OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Lluís Sastre

Can Lluís Sastre és un edifici del municipi d'Hostalric (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un habitatge plurifamiliar, entre mitgeres i situat all nucli urbà.

## Descripció

De planta quadrada, planta baixa i dos pisos. A la planta baixa, la façana és amb fals encoixinat, hi ha entrades a dos locals: una clínica veterinària i una negoci de plats preparats; entre les botigues una porta des de la que s'accedeix als habitatges. Al primer i segon pis la façana és arrebossada i cada pis està dividit per una cornisa, falsament suportada per unes pilastres estriades de forma dòrica i realitzades amb guix. L'estructura es repeteix a la primera i a la segona planta, dues finestres amb motllures de guix i un balcó, però sota les obertures del primer pis hi ha en guix, un gravat amb la data en què es realitzà l'edifici:1883. Finalment, l'edifici queda coronat amb una balaustrada de pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Can Lluís Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Cantó de Nant

El cantó de Nant és un cantó del departament francès de l'Avairon, situat al districte de Millau. Té sis municipis i el cap cantonal és Nant.

## Municipis

* La Cavalariá
* La Cobertoirada
* L'Espitalet de Larzac
* Nant
* Sent Joan del Bruèlh
* Sauclièiras

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985- | René Quatrefages | UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Nangis

El cantó de Nangis és una divisió administrativa francesa del departament del Sena i Marne, situat al districte de Provins, al districte de Melun i al districte de Fontainebleau. Des del 2015 té 46 municipis i el cap és Nangis.

## Municipis

* Andrezel
* Argentières
* Aubepierre-Ozouer-le-Repos
* Beauvoir
* Blandy
* Bois-le-Roi
* Bombon
* Bréau
* Champdeuil
* Champeaux
* La Chapelle-Gauthier
* La Chapelle-Rablais
* Chartrettes
* Châteaubleau
* Le Châtelet-en-Brie
* Châtillon-la-Borde
* Clos-Fontaine
* Courtomer
* Crisenoy
* La Croix-en-Brie
* Échouboulains
* Les Écrennes
* Féricy
* Fontaine-le-Port
* Fontains
* Fontenailles
* Fouju
* Gastins
* Grandpuits-Bailly-Carrois
* Guignes
* Machault
* Moisenay
* Mormant
* Nangis
* Pamfou
* Quiers
* Rampillon
* Saint-Just-en-Brie
* Saint-Méry
* Saint-Ouen-en-Brie
* Sivry-Courtry
* Valence-en-Brie
* Vanvillé
* Verneuil-l'Étang
* Vieux-Champagne
* Yèbles

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | Robert Pivert | Radical |
| 1970-1982 | M. Recouvreur | RPR |
| 1982-2001 | Marcel Recurt Herluison | RPR |
| 2001 | Michel Dromigny | Divers droite |
| 2001-2015 | Paule Noury | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Mestres (Riudellots de la Selva)

Can Mestres és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és de tres naus, dues plantes i coberta de vessants a laterals amb cornisa catalana d'una filada.
La porta principal és d'arc de mig punt adovellada. Al primer pis, les dues finestres laterals són amb impostes i llinda decorada amb motiu floral. L'obertura central és d'arc conopial amb arquets, força malmesos, sobre impostes decorades també amb motius florals i un escut. De les dues finestres de la planta baixa només resta la de l'esquerra, rectangular amb llinda monolítica i motiu vegetal inscrit en un triangle, ja que l'obertura de la dreta ha estat reconvertida en porta. El paramanet és arrebossat i pintat de blanc amb sòcol a la part baixa.
L'interior conserva la volta de la planta baixa i les portes d'arc de mig punt adovellades.
Al costat dret de l'edifici original s'hi ha adossat una altra construcció moderna que és una casa independent. La part posterior de la casa té annexos destinats al bestiar i a la maquinària i eines del camp.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Mestres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Cantó de Les Avirons

El cantó de Les Avirons és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a la comuna de Les Avirons.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - | Michel Dennemont | |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Cantó de Vic-sur-Aisne

El cantó de Vic-sur-Aisne és un cantó francès del departament de l'Aisne, situat al districte de Soissons. Té 25 municipis i el cap és Vic-sur-Aisne.

## Municipis

* Ambleny
* Bagneux
* Berny-Rivière
* Bieuxy
* Cœuvres-et-Valsery
* Cuisy-en-Almont
* Cutry
* Dommiers
* Épagny
* Fontenoy
* Laversine
* Montigny-Lengrain
* Morsain
* Mortefontaine
* Nouvron-Vingré
* Osly-Courtil
* Pernant
* Ressons-le-Long
* Saconin-et-Breuil
* Saint-Bandry
* Saint-Christophe-à-Berry
* Saint-Pierre-Aigle
* Tartiers
* Vézaponin
* Vic-sur-Aisne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Marcel Bonneau | SFIO |
| 1949-1955 | M. Marsaux | Divers droite |
| 1955-1996 | Pierre Day | SFIO, després PS |
| 1996-2005 | Raymond Guéhenneux | PS |
| 2005-2011 | Alain Sautillet | PS |
| 2011- | Jean-Luc Moraux | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.780 | 8.843 | 8.739 | 9.198 | 9.957 | 10.333 | 10.624 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carlos Aguilera Martín

Carlos Aguilera Martín (Madrid, 22 de maig de 1969) és un exfutbolista madrileny.
Va començar jugant de davanter però res més iniciar la seva carrera a Primera divisió de la lliga espanyola de futbol va ser reubicat com lateral dret. Es va formar en les categories inferiors de l'Atlètic de Madrid, on va romandre durant la gairebé totalitat de la seva carrera i va guanyar dues Copes del Rei. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Biografia

Debuta en la Primera divisió de la lliga espanyola de futbol el 26 de març de 1988 davant l'Sporting de Gijón, partit que va guanyar el club asturià per 2-0. El 1993 fitxa pel Club Deportivo Tenerife. Amb aquest club juga tres temporades, de les millors de la història de l'equip illenc.
Retorna a l'Atlètic de Madrid el 1996, just després que el club matalasser guanyés la lliga i la Copa del Rei. La temporada 99-00 l'equip descendeix a Segona divisió, on roman dos anys. És en aquesta època on donada la seva velocitat i el seu passat com davanter, juga sovint com extrem dret, marcant 14 gols en la categoria. Després del seu retorn a la categoria d'honor, Aguilera juga durant tres temporades més abans de retirar-se.
Aguilera va jugar un total de 375 partits en Primera divisió i va marcar 21 gols.

### Selecció espanyola

Ha estat internacional amb la selecció espanyola en 10 ocasions. El seu debut com a internacional va ser el 24 de setembre de 1997 en el partit Eslovàquia 0 - 1 Espanya. Va formar part del combinat espanyol al Mundial de Futbol França 1998.

## Clubs

| Club | Any |
| Club Atlético de Madrid | 1987 - 1993 |
| Club Deportivo Tenerife | 1993 - 1996 |
| Club Atlético de Madrid | 1996 - 2005 |

## Palmarès

| Títol | Club | Any |
| Copa del Rei | Atlético de Madrid | 1990-1991 |
| Copa del Rei | Atlético de Madrid | 1991-1992 |

## Enllaços externs

* Aguilera a www.lfp.es
# Carlos Adrián Valdez Suárez

Carlos Adrián Valdez Suárez (Montevideo, 2 de maig de 1983) és un futbolista internacional uruguaià que juga actualment al Club Atlético Peñarol.

## Biografia

Valdez va començar la seva trajectòria al Club Nacional de Football de Montevideo abans de jugar a Itàlia. Va debutar en primera divisió contra l'Empoli Football Club el 23 d'octubre de 2005. Recentment ha signat un contracte de sis mesos amb el Club Atlético Peñarol (Uruguai).
Valdez ha jugat 20 partits amb la selecció de futbol de l'Uruguai, i destaca la seva participació en la Copa Amèrica de futbol 2007.
El 27 de juliol de 2010 va ser reservat per al partit amistós contra la selecció d'Angola a Lisboa.

## Referències

* ↑ Goal.com. «Carlos Adrián Valdez» (en castellà). [Consulta: 15 setembre 2011].
* ↑ «Perfil de jugador de la selecció: Carlos Valdez» (en castellà). Tenfield. Arxivat de l'original el 2008-09-14. [Consulta: 15 setembre 2011].
* ↑ starcomunicaciones.info. «El uruguayo Carlos Valdez jugará en Peñarol» (en castellà). [Consulta: 15 setembre 2011].
* ↑ Passo Alpuin, Luis Fernando. «Uruguay - Record International Players» (en anglès). RSSSF, 01-05-2009. [Consulta: 15 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Estadística a aic.football.it (italià)
# Caps d'estat d'Espanya

Els caps d'estat d'Espanya han sigut al llarg de la història d'Espanya o bé reis o bé caps d'estat de les Repúbliques d'Espanya.

## Llista cronològica

Casa d'Àustria (1555-1700):
* Carles I (1555-1556)
* Felip II (1556-1598)
* Felip III (1598-1621)
* Felip IV (1621-1665)
* Carles II (1665-1700)
Casa de Borbó (1700-1868):
* Felip V (1700-1724)
* Lluís I (1724)
* Felip V (1724-1746) (tornada)
* Ferran VI (1746-1759)
* Carles III (1759-1788)
* Carles IV (1788-1808)
* Ferran VII (1808-1833)
* Josep I Bonaparte (1808-1813)
* Isabel II (1833-1868)
Govern provisional:
* Francesc Serrano (1868-1871)
Casa de Savoia
* Amadeu I (1871-1873)
Primera República Espanyola:
* Estanislao Figueras (11 de febrer a 11 de juny de 1873)
* Francesc Pi i Margall (11 de juny a 18 de juliol de 1873)
* Nicolàs Salmerón (18 de juliol a 7 d'agost de 1873)
* Emilio Castelar (7 d'agost de 1873 a 3 de gener de 1874)
Casa de Borbó:
* Alfons XII (1875-1885)
* Alfons XIII (1886-1931)
Segona República Espanyola (1931-1939):
* Niceto Alcalá Zamora (1931-1936)
* Manuel Azaña (1936-1939)
Dictadura franquista:
* Francisco Franco (1936-1975)
Casa de Borbó (1975-):
* Joan Carles I d'Espanya (1975-2014)
* Felip VI (2014-)

## Referències

* 1 2 3 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 67. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ «Felipe VI, la nueva era de la monarquía en España». EITB, 02-06-2014 [Consulta: 4 abril 2019].
# Cantó de Sench Agde

El cantó de Saint-Chaptes és un cantó francès del departament del Gard, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Nimes, té 16 municipis i el cap cantonal és Sench Agde.

## Municipis

* Aubuçargues
* Baron
* Bordic
* La Caumeta
* Colòrgas
* Dion
* Foissac
* Garriga e Senta Olha
* Montinhargues
* Moçac
* La Rovièira
* Senta Anastasiá
* Sench Agde
* Sent Desèri
* Sent Ginièis de Malgoiriés
* Sauset

## Vegeu també

* Cantons del Gard
# Cantó de Masamet-Nord-Est

El cantó de Masamet-Nord-Est és un cantó francès del departament del Tarn, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Castres i té 7 municipis. El cap cantonal és Masamet.

## Municipis

* Boisseson
* Masamet
* Pairin e Aut Montel
* Pont de Larn
* Lo Rialet
* Sant Salvi dels Ròcs
* Lo Vintron

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1971-2004 | Jean-Pierre Cabané | PRG |
| 2004- | Jean-Louis Henry | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Maruèis

El cantó de Maruèis (en francès canton de Meyrueis) és un dels cantons del departament del Losera al districte de Florac. El cap és el municipi de Maruèis i té sis municipis en total:

## Composició

* Fraissinet de Forcas
* Gatusièiras
* Ura e la Parada
* Maruèis
* Lo Rosièr
* Sant Pèire d'Estripians
# Careproctus paxtoni

Careproctus paxtoni és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* La femella fa 14,4 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 58-59.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 1.061 i 1.134 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Nova Gal·les del Sud (Austràlia).

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stein, D. L., N. V. Chernova & A. P. Andriàixev, 2001. Snailfishes (Pisces: Liparidae) of Australia, including descriptions of thirty new species. Rec. Aust. Mus. v. 53: 341-406.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Careproctus phasma

Careproctus phasma és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima polar i demersal que viu entre 37 i 508 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar d'Okhotsk, l'illa d'Amchitka (illes Aleutianes) i l'est del mar de Bering.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Evermann, B.W. i E.L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Carapicuíba

Carapicuíba és un municipi brasiler de l'estat de São Paulo, que té una població estimada cap a l'any 2006 de 389.634 habitants i una superfície de 35 km²;, el que dona una densitat demogràfica d'11.141,9 hab/km²;.
Els seus límits són els municipis de Barueri a l'oest i nord, Osasco a l'est, Cotia al sud i Jandira a l'oest. La ciutat compta amb el servei de trens de la línia B de la "Companyia Paulista de Trens Metropolitans" (CPTM). És municipi des de l'any 1964, quan es va emancipar de Barueri.

## Enllaços externs

* Lloc de l'ajuntament de Carapicuíba Arxivat 2021-02-01 a Wayback Machine.
* Portal Nosso São Paulo
# Cararí

El cararí (Kararí) és una llengua arawak avui extingida, del Brasil que fou parlada als marges del riu Mucuim, un afluent del riu Purus. Ramirez (2019) classifica el Cararí com una de les llengües piro.
Una llista de 72 paraules fou recollida per Johann Natterer el 1833.

## Referències

* 1 2 3 Ramirez, Henri. Enciclopédia das línguas Arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. 3. 1. Curitiba: Editora CRV, 2020. DOI 10.24824/978652510234.4. ISBN 978-65-251-0234-4.
* ↑ Jolkesky, Marcelo Pinho de Valhery. 2016. Estudo arqueo-ecolinguístico das terras tropicais sul-americanas. Ph.D. dissertation, Universitat de Brasília.
# Carro triomfal

Es diu carro triomfal al carro gran amb seients pintats i adornat que s'usa a les processons, representacions i altres actes públics.
El carro triomfal era aquell carro rodó en què eren conduïts els herois de l'antiguitat i que guiaven drets els mateixos triomfadors. També s'empraven per a altres cerimònies com per fer l'apoteosi, donar possessió als cònsols del seu càrrec, etc.
A l'antiga Grècia, s'adornaven les places i els temples amb carros de bronze en record dels triomfs assolits en les carreres i els romans van adoptar la mateixa imatge per commemorar els seus triomfs militars. Els arcs triomfals s'adornaven amb carros que remataven o coronaven.

## Referències

Aquest article conté material del diccionari enciclopèdic popular il·lustrat Salvat dels anys 1906-1914 que es troba en el domini públic.
# Carrer dels Serrans

El carrer dels Serrans és una via urbana històrica del centre de València. Està situat entre el carrer de la Blanqueria, a les Torres dels Serrans i el carrer dels Cavallers. A l'antigor, constituïa la principal entrada a la ciutat des del nord i encara avui en dia té una gran importància durant les festes, en especial el dia de la crida. El carrer rep el nom de la comarca dels Serrans, cap a on es disposa la porta dels Serrans i el carrer que hi naix.
El carrer, un dels més antics de la ciutat, passa per davall de les Torres dels Serrans, si bé el trànsit motoritzat ha de vorejar-les per fora. Al final del carrer està la Plaça de Manises on se situa el Palau de la Generalitat Valenciana i la Diputació Provincial. És l'únic carrer recte d'aquesta part de la ciutat, la resta sent típicament medievals, és a dir, més estrets i curts. Així mateix fa de línia divisora entre el Barri del Carme i el barri de la Seu.

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Carrer dels Jueus (Sarral)

Carrer dels Jueus és una obra de Sarral (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer molt estret, entre la plaça de l'església i el carrer major. Per la seva singularitat, la tradició popular feu que es retolés sota la denominació del carrer dels jueus. Cal destacar els arcs que travessen el carreró.
Una de les parts fou bastida de nou quan s'enderrocà l'any 1983.

## Història

Com en altres poblacions de la comarca (Montblanc, Santa Coloma, l'Espluga) a Sarral també hi havia una jueria, molt modesta, que fou un apèndix de l'aljama de Montblanc. Cap al 1370 hi vivien dos cirurgians, Astruch i Abraham dez Portell. La cota demogràfica de Sarral no donà per formar un call.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer dels Jueus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Carrer dels Jueus». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Carlos Mayor

Carlos Mayor (5 d'octubre de 1965) és un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip olímpic argentí als Jocs Olímpics d'estiu de 1988.

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2017-11-14. [Consulta: 17 novembre 2017].
# Carlos Pedro Zilli

Carlos Pedro Zilli (Santa Cruz do Rio Pardo, 7 d'octubre de 1954 - Bissau, 31 de març de 2021) fou un religiós de Guinea Bissau d'origen brasiler.
El 6 de juliol de 1984 esdevingué membre del Pontifici Institut de Missions Estrangeres (PIME) i el 5 de gener de 1985 fou ordenat sacerdot. Poc després fou enviat a Guinea Bissau, on fou vicari parroquial a la missió de Bafatá i adjunt al bisbe per la zona de Cacheu. Va ocupar el càrrec de president de la comissió per a la formació dels seminaristes majors, de 1986 a 1998, i superior regional del Pontifici Institut de Missions Estrangeres de Guinea Bissau, de 1993 a 1997.
El 13 de març de 2001 Zilli fou nomenat primer bisbe de la diòcesi de Bafatá quan fou creada com a escissió de la diòcesi de Bissau. Fou ordenat bisbe el 30 de juny de 2001.

## Referències

* ↑ Nova Diocese na Guiné-Bissau, 4 d'abril de 2001

## Enllaços externs

* Diòcesis de Bafatá, Guinea Bissau
# Casa Pastors (Torroella de Montgrí)

La Casa Pastors és un casal obra al carrer Major de Torroella de Montgrí (Baix Empordà). L'antiga casa Pastors va ser bastida durant els segles XV-XVI. Posteriorment ha experimentat diverses reformes. En l'actualitat es troba restaurada i adaptada per a la funció de museu municipal, des del 1980. L'edifici és un desenvolupat a partir d'un pati central amb pou, on una escala de pedra accedeix al primer pis. Aquesta planta principal té una sala-distribuïdor. El segon pis, actualment molt modificat, era ocupat per les golfes. La façana, de carreus regulars, apareix dividida en dos cossos de planta baixa i dos pisos: el de la dreta presenta una porta d'accés d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra i una cornisa de separació de la planta i el pis, on hi ha centrada una finestra germinada d'arc trevolat; a la part superior hi ha una finestra allindanada i un ràfec de coronament. Al cos de l'esquerra són remarcables dues petites finestres situades una damunt l'altra, amb emmarcament conopial i decoració lobulada.
La Casa Pastors fou el casal de la família dels Alió, prominent família torroellenca entre els quals destaquen Genís Alió i Martí que rebé el 1675 el títol de ciutadà honrat de Barcelona del rei Carles II, la filla del qual Caterina Alió, es casà amb Josep Pastors i Carles de Sant Joan de les Abadesses. Entroncats els Pastors amb els Alió s'instal·laren a Torroella i més a tard a Girona adquirint-hi la casa homònima prop de la Catedral en algun moment imprecís del segle xvii.

## Referències

* 1 2 «Casa Pastors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ Negre i Pastell, Pelai «La Casa Pastors del carrer Major». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya [Consulta: 9 febrer 2015].