OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Todos a la cárcel

Todos a la cárcel és una pel·lícula espanyola de 1993 dirigida per Luis García Berlanga amb guió escrit per ell mateix amb el seu fill Jorge Berlanga.

## Sinopsi

A la presó Model de València se celebrarà el Dia Internacional del Pres de Consciència, un esdeveniment per reunir víctimes de la repressió franquista. Persones de la política, la cultura i la faràndula, assistiran a l'acte, per la qual cosa la situació es presenta molt propícia per a fer algun que un altre negoci en benefici propi. Un empresari intenta recuperar els 80 milions de pessetes que li deu l'administració, el banquer Cesar Muyagorri intenta obtenir la llibertat del seu amic de Milà Tornicelli. La celebració es complica perquè alguns dels convidats no venen, i la mort del pare Rebolli i finalment hi ha un motí a la presó. El banquer aconsegueix escapar amb l'ajuda de les forces de seguretat de l'OTAN, però l'empresari renuncia a la seva intenció de reclamar el que li deu el ministre.

## Repartiment

* José Sazatornil - Artemio
* José Sacristán - Quintanilla
* Agustín González - Director
* Manuel Alexandre - Modesto
* Rafael Alonso - Falangista
* Inocencio Arias - Casares
* José Luis Borau - Capellà
* Gaspar Cano - Realitzador TV
* Luis Ciges - Ludo
* Joaquín Climent - Ministre
* Marta Fernández Muro - Matilde
* Juan Luis Galiardo - Muñagorri
* Antonio Gamero - Cerrillo
* Chus Lampreave - Chus
* Eusebio Lázaro - Alcaraz

## Palmarès cinematogràfic
### VIII Premis Goya

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Guanyadora |
| Més ben director | Luis García Berlanga | Guanyador |
| Millor so | Millor so | Guanyador |
| Millor guió original | Luis García Berlanga i Jorge Berlanga | Nominat |
| Millor direcció de producció | Ricardo García Arrojo | Nominat |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1993

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor director | Luis García Berlanga | Guanyador |
| Millor actor | José Sazatornil | Guanyador |

## Referències

* ↑ «FILM OBITUARIES Luis Garcia Berlanga». The Daily Ttelegraph, 18-11-2010 [Consulta: 13 setembre 2018].
* ↑ Todos a la cárcel a Fotogramas
* ↑ Todos a la cárcel al web dels Premis Goya
* ↑ Professor Eamonn Rodgers and Eamonn Rodgers (editors Encyclopedia of Contemporary Spanish Culture, p. 58, a Google Books
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1993». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 28 març 2016].

## Enllaços externs

* Todos a la cárcel, Diccionari Audiovisual Valencià
* Sobre la pel·lícula, al Berlanga Film Museum.
* Seqüència de la pel·lícula.
* Pla seqüència.
# Topoli (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Topoli».
Topoli - Тополи (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kirpilstsi, afluent del Kirpili. És a 8 km al sud de Timaixovsk i a 54 km al nord de Krasnodar.
Pertany al khútor de Tantsura-Kramarenko.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Pàgina web del municipi Arxivat 2011-12-14 a Wayback Machine. (rus)
* Mapa topogràfic a maps.vlasenko.net (rus)
# Topolino, el último héroe

Topolino, el último héroe és un personatge fictici i una sèrie de còmics d'humor, obra d'Alfons Figueres. Es va publicar per primera vegada el 1968 a la revista de còmics Bravo de l'editorial Bruguera. Inicialment el còmic havia d'anomenar-se Melitón. Posteriorment fou publicat en d'altres revistes de la mateixa editorial com Gran Pulgarcito (1969), Mortadelo i Super Mortadelo (1972).

## Característiques

Topolino és l'antítesi de l'heroi: petit, grassonet, amb bigoti, barret i corbatí. És un home solitari, idealista i gran lector, sempre disposat a salvar la humanitat dels perills que pateix, motiu pel qual es veu immers en les aventures més inimaginables. Junt a ell apareixen altres personatges, com ara Colodión, el sargent Adolfo i els malignes Doctor Siniestro i Khun-Zivan.
L'humor de Topolino, el último héroe resulta bastant inusual pels estàndards de Bruguera, ja que se basa sobre tot en la paròdia, l'absurd i la pantomima.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Guiral, Antoni. Cuando los cómics se llamaban tebeos : la escuela Bruguera (1945-1963). 2a. ed. Barcelona: Ediciones El Jueves, 2005, p. 276-279 i 303-305. ISBN 84-9741-555-8.
* ↑ Cuadrado, Jesús. De la historieta y su uso, 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido, 2000, p. 471-473. ISBN 84-89384-23-1.
* ↑ «Topolino El Ultimo Heroe (libro del 2006). Escrito por FIGUERAS ALFONS. ISBN 9789514664397» (en castellà), 18-11-2022. [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «TOPOLINO, EL ÚLTIMO HÉROE» (en castellà). tebeosfera.com. [Consulta: 25 febrer 2023].

## Bibliografia

* COMA, Javier. Y nos fuimos a hacer viñetas. Madrid: Penthalon Ediciones S. A., 05/1981. I.S.B.N.: 84-85337-37-9 Depósito legal: M. 16.546-1981.
* CUADRADO, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000.. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* GUIRAL, Antoni. Cuando los cómics se llamaban tebeos: La Escuela Bruguera (1945-1963). Colección Magnum nº 4. Barcelona: Ediciones El Jueves, S. A., 12/2004. Depósito Legal: B-45994-2004. ISBN 84-9741-555-8.
# Topolivka

Topolivka (en (ucraïnès): Тополівка, rus: Тополевка) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 222 habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Tomeu Vergès

Tomeu Vergès, més conegut a França com a Toméo Vergès (Olot, 1953) és un ballarí i coreògraf català.
Després de diplomar-se en medicia, el 1980 es va establir a França, on va esdevenir un dels ballarins de la companyia de Maguy Marin i Carolyn Carlson als principis del moviment artístic de la nouvelle danse française. Poc després, el 1992 va crear la seva pròpia companyia, anomenada Man Drake, on gràcies al seu llenguatge coreogràfic intens va apropar-se a conceptes com el surrealisme i la novel·la negra.

## Obres destacades

* 1992 : Chair de poule
* 1995 : À consommer sur place
* 1996 : Salto mortal
* 1997 : La Logique du parquet
* 1998 : Asphyxies d'après Le Con d'Irène d'Aragon
* 1999 : Pas de panique
* 2002 : Pièce(s) détachée(s)
* 2004 : R.O.T.S. (radiations, ondes, turbulences)
* 2005 : Body Time
* 2008 : Idiotas

## Referències

* ↑ «Tomeu Vergés». Centre de Documentació Escènica. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ Boisseau, Rosita. Panorama de la danse contemporaine : 90 chorégraphes. París: Textuel, 2006, p. 578-579. ISBN 2-84597-188-5.

## Enllaços externs

* «El coreògraf olotí Tomeu Vergés actua per primera vegada al Sismògraf» (vídeo). Olot Televisió, 21-04-2017.
# Torre Buford

La torre Buford (antigament torre de pràctiques d'Austin) es una torre situada a la riba nord del llac Lady Bird, a la ciutat d'Austin (Texas). Es va construir el 1930 com a torre de pràctiques dels bombers de la ciutat, però ara és un campanar i un monument catalogat al Registre Nacional de Llocs Històrics dels Estats Units.

## Història

La torre va ser dissenyada el 1930 pels arquitectes Hugo F. Kuehne, Sr. i J. Roy White i construida per Rex D. Kitchens Construction Company com a torre de pràctiques per al cos de bombers d'Austin. El 1974 es va tancar per les molèsties als nous edificis que s'hi havien construït al voltant, a causa del fum dels incendis de les pràctiques, essent substituïda per una nova torre de pràctiques al sud-est d'Austin. El 1978 la senyora Effie R. Kitchens, vídua del constructor de la torre, la va fer restaurar i col·locar un carilló. L'estructura va rebre el nom del capità James L. Buford, un bomber d'Austin que va morir en acte de servei el 17 de juny de 1972 mentre intentava rescatar un noi de 15 anys durant una inundació del Shoal Creek.

## Arquitectura

La torre, de planta quadrada de 4,3 metres de costat, té 6 plantes d'alçada amb un total de 20,3 metres. D'estil italianitzat, amb portes i finestres romàniques i la teulada a quatre vents. A la planta més alta hi ha els altaveus del carilló electrònic.

## Referències

* 1 2 «La torre Buford» (en anglès). Hill Country Explorer.
* 1 2 «National Register of Historic Places Registration Form» (en anglès). Texas Historical Commission, 26-08-2016.
# Torre Idiàquez

La torre Idiáquez (en èuscar: Idiakez dorretxea o Idiakez jauregia, també coneguda com a Etxe Beltz) és un edifici situat a la localitat guipuscoana d'Azcoitia.
La casa, que és denominada en èuscar Etxe Beltz ('casa negra') pel seu aspecte, pertany als ducs de Granada d'Ega. Apareix en dos moments importants de la història d'Azcoitia:
* El 1456 fou escenari d'un episodi de la Guerra de bàndols, ja que ací els parents majors de Guipúscoa hi feren el seu darrer desafiament.
* El 1838, quan Carlos María Isidro de Borbó es casà amb la princesa de Beira dins de l'edifici.
En l'actualitat és un dels principals atractius turístics d'Azcoitia, pel bon estat de la façana, en què destaca la porta apuntada i adovellada a la manera rústica.

## Referències

* 1 2 Monuments, en Feriasturisticas.com.
* ↑ Azcoitia, en el Departament de Cultura del Govern Basc
# Tour de Flandes 2006

L'edició del 2006 de la clàssica ciclista Tour de Flandes es disputà el 2 d'abril del 2006. L'equip Quick Step-Innergetic va mantenir el control de la cursa en tot moment, i l'únic atac va venir del ciclista del Discovery Channel Leif Hoste. El capità del Quick Step-Innergetic, Tom Boonen, va seguir l'atac de Hoste i va imposar-se amb facilitat a l'esprint. El company d'equip de Hoste, George Hincapie, va completar el podi.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Tom Boonen | Quick Step-Innergetic | 6h 30'14" |
| 2 | Leif Hoste | Discovery Channel | m. t. |
| 3 | George Hincapie | Discovery Channel | + 1'17" |
| 4 | Peter Van Petegem | Davitamon-Lotto | m. t. |
| 5 | Alessandro Ballan | Lampre-Fondital | m. t. |
| 6 | Fabian Cancellara | Team CSC | m. t. |
| 7 | Paolo Bettini | Quick Step-Innergetic | + 1'50" |
| 8 | Karsten Kroon | Team CSC | m. t. |
| 9 | Andreas Klier | T-Mobile Team | m. t. |
| 10 | Roberto Petito | Tenax | m. t. |

## Referències

* ↑ A l'octubre del 2012, George Hincapie va ser suspés per 6 mesos i els resultats obtinguts del 31/5/2004 al 31/7/2006 van ser anul·lats.
* ↑ L'agost de 2013, Andreas Klier va ser suspés per 6 mesos i els resultats obtinguts després del 21/7/2005 fins al final de la seva carrera van ser anul·lats.

## Enllaços externs

* Lloc web de la cursa
# Verninas

Vernines és un municipi d'Alvèrnia-Roine-Alps del departament francès del Puèi Domat.

## Referències

* ↑ «Vernines, Issoire, Puy-de-Dôme, Auvergne-Rhône-Alpes, France». [Consulta: 14 abril 2021].
# Casa Maria Montserrat

La Casa Maria Montserrat és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges entre mitgeres amb planta baixa, entreplanta i tres pisos construït al 1851 per Maria Montserrat sota la direcció de l'arquitecte Francesc Barba i Masip. Ocupa una parcel·la que permet col·locar tres, obertures per pis a la façana. Es busca establir una ordenació jeràrquica a l'edifici pel tipus de decoració i volada dels balcons. Les façanes són simètriques i tota la decoració és concentra en el tipus d'arrebossat amb elements geomètrics ubicats als murs cecs a banda i banda de les balconades. Els balcons amb marc i llosana de pedra, amb balustres de ferro colat són un element de prestigi a la nostra ciutat (Casa Canals).
Horitzontalment s'ha dividit per franges d'impostes a l'altura dels forjats els baixos i l'entresòl, el principal i el segon i per acabar el quart pis.
El tractament del ferro colat és molt acurat. L'acabament de l'edifici ve també donat per una cornisa sense gaire decoració. Als baixos tres arcs escarsers amb pedra escairada.
Tot l'interès de la construcció rau en la decoració historicista, en la disposició acadèmica dels balcons, en l'arrebossat de la façana, en el treball del ferro, en els elements decoratius i en la disposició harmònica amb la resta d'alçats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Maria Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Nemanja Nikolić

Nemanja Nikolić (en serbi ciríl·lic: Немања Николић; en hongarès: Nikolics Nemanja; nascut el 31 de desembre de 1987) és un futbolista professional hongarès que juga com a davanter pel club Legia de Varsòvia de l'Ekstraklasa polonesa. Nascut a Sèrbia, ha triat representar la selecció hongaresa de futbol.
El 31 de maig de 2016 es va anunciar que el seleccionador Bernd Storck l'havia inclòs en l'equip definitiu d'Hongria per disputar l'Eurocopa 2016.

## Referències

* ↑ http://www.vidi.hu/jatekosok/nikolics-nemanja.html
* ↑ «Gera, Dzsudzsak and Kiraly lead Hungary at Euro 2016». Daily Mail, 31-05-2016. [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ «Bernd Storck szövetségi kapitány kijelölte a magyar válogatott 23 fős Eb-keretét.» (en hongarès). Magyar Labdarugó Szövetség. [Consulta: 31 maig 2016].

## Enllaços externs

* Nemanja Nikolić Fitxa a magyarfutball.hu
* Fitxa Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (hongarès)
* Nemanja Nikolić: Fitxa a 90minut.pl
# Larimore

Larimore és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.433 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Larimore tenia 1.433 habitants, 576 habitatges, i 377 famílies. La densitat de població era de 907 hab./km².
Dels 576 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.292 $ i la renda mediana per família de 40.542 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 20.417 $. La renda per capita de la població era de 16.271 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Larimore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Larimore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Larimna

Larimna (en llatí Larymna, en grec antic Λάρυμνα) era el nom de dues ciutats de Beòcia vora el riu Cefís, Larimna Superior i Larimna Inferior, segons diu Estrabó.
També diu que el riu sorgia de la muntanya a la Larimna superior i que desaiguava al mar a la Larimna inferior. La Larimna superior havia pertangut a la Fòcida, fins que va ser annexionada a la Larimna inferior o beòcia pels romans. La Larimna superior formava part originàriament de la Lòcrida Opúncia i Licòfron diu que era una de les ciutats d'Ajax el petit. Pausànies també diu que era una ciutat dels locris, i que s'havia unit voluntàriament a la Lliga Beòcia quan va augmentar el poder de Tebes. Aquesta unió probablement es va fer en temps d'Epaminondes cap a l'any 371 aC, encara que Escílax, que escriu sobre la ciutat després d'aquesta data, diu que era una ciutat de la Lòcrida, i s'hauria unit a la Lliga en realitat després que Cassandre reconstruís Tebes. El 230 aC ja és descrita com a ciutat beòcia, i en temps de Sul·la encara tenia aquesta denominació.
Pel que se sap de les dues ciutats, Larimna Superior era la ciutat originària, situada en un lloc que Estrabó anomena Anche, on el riu Cefís sortia del seu canal subterrani. A una distància potser de mig km Larimna tenia un port a la costa que va anar guanyant en importància, sobretot a partir del moment en què va formar part de la Lliga Beòcia, perquè aquest port era el punt de comunicació més convenient cap al mar de l'est per la Lebadea, Queronea, Orcomen, Copes i altres ciutat beòcies. La ciutat que es va formar vora el port va portar el nom de Larimna Inferior.
Encara que Larimna s'havia unit a la Lliga Beòcia, va seguir sent anomenada Larimna de Lòcrida. Quan els romans van ocupar les dues Larimna van potenciar la ciutat portuària i segurament van obligar els habitants de la Larimna Superior a abandonar-la i a traslladar-se a la costa. Pausànies (segle II) només parla de la ciutat costanera, i diu que té un port molt profund, un temple de Dionís i una imatge del déu dreta. Afegeix que els boscos de damunt de la ciutat són plens de senglars per la caça.
Les seves ruïnes, en destaquen les muralles, són a Bazaráki, a la riba dreta del Cefís, just després que el riu surti d'un canal subterrani.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Larymna». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 gener 2021].
# La dama i el rodamón (pel·lícula de 2019)

* Si cerqueu altres usos, vegeu La dama i el rodamón (pel·lícula de 1955).
La dama i el rodamón (títol original en anglès: Lady and the Tramp) és una pel·lícula romàntica i d'aventures de 2019 dirigida per Charlie Bean a partir d'un guió d'Andrew Bujalski i Kari Granlund, i està produïda per Walt Disney Pictures. La pel·lícula és una adaptació en imatge real de la pel·lícula animada de 1955 del mateix nom produïda per Walt Disney, i que al seu torn està basada en una història del Cosmopolitan dita Happy Dan, The Cynical Dog (escrita per Ward Greene). S'estrenarà exclusivament el 12 de novembre de 2019 a Disney+, sent el primer remake d'imatge real de Disney que no arriba a les grans pantalles. El film és protagonitzat per Tessa Thompson i Justin Theroux que fan les veus dels protagonistes i està dedicat a Chris Reccardi, un artista de guions il·lustrats que va faltar el 2 de maig de 2019 a causa d'un atac al cor.

## Referències

* ↑ Julia Alexander. «Here’s the first trailer for Disney’s streaming-only live-action Lady and the Tramp remake» (en anglés). The Verge. Vox Media. [Consulta: 28 octubre 2019].

## Enllaços externs

* La dama i el rodamón - Lloc web oficial
# Las Naves

Las Naves és un edifici de la ciutat de València que alberga una fundació que té com a missió la promoció de la innovació social i urbana dirigida a la millora de la qualitat de vida en la ciutadania.
L'edifici era originàriament un graner de la fàbrica Castellano del Grau. A finals de la dècada del 2000 va ser coneguda com a Greenspace, sent una sala de concerts patrocinada per Heineken. El 2011 va ser reformat per a incloure un auditori, començant una nova etapa en l'edifici, que va rebre el nom actual i que es va dedicar a fer d'espai de creació. El 2017 va convertir-se en el centre d'innovació de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Som». Las Naves. [Consulta: 10 juliol 2020].
* 1 2 «Adjudican el auditorio en la nave Castellano del Grao por 2.200.000 euros». Levante-EMV, 11-10-2011. [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ Salas, Jorge. «Greenspace y las giras que ya no caben en Valencia». Culturplaza, 01-12-2016. [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ Molins, Vicent. «Las Naves, espacio de creación contemporánea: de almacén de grano a catedral creativa». Valenciaplaza, 23-03-2013. [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ «Las Naves, nou centre d'innovació de València». Valencia Extra, 13-01-2017. [Consulta: 10 juliol 2020].
# Las Novedades

Las Novedades va ser un periòdic fundat en 1850 per Ángel Fernández de los Ríos. En 1857, Fernández de los Ríos el va vendre a Nemesio Fernández Cuesta y Picatoste. La seva primera edició va aparèixer el 14 de desembre de 1850, i va deixar de publicar-se a principis de 1869..
Segons Augusto Martínez Olmedilla:
| « | Durant divuit anys –de 1850 a 1868– Las Novedades es van publicar triomfalment, difonent-se arreu d'Espanya i proclamant els mèrits del seu fundador, que amb increïble dinamisme atenia tots els aspectes del periòdic.... | » |
Segons dades publicades a la Gaceta de Madrid, citats per Cabrera et al., de 1854 a 1860, Las Novedades era el periòdic amb més circulació d'Espanya. Encara de 1861 a 1864, compartiria aquest lideratge amb el periòdic conservador Correspondencia de España, a partir d'aquesta data perdria terreny davant seu.
Compartia la seva impremta amb la Revista del Movimiento Intelectual de Europa.

## Redactors i col·laboradors

* Valeriano Fernández Ferraz (fins a gener de 1869)
* José Plácido Sansón (fins a gener de 1869)
* Benito Pérez Galdós (fins a gener de 1869)
* José Luis Albareda y Sezde
* Manuel Ossorio y Bernard (entre 1869 i 1871)
* Luis Benítez de Lugo, marquès de la Florida (1870)
El 24 de gener de 1869, l'editorial d'El Imparcial anuncià els noms d'un nou equip de Las Novedades, després de la renúncia en bloc dels seus antics col·laboradors, com un «canvi complet de la seva redacció»:
| « | Fins al 12 del corrent els seus redactors van ser els Srs. D. Agustín de la Paz Bueso, D. Valeriano Fernández Ferraz, D. Benito Pérez Galdós, D. Víctor Feijóo, i D. Carlos Moreno López; però no estant conformes sens dubte amb la resolució adoptada pel nostre col·lega en la qüestió dinàstica, es van separar definitivament de la redacció... | » |

## Referències

* 1 2 3 4 Utt, Roger L. (en anglès) «Galdós' early Journalism in Madrid and the Las Novedades (Dis-)Connection» a Anales galdosianos, Año XIX, 1984. Fundació Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. Consultat el 15 d'agost de 2014.
# La Masèira

La Masèira (en francès La Mazière-aux-Bons-Hommes) és una comuna francesa, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 73 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Haut Pays Marchois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 110 | 96 | 99 | 96 | 73 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1944-1959 | Eugène Sabouret |
| 1959-1978 | Léon Reuge |
| 1978-1991 | Joseph Bouchon |
| 1991-1996 | Roger Chevalier |
| 1996-2008 | Jean-Louis Desseauve |
| 2008- | Jean-Louis Giraud |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.