.
* Catalogue of Life Arxivat 2009-01-15 a Wayback Machine..
* Encyclopedia of Life.