OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chartèves

Chartèves és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 358 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chartèves era de 358 persones. Hi havia 153 famílies de les quals 38 eren unipersonals (15 homes vivint sols i 23 dones vivint soles), 46 parelles sense fills, 50 parelles amb fills i 19 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 186 habitatges, 152 eren l'habitatge principal de la família, 24 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 180 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 152 habitatges principals, 130 estaven ocupats pels seus propietaris, 19 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 5 en tenien dues, 24 en tenien tres, 43 en tenien quatre i 79 en tenien cinc o més. 110 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 56 habitatges hi havia un automòbil i a 77 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 239 persones, 182 eren actives i 57 eren inactives. De les 182 persones actives 165 estaven ocupades (91 homes i 74 dones) i 18 estaven aturades (7 homes i 11 dones). De les 57 persones inactives 22 estaven jubilades, 19 estaven estudiant i 16 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Chartèves hi havia 154 unitats fiscals que integraven 377 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 19.833 €.

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 4 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
Dels 4 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta, 1 fusteria, 1 lampisteria i 1 electricista.
L'any 2000 a Chartèves hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chartèves a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chartèves a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tragopan occidental

El tragopan occidental (Tragopan melanocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita boscos de coníferes i mixtes a l'Himàlaia occidentals. L'epít espécific és un compost grec que significa «amb cap negre».
Un faisà gran i de cua curta. El mascle té un plomatge fosc fosc amb punts blancs prominents per tot arreu, una taca taronja brillant al pit, el coll posterior vermell, la cara vermellosa vorejada per una corona i orelles negres i la gola blava. La femella és de color gris marronós amb les parts inferiors més pàl·lides, i està finament ratllada de blanc. Habita en boscos muntanys tranquils amb un dens sotabosc. S'alimenta a terra, però descansa als arbres. El crit s'assembla a un gemec breu i nasal.

## Distribució

Viu a l'Himàlaia occidental, des del districte d'Indus-Kohistan, al nord del Pakistan, a l'est a través de Caixmir i Himachal Pradesh fins a Uttarakhand al nord-oest de l'Índia (BirdLife International 2001) i al nord de Pakistan.

## Estat de conservació

A la Llista Vermella de la UICN és classificat com vulnerable. La degradació i la fragmentació de l'hàbitat per l'agricultura de subsistència, el bestiar que menja els arbustos del sotabosc, la tala d'arbres per a farratge animal i la recollida de llenya i la caça il·legal són les principals amenaces. A més, els pasturadors i, en particular, dels col·lectors de fongs comestibles i plantes medicinals pertorben seriosament amb la nidificació. La caça i el parany per la seva carn (especialment a l'hivern) i el seu plomatge decoratiu formen amenaces addicionals a tot Pakistan, Himachal Pradesh i Chamba (Índia).

## Referències

* ↑ «Diccionari dels ocells del món». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez et alii, Vicenç. Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 383 & 344. ISBN 978-84-7153-909-0.
* ↑ McGowan, Philip J.K.; Kirwan, Guy M. «Western Tragopan (Tragopan melanocephalus)». A: J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana. Birds of the World (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI 10.2173/bow.blytra1.01.
* 1 2 3 BirdLife International «Western Tragopan Tragopan melanocephalus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2017. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2017-1.RLTS.T22679147A112467383.en.
# Crínis

Crínis (en grec antic Κρίνις Krínis) va ser un filòsof estoic grec esmentat per Diògenes Laerci. Es creu que va fundar una escola independent propera al sistema estoic. Va escriure un treball titulat διαλεκτικὴ τέχνη.
Crínis va fundar un temple dedicat a Apol·lo a Crisa, una ciutat de Mísia. Va fer malament un sacrifici i això va desencadenar la còlera del déu, que va enviar una plaga de ratolins a delmar els camps de casa seva. Un dia Apol·lo va baixar al país on va ser acollit de forma hospitalària pel cap dels pastors de Crínis. Això va amansir el déu, i ell mateix va matar els ratolins amb les seves fletxes. Va demanar a Crínis que consagrés el temple a "Apol·lo dels ratolins" (Apol·lo Esminteu). El Suides esmenta un Crinis que va ser sacerdot d'Apol·lo i que probablement era la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 119. ISBN 9788496061972.
# Postmarxisme

El postmarxisme és un corrent de pensament que explora les diferents interpretacions de la tradició marxista i es proposa una teoria del social construït de manera discursiva, cosa que no significaria una reducció idealista del social i material al llenguatge o al pensament. Els postmarxistes es consideren realistes i materialistes, i amb una certa relació de continuïtat i superació respecte del materialisme històric de Karl Marx, amb el qual es proposa l'existència independent de l'home, d'un món exterior al pensament. A nivell filosòfic, el post-marxisme va en contra del derivacionisme i de l'essencialisme (per exemple, no veu en l'estat un instrument que "funciona" de manera inequívoca i autònoma en nom dels interessos d'una classe determinada). Les visions recents del post-marxisme es poden trobar a Ernesto Screpanti, Göran Therborn i Gregory Meyerson.

## Història

El post marxisme data de finals dels anys seixanta quan diverses tendències i esdeveniments d'aquest període van influir en el seu desenvolupament. La debilitat del paradigma de la Unió Soviètica es va fer evident i el marxisme va enfrontar una manca de renovació de perspectives d'anàlisi que s'arrossegava des dels anys trenta. Això va ocórrer simultàniament a les revoltes estudiantils de 1968, l'auge de la teoria maoista (que després va mostrar la seva inconsistència) i la proliferació de la televisió comercial que cobria en les seves emissions la guerra de Vietnam. Posteriorment, Laclau i Mouffe abordaren l'anàlisi de la modernitat sobre un marc post-marxista no essencialista.

## Bibliografia

* Diversos autors "Posmarxismo: en los márgenes del marxismo" Universidad ARCIS, Santiago de Chile, agosto de 2002.
* Atilio Borón: "¿Posmarxismo? Crisis, recomposición o liquidación del marxismo en la obra de Ernesto Laclau" (1996), en Tras el búho de Minerva. Mercado contra democracia en el capitalismo de fin de siglo; Bs. As., México, etc.: CLACSO i Fondo de Cultura Económica, 2000.
* Ernesto Laclau y Chantal Mouffe, Hegemonía y estrategia socialista. Hacia una radicalización de la democracia, Madrid, Siglo XXI editores, 1987.
* Ernesto Laclau, «Discurso, hegemonía y política: Consideraciones sobre la crisis del marxismo» a "Los nuevos procesos sociales y la teoría política contemporánea", México, Siglo XXI editores, 1986.
* Ernesto Laclau, "Deconstrucción, Pragmatismo y Hegemonía", a "Deconstrucción y Pragmatismo", Chantal Mouffe (comp.), Buenos Aires, Paidos, 1998.
* Gottfried, Paul Edward. "La extraña muerte del marxismo" Ciudadela libros, 2007.
* Stephen Shenfield. Vladislav Bugera: Portrait of a Post-Marxist Thinker

## Referències

* ↑ "The Postmodern Crisis in Economics and the Revolution against Modernism", “Rethinking Marxism”, 2000
* ↑ Therborn, Göran (2008). From Marxism to Post-Marxism. London: Verso. 208 pp.
* ↑ Meyerson, Gregory (2009). Post-Marxism as Compromise Formation.
# Riu Naknek

El riu Naknek (en anglès Naknek River) és un riu que es troba a sud-oest de l'estat d'Alaska, Estats Units. El riu discorre entre el llac Naknek i la badia Kvichak, un braç de la badia de Bristol, després de 56 quilòmetres de recorregut. El riu i el llac són coneguts per la pesca del salmó vermell i altres espècies de salmons.
La vila de King Salmon es troba prop de la capçalera del riu; Naknek i South Naknek es troben a la seva desembocadura, a nord i sud d'aquesta. La capçalera del riu es troba dins el Parc i Reserva Nacionals de Katmai.

## Referències

* 1 2
* ↑ Orth, Donald J.; United States Geological Survey Dictionary of Alaska Place Names: Geological Survey Professional Paper 567 (PDF). University of Alaska Fairbanks, 1971, p. 671 [Consulta: 29 novembre 2013]. Arxivat 17-10-2013 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Alaska Atlas & Gazetteer. 7a ed.. Yarmouth, Maine: DeLorme, 2010, p. 49–50, 58. ISBN 978-0-89933-289-5.
* ↑ Limeres, Rene. Alaska Fishing: The Ultimate Angler's Guide. 3a edició. Roseville, California: Publishers Design Group, 2005, p. 232–33. ISBN 1-929170-11-4.
# Maserati Birdcage 75th

El Maserati Birdage 75th és un prototip d'automòbil superesportiu creat per la marca italiana Maserati, en col·laboració amb les marques Pininfarina i Motorola. El Birdcage es va fer pel 70 aniversari de la marca Maserati, a més d'homentatjar els campionats de velocitat Le Mans dels anys 1950 i 1960. La paraula Birdcage vol dir en anglès "gàbia d'ocells". Fou presentat l'any 2005 al Festival de Velocitat de Goodwood.

## Característiques

El Maserati Birdcage posseeix una caixa de canvis semiautomàtica amb sis marxes. Té abast per arribar als 300 km/hora i té 700 Hp. Mostra una combinació perfecta d'una gota d'aigua i d'una ala invertida: l'aerodinàmica forma resultant compta amb 4,656 metres de longitud, amb 2,2 metres d'amplada i 1,09 metres d'altura. Explota la base mecànica oferida per la màquina amb més potència de Maserati, el MC12, amb el seu motor de dotze cilindres en V, cilindrada de 6000cc a més de 700 cavalls de potència. El Maserati Birdcage és capaç d'accelerar de 0 s 100 km/h en tan sols 3,8 segons, de 0 a 200 en 9,9 segons i de cobrir 1.000 metres amb sortida parada en només 20,1 segons.

## Referències

El-Haiek, Miguel «el garatge». Maserati pininfarina birdcage, 17, 2005. ISSN: 1667-0520.
# Deposició de làser polsat

La deposició de làser polsat (amb acrònim anglès PLD) és una tècnica de deposició física de vapor (PVD) on un raig làser polsat d'alta potència s'enfoca dins d'una cambra de buit per colpejar un objectiu del material que s'ha de dipositar. Aquest material es vaporitza des de l'objectiu (en un plomall de plasma) que el diposita com una pel·lícula fina sobre un substrat (com una oblia de silici enfront de l'objectiu). Aquest procés es pot produir en un buit ultra alt o en presència d'un gas de fons, com l'oxigen que s'utilitza habitualment quan es dipositen òxids per oxigenar completament les pel·lícules dipositades.
Tot i que la configuració bàsica és senzilla en relació amb moltes altres tècniques de deposició, els fenòmens físics de la interacció làser-objectiu i el creixement de la pel·lícula són força complexos (vegeu el procés a continuació). Quan el pols làser és absorbit per l'objectiu, l'energia es converteix primer en excitació electrònica i després en energia tèrmica, química i mecànica donant lloc a evaporació, ablació, formació de plasma i fins i tot exfoliació. Les espècies expulsades s'expandeixen al buit circumdant en forma d'un plomall que conté moltes espècies energètiques com àtoms, molècules, electrons, ions, cúmuls, partícules i glòbuls fosos, abans de dipositar-se sobre el substrat típicament calent.
Els mecanismes detallats de PLD són molt complexos, incloent el procés d'ablació del material objectiu mitjançant la irradiació làser, el desenvolupament d'un plomall de plasma amb ions d'alta energia, electrons i el creixement cristal·lí de la pròpia pel·lícula sobre el substrat escalfat. El procés de PLD generalment es pot dividir en quatre etapes:
* Absorció làser a la superfície diana i ablació làser del material diana i creació d'un plasma.
* Dinàmica del plasma.
* Deposició del material d'ablació sobre el substrat.
* Nucleació i creixement de la pel·lícula a la superfície del substrat.

## Referències

* ↑ «Pulsed Laser Deposition - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ Pulsed Laser Deposition of Thin Films, edited by Douglas B. Chrisey and Graham K. Hubler, John Wiley & Sons, 1994 ISBN 0-471-59218-8
* ↑ «Pulsed Laser Deposition (PLD) | A PVD Method - VacCoat» (en anglès). https://vaccoat.com,+24-02-2020.+[Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Pulsed Laser Deposition Process of Thin Films: An Overview | Korvus Technology» (en anglès). https://korvustech.com/,+04-05-2022.+[Consulta: 22 octubre 2022].
# Senyoriu de Cameros

El senyoriu de Cameros va ser creat cap a 1040 per Garcia Sanxes III "El de Nájera", rei de Pamplona i per la seva dona Estefania de Foix, filla dels Bernat I de Foix, rebent-lo Fortún Ochoa, membre de la poderosa família Fortún, descendents del comte got Casi i dels Fortún, últims reis de la primera dinastia de Pamplona (dinastia Iñiga), i parents dels Banu Qasi de Tudela.
El senyoriu va romandre en aquesta família fins al 1334 quan Juan Alfonso de López d'Haro II va ser desposseït del senyoriu pel rei Alfons XI de Castella i executat a llançades a Agoncillo. La família va estar històrica i familiarment molt lligada al senyoriu de Biscaia. En 1366 el rei Enric II de Trastámara, va concedir el senyoriu (quaranta-quatre poblacions) a Juan Ramírez de Arellano com a recompensa per la seva ajuda al facilitar-li la fugida després de la derrota soferta en la batalla de Nájera, romanent el senyoriu en poder d'aquesta família fins a 1812, data en la qual van ser abolits els senyorius per la Constitució espanyola de 1812.

## Senyors de Cameros

* Fortún Ochoa, (vers 980 al 1057), primer senyor de Cameros.
* Sancho Fortúnez, (1057 al ?), segond senyor de Cameros.
* Ximeno Fortunión, tercer senyor de Cameros.
* Íñigo Ximénez, quart senyor de Cameros.
* Ximeno Fertungones, nascut vers 1090, cinquè senyor de Cameros.
* Pedro Ximénez, sisè senyor de Cameros.
* Juan Ramírez de Arellano
* Alonso Ramírez de Arellano, 1r comte d'Aguilar
* Carlos Ramírez de Arellano, 2n comte d'Aguilar
* Alonso Ramírez de Arellano, 3r comte d'Aguilar
* Ana Ramírez de Arellano, 4t comtessa d'Aguilar
* Felipe Ramirez de Arellano, 5è comte d'Aguilar
* Felipe Ramirez de Arellano, 7è comte d'Aguilar
* Juan Ramirez de Arellano, 8è comte d'Aguilar

## Bibliografia

* Julio Caro Baroja. Los pueblos de España. Tomo II. Madrid 1981.
* Angel Casimiro de Govantes. Diccionario Geográfico-Histórico de España. Sección II. Madrid, 1846.
* Bernardo Ibáñez de Echavarri. Vida de S. Prudencio, obispo de Tarazona. Vitoria 1754.
* Jesús de Leza. Los López de Díaz de Haro, señores de Vizcaya y los señores de Cameros. Logronyo 1954.
* Miguel A. Moreno Ramirez de Arellano, Señorío de Cameros y Condado de Aguilar. Cuatro siglos de régimen señorial en La Rioja (1366-1733), Logroño, Instituto de Estudios Riojanos, 1992.
* Ildefonso Rodríguez R. de Lama. Colección Diplomática Medieval de La Rioja. Tomo I y II. Logroño, 1976-1979.
* A. Ubieto Arteta. San Millán de la Cogolla, 759 - 1076. Valencia 1976.
# Viaducte de Porta

El Viaducte de Porta sobre el Riu de Querol és un pont de pedra de 158 metres de llarg construït el 1912 per al pas de la línia ferroviària de la SNCF de Tolosa a Puigcerdà, aleshores pertanyent a la Compagnie des chemins de fer du Midi. És en el terme comunal de Porta, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
És a prop al sud del poble de Porta, a ponent de la carretera N-20. Va entrar en servei el 1925 i va ser inscrit com a monument històric el 1964.

## Referències

* 1 2 Referència n. PA00104095, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ El Viaducte de Porta en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «Porta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Porta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Romain Fondard

Romain Fondard (Moulins-sur-Allier, 25 de gener de 1984) és un ciclista francès professional del 2009 al 2010. Ha combinat la carretera amb el ciclocròs.

## Palmarès

* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Kreiz Breizh Elites
* 2005
** 1r al Gran Premi de Waregem
* 2009
** Vencedor d'una etapa al Tour de Southland

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Massacre

Una massacre o matança és l'homicidi planificat de grans quantitats de persones sovint en el marc d'una guerra o post-guerra, però no necessàriament, com a represàlia sobre determinats col·lectius, usualment per ideologies religioses, racistes o polítiques.

## Algunes matances destacables

* Massacre del dia de Sant Bartomeu
* Massacre de Jamestown
* Massacres del 2 de setembre
* Massacre de Katyn
* Massacre de Badajoz
* Nit dels ganivets llargs
* Massacre de Nanquín
* Massacre de Tochni
* Massacres de Maratha, Santalaris i Aloda
* Massacre de Srebrenica
* Matança de Vukovar
* Matança de Sabra i Xatila
* Massacre antisikh de 1984 a Delhi

## Enllaços externs

* Online Encyclopedia of Mass Violence
# Vall de les Corticelles

La Vall de les Corticelles és una vall d'origen glacial, subsidiària de la Ribera de Sant Nicolau, tributària per l'esquerra del Riu de Sant Nicolau. Es troba dins el terme municipal de la Vall de Boí (Alta Ribagorça), i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom deriva «de co(ho)rticellas, petites corts o corrals».

## Geografia

La vall es troba per sobre dels 2.000 metres i la seva superfície aproximada és de 2,6 km².
La carena que encercla la vall, limitant amb la Coma d'Amitges, va guanyant alçada des de l'extrem occidental de l'Estany Llong direcció sud, passant primer pel Bony de les Corticelles (2.520,8 m) i pel Pic de la Montanyeta (2.674,8 m) després. Des d'aquest últim cim, limitant ara amb la Vall de Dellui, la carena gira al nord-oest, a on es troben les Agulles de Dellui (2.544,0 m), i davalla cap al sud-oest dels Prats d'Aiguadassi.
Al sud d'Aiguadassi, el Barranquet de les Corticelles remunta cap a l'est-sud-est. A la part intermèdia de la vall es troben un seguit de petites estanyoles, situades entre els 2.225 i els 2.276 metres, i els Estanys de les Corticelles (2.279 i 2.298 m).

## Rutes

El camí de les Corticelles, coincideix en el seu primer tram amb el de Dellui. S'inicia als voltants del Refugi d'Estany Llong, prenent direcció sud-sud-est. Des del refugi als estanys hi ha poc més 2 kilòmetres i 300 metres de desnivell. Des dels Estanys, seguint cap al sud-est es pot assolir la collada que comunica aquesta vall amb la Coma d'Amitges.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Vall de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 11 abril 2011].
* ↑ Calculada per Josep Borrut, amb les dades de l'Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 11/04/2011]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Bony de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic de la Montanyeta. [Consulta: 20/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Agulles de Dellui. [Consulta: 20/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Inferior de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Superior de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Dakine

Dakine és una empresa estatunidenca del sector tèxtil especialitzada en roba esportiva i complements per a la pràctica d'esports extrems. Fundada a Hawaii, el nom prové de la frase en crioll hawaià da kine (/də ˈkaɪn/, "the kind"). Amb seu a Hood River, tot i que els productes es fabriquen a l'estranger, l'empresa patrocina atletes professionals d'esports com l'esquí, el ciclisme, el surf, el surf de vela, el surf d'estel, el surf de neu i el monopatí de carrer.
Dakine va ser fundada l'any 1979 al comtat de Maui per Rob Kaplan. L'any 1986 Dakine va traslladar la seva base d'operacions a Hood River, Oregon, i des de llavors s'hi ha mantingut. L'agost de 2009, Billabong International Limited va adquirir Dakine per uns 100 milions de dòlars. El 2013, Billabong va vendre Dakine per 70 milions de dòlars a Altamont Capital Partners.

## Referències

* ↑ «Dakine Skate». Dakine. Dakine, 01-06-2013. Arxivat de l'original el 7 juliol 2013. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ «Billabong Acquires DaKine | Transworld Business», 30-10-2011. Arxivat de l'original el 2011-10-30. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Billabong buys DaKine for $100 million | starbulletin.com | Business | /2008/08/23/». [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ https://www.bizjournals.com/portland/blog/real-estate-daily/2013/06/dakine-moves-to-hood-river-waterfront.html
* ↑ Brettman, Allan. «Hood River-based Dakine aims to regain its culture under new ownership» (en anglès), 10-08-2013. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Marquee snaps up Dakine» (en anglès americà). Retail Dive. [Consulta: 28 maig 2020].