OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nanumea

Nanumea és l'atol més septentrional de Tuvalu, situat a 475 km al nord-oest de Funafuti.
Amb una superfície total de 3,87 km² és l'atol més gran de Tuvalu sense comptar la llacuna que és relativament petita. L'atol té una forma allargada amb un màxim de 10 km de llarg per 3 km d'ample. Consta de dos illots principals: Nanumea al sud-est i Laena al nord-oest. Els esculls tanquen una llacuna central dividida en dos conques profundes.
La població total era de 664 habitants al cens del 2002. La vila principal és Lolua, a l'illot de Nanumea.
Va ser descobert, el 1780, per Francisco Mourelle que el va anomenar San Agustín. Segons les tradicions, els habitants de Nanumea van rebutjar repetits intents d'invasió de Tonga i de Kiribati. Durant la Segona Guerra Mundial va ser una important base estatunidenca per la seva proximitat a les illes Gilbert ocupades pels japonesos. La població va ser traslladada a l'illot de Laena. Avui l'aeroport i les instal·lacions militars estan abandonats.

## Enllaços externs

* Mapes en tres dimensions de Nanumea
# Nicolás Rey y Redondo

Nicolás Rey y Redondo (1 de febrer de 1834, Burgos - 5 de setembre de 1917, San Cristóbal de La Laguna, Tenerife) va ser un clergue espanyol, el cinquè bisbe de la diòcesi de Sant Cristóbal de La Laguna.
Nicolás va prendre possessió del bisbat de Tenerife per decret del 5 de febrer de 1894 de la Reina Victòria Eugènia de Battenberg, encara que aquest nomenament havia de ser confirmat pel papa Lleó XIII, que el va confirmar el 21 de maig del mateix any. Rey y Redondo va rebre la consagració episcopal el 8 de setembre d'aquest any i el 9 de novembre va arribar a la diòcesi. Va ser el promotor de la construcció de la nova Catedral de La Laguna, consagrada el 6 de setembre de 1913. En total, va ordenar 44 sacerdots diocesans. Va morir a San Cristóbal de La Laguna el 5 de setembre de 1917 i va ser enterrat a la capella de la Immaculada Concepció de la Catedral de La Laguna.

## Referències

* 1 2 «Historia de la Diócesis Nivariense». [Consulta: 24 setembre 2017].
* 1 2 «El Excmo. e Iltmo. Sr. Dr. D. Nicolás Rey Redondo V obispo de la diócesis nivariense». Arxivat de l'original el 2017-12-23. [Consulta: 22 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Catholic hierarchy
# Barygenys nana

Barygenys nana és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Parker, F. 2004. Barygenys nana. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 26 d'abril del 2008.
# Barygenys parvula

Barygenys parvula és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S., Zweifel, R. & Menzies, J. 2004. Barygenys parvula. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 26 d'abril del 2008.
# Narcissus tazetta subsp. italicus

Narcissus tazetta subsp. italicus és una subespècie de planta bulbosa de la família de les amaril·lidàcies.

## Descripció

És una planta bulbosa amb les flors amb pètals de color groc crema, la corona groga. Es distribueix per França, Itàlia, i diverses illes del Mediterrani.

## Taxonomia

Narcissus tazetta subsp. italicus va ser descrita per (Ker Gawl.) Baker i publicat a Handbook of the Amaryllideae 8, l'any 1888.

### Etimologia

Narcissus nom genèric que fa referència del jove narcisista de la mitologia grega Νάρκισσος (Narkissos) fill del déu riu Cefís i de la nimfa Liríope; que es distingia per la seva bellesa.
El nom deriva de la paraula grega: ναρκὰο, narkào (= narcòtic) i es refereix a l'olor penetrant i embriagant de les flors d'algunes espècies (alguns sostenen que la paraula deriva de la paraula persa نرگس i que es pronuncia Nargis, que indica que aquesta planta és embriagadora).
italicus: epítet geogràfic que al·ludeix a la seva localització a Itàlia.

### Sinonímia

* Relació de sinònims de Narcissus tazetta subsp. tazetta

## Referències

* ↑ Narcissus tazetta subsp. italicus a PacificBulbSociety
* ↑ Narcissus tazetta subsp. italicus a Tropicos
* ↑ Narcissus tazetta subsp. italicus a PlantList

## Bibliografia

* Royal Botanic Gardens, Kew: N. tazetta.
# Beatriu de Navarra (1242-1295)

Beatriu de Navarra (1242-1295) fou filla de Teobald I de Navarra i la seva tercera esposa Margarida de Borbó. Entre els seus germans hi havia Teobald II de Navarra i Enric I de Navarra. També és coneguda com a Beatriu de Xampanya.
Beatriu es va casar amb Hug IV, duc de Borgoña, una carta datada al novembre de 1258 confirma això. La parella es va casar deu anys després de la mort de la primera esposa d'Hug, Violant de Dreux. En casar-se, Beatriu va ser nomenada Dama de l'Isle-sous-Montréal i es va convertir en duquessa consort de Borgonya.
Hug i Beatriu van tenir els següents fills:
* Hug, vescomte d'Avallon (1260-1288), es va casar amb Margarida de Borgonya, filla de Joan I de Borgonya, comte palatí.
* Margarida, dama de Vitteaux (m. 1300), es va casar en 1272 amb Joan de Xaló, senyor d'Arlay (1259-1316)
* Joana (m. 1295)
* Beatriu, senyora de Grignon (h. 1260-1329), es va casar amb Hug XIII, comte de la Marxe
* Isabel de Borgonya, senyora de Vieux-Château (1270-1323), es va casar amb Rodolf I d'Habsburg
El fill de Beatriu, Hug, no va succeir al seu pare perquè Hug IV tenia un altre fill, Robert, pel seu matrimoni amb Violand de Dreux. Hug IV morí en 1271 i va ser succeït per Robert. Després que el seu marit morís, ella es va retirar al castell de l'Isle-sur-Serein. Va litigar amb el seu fillastre Robert i va reclamar la protecció de Felip II de França. Beatriu va morir després de juliol de l'any 1295 al castell de Villaines-en-Duesmois, Côtes d'Or.

## Referències

* ↑ Hugues de Chalon 522, p. 378
* ↑ CHAMPAGNE NOBILITY, Medieval Lands
* ↑ Medieval Lands
# Not Obtain+1

Not Obtain+1 és, junt amb Play Dolls, el primer àlbum de màxima duració del grup de rock japonès, 12012. L'àlbum fou alhora lliurat amb Play Dolls. Not Obtain+1 té alguns senzill i cançons ja publicades des d'abans de febrer del 2006.

## Llista de temes

* "Incur..." – 5:05
* "Shounen to Orchestra" (少年とオーケストラ) – 4:41
* "Suisou no Naka no Kanojo" (水槽の中の彼女) – 4:34
* "Newspaper" – 4:49
* "Ray ~Hidari Mawari no Kaichuudokei~ (Ray ~左回りの懐中時計~) – 5:22
* "Vomit" – 3:30
* "Swallow" – 4:37
* "Sick" – 4:45
* "Knife" (ナイフ) – 4:13
* "Shower" – 5:07
# Not So Dumb

Not So Dumb és una pel·lícula de comèdia estatunidenca del 1930 pre-Codi protagonitzada per Marion Davies, dirigida per King Vidor i produïda per a Cosmopolitan Productions per a Metro-Goldwyn-Mayer.
Es basa en l'obra teatral Dulcy de George S. Kaufman i Marc Connelly protagonitzada per Lynn Fontanne. La pel·lícula va suposar una pèrdua financera per a l'estudi de 39.000 dòlars.
Aquest és un remake de la pel·lícula de 1923 Dulcy. Vegeu també la pel·lícula de 1940 del mateix nom (Dulcy).

## Resum de la trama

Dulcinea Parker (Marion Davies) va a l'estació de tren per trobar-se amb els Forbes: la mare Eleanor (Julia Faye), el pare Charles (William Holden), i la filla Angela (Sally Starr), a qui ha convidat a passar el cap de setmana. També ens presenten el seu nou majordom, Perkins (George Davis), que és un excondemnat en llibertat condicional.
Dulcinea, sempre la "rossa muda", té el costum de fer les coses malament. Cita malament expressions comunes i destrossa l'anglès del rei. Ella i el seu germà Bill, a qui ella anomena Willie (Raymond Hackett), que està enamorat de l'Angela, acullen Forbes i diversos convidats més durant el cap de setmana. Dulcinea està planejant aconseguir que el Sr. Forbes inverteixi en el negoci de bijuteria del seu promès Gordon (Elliott Nugent).
Ella fa de casamentera amb Angela emparellant-la amb l'extravagant "escriptor d'escenaris" Vincent Leach (Franklin Pangborn), que explica amb entusiasme la seva darrera història durant més de dues hores. Els esforços de casament de la Dulcinea són fructífers i l'Àngela té previst fugir amb Vincent. Willie, encara portant una torxa per a l'Àngela, s'ofereix a portar la parella clandestina al seu casament. Més tard, només tornen Angela i Willie, casats.
Dulcinea també entreté un entusiasta del golf, Schuyler Van Dyke, que s'ofereix a finançar l'empresa de Gordon (i coqueteja sense vergonya amb la senyora Forbes). Envalentonat, Gordon repte al Sr. Forbes. Tot va bé fins que arriba un home anomenat Patterson; el germà de "Van Dyke", que aparentment pateix deliris de grandesa. En adonar-se que el finançament de Gordon és una fantasia, es produeix el pànic. Però, ja que el Sr. Forbes reconeix el Sr. Patterson com l'"autèntic" advocat de Schuyler Van Dyke, no creu que Van Dyke sigui un frau. Així doncs, per sort de tots, el Sr. Forbes supera la inversió de Van Dyke, convertint així Dulcinea en un heroi accidental i una rossa no tan tonta.

## Repartiment

* Marion Davies com a Dulcinea Parker
* Elliott Nugent com a Gordon Smith
* Raymond Hackett com Willie Parker
* Franklin Pangborn com a Vincent Leach
* Julia Faye com a Eleanor Forbes
* William Holden com a Charles Roger Forbes
* Donald Ogden Stewart com Skylar Van Dyke/Horace Patterson
* Sally Starr com Angela Forbes
* George Davis com Perkins
* Ruby Lafayette com a àvia (sense acreditar)

## Referències

* "The Screen" by Mordaunt Hall. The New York Times, February 8, 1930.
* ↑ Nasaw, David. The Chief: The Life of William Randolph Hearst, Boston: Houghton Mifflin, 2000. pg. 411.

## Enllaços externs

* Not So Dumb a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
# Not Now John

Not Now John és un tema del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. És el dotzè títol de l'àlbum The Final Cut aparegut el 1983. Va aparèixer com a single. La peça parla de la guerra i de Margaret Thatcher, primera ministra del Regne Unit a l'època. Roger Waters la descriu com quelcom perillós per a la societat.
La cançó dura uns 5 minuts, la tercera més llarga de l'àlbum. A la diferència de la majoria dels altres del disc, "Not Now John" és intens del debat al final. Durant la peça, Roger Waters i David Gilmour es pateixen les estrofes com a Comfortably Numb de l'àlbum precedent.

## Músics

* Roger Waters - veu, sintetitzador
* David Gilmour - veu, guitarra, baix
* Nick Mason - bateria
* Andy Bown - orgue Hammond
* The Blackberries - cors
# Basses de Can Maimó

Les Basses de Can Maimó de Vilanova del Vallès són un parell de basses que es troben al Parc de la Serralada Litoral.
La de més avall és a tocar de la masia restaurant de Can Maimó, a la banda NO i envoltada de plàtans i alguna acàcia. S'utilitzava per al consum domèstic i ara és simplement un element decoratiu més del camp de Pitch & Put. L'aigua li ve d'una mina a prop, que a la vegada recull l'aigua del torrent. La bassa de més amunt és una antiga bassa de regadiu, en desús actualment, que s'ha recuperat per a ús dels bombers. Recull l'aigua del Torrent de Can Maimó i probablement és la més gran del Parc (exceptuant el que podríem considerar estanys de lleure d'algunes cases senyorials). Abans hi havia peixos, que actualment s'han suprimit per evitar possibles accidents dels tafaners.
Són ubicades a Vilanova del Vallès: a Can Maimó s'hi pot anar des de Vallromanes o Vilanova del Vallès. Per a anar a la bassa de més amunt, pugem 380 metres per la pista per on hem arribat i cerquem a la dreta dues bigues de ferro clavades a terra i un cable entre elles. D'ací en surt un corriol que es bifurca de seguida, per l'esquerra anem a la bassa i per la dreta al Pou de Glaç de Can Maimó. Coordenades: x=442940 y=4598578 z=184.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 141.

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Neferweben

Neferweben fou un djati (visir) del nord i alt dignatari de la cort de Tuthmosis III d'Egipte. Era fill d'Amenthu i de Ta-amenthu, i germa de Amenuser, que també fou visir.
Estava casat amb Bet i fou el pare de Rekhmire, el principal visir de Tuthmosis III.

## Vegeu també

* Llista de djatis de l'antic Egipte
# Bernhard Goetzke

Bernhard Goetzke (Danzig, 5 de juny de 1884 − Berlín, 7 d'octubre de 1964) va ser un actor de cinema alemany. Va treballar com a actor en unes 130 pel·lícules entre els anys 1917 i 1961. Entre altres projectes va participar en films de destacables directors com ara Joe May o Fritz Lang.

## Biografia

Va estudiar actuació a Düsseldorf i Dresden, i la seva carrera teatral va començar a Berlín durant la Primera Guerra Mundial. Va ser descobert pel director austríac Joe May que la va fer debutar al cinema el 1918.
Va rodar un parell de pel·lícules sota la direcció d'altres directors, però la seva consagració va arribar el 1921 amb la pel·lícula La tomba índia dirigida per May. Convertit després en un dels més grans actors alemanys del cinema mut, en el mateix any va participar en altres tres pel·lícules importants, Els germans Karamàzov , Destino i Dr. Mabuse .
També conegut internacionalment, va rodar també a Anglaterra, França i Itàlia, on el 1926 va ser un dels principals intèrprets de la pel·lícula Els últims dies de Pompeia. La seva carrera cinematogràfica va continuar amb l'arribada del cinema sonor fins a principis dels anys 1940, i es va especialitzar en papers difícils, interpretant sovint personatges autoritaris.
Goetzke mai va abandonar l'activitat teatral que va mantenir fins a la seva mort.
Va morir a Berlín, el 7 d'octubre de 1964.

## Filmografia

* 1919: Madame Dubarry
* 1921: Das indische Grabmal, Joe May
* 1921: Der müde Tod, Fritz Lang
* 1921: Dr. Mabuse, der Spieler, Fritz Lang
* 1922: Vanina, Arthur von Gerlach
* 1924: Die Nibelungen, Fritz Lang
* 1925: Die Verrufenen, Gerhard Lamprecht
* 1925: Die Prinzessin und der Geiger
* 1926: The Mountain Eagle
* 1926: Die Unehelichen, Gerhard Lamprecht
* 1929: Salamander, Grigori Roschal
* 1930: Städte und Jahre, Jewgeni Tscherwjakow
* 1932: Der schwarze Husar
* 1932: Die Tänzerin von Sanssouci, Friedrich Zelnik
* 1933: Polizeiakte 909, Robert Wiene
* 1942: Die Entlassung, Wolfgang Liebeneiner
* 1942: Der große König, Veit Harlan
* 1950: Das kalte Herz, Paul Verhoeven
* 1950: Semmelweis - Retter der Mütter
* 1956: Adam und Eva

## Referències

* ↑ «biografia de Bernhard Goetze». Imdb.
* ↑ «filmografia de Bernhard Goetze». The New York Times.

## Enllaços externs

* Photographs and literature
# Beacon (Nova York)

Beacon és una ciutat del Comtat de Dutchess a l'Estat de Nova York dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens del 2005 tenia 16.000 habitants. Segons el cens del 2000, Beacon tenia 13.808 habitants, 5.091 habitatges, i 3.360 famílies. La densitat de població era de 1.115,3 habitants per km².
Dels 5.091 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,6% hi vivien parelles casades, en un 16,9% dones solteres, i en un 34% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.236 $ i la renda mediana per família de 53.811 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.949 $ mentre que les dones 29.154 $. La renda per capita de la població era de 20.654 $. Entorn del 9,1% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beacon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beacon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# José Vicente Balseca

José Vicente Balseca (Guayaquil, 18 de juliol de 1933 - Nova York, 15 de setembre de 2019) va ser un futbolista equatorià de la dècada de 1950.
Fou 24 cops internacional amb la selecció de l'Equador. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Emelec.

## Referències

* ↑ Ecuador - International Appearances by Player a rsssf
* ↑ «Perfil a ecuafutbol.org». Arxivat de l'original el 2019-01-21. [Consulta: 20 gener 2019].
* ↑ Perfil a bdfa.com.ar
# Periclimen (fill de Neleu)

D'acord amb la mitologia grega, Periclimen (en grec antic Περικλύμενος, Periclímenos), va ser un heroi grec, fill de Neleu i de Cloris. Va participar en l'expedició dels argonautes.
Va rebre de Posidó el do de metamorfosar-se a voluntat. Quan Hèracles assaltà Pilos per una desavinença amb el seu pare, es transformà en abella per atacar l'heroi, però Atena va avisar Hèracles, que el va reconèixer a temps i el va matar. Una altra tradició diu que es va transformar en àliga i anava a escapar-se volant, però l'heroi el travessà amb una sageta.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. barcelona: Edicions 62, 1997, p. 172. ISBN 8429741461.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 430. ISBN 9788496061972.
# Lina Medina

Lina Medina (Districte de Ticrapo, 27 de setembre de 1933) és la persona que, de manera confirmada, ha estat mare més jove. Va tenir el seu fill a l'edat de 5 anys, set mesos i 21 dies. Aquest cas va ser considerat per alguns com un frau però està força documentat i existeixen dues fotografies, una de l'embaràs i l'altre del mare i fill junts quan el nadó ja tenia 11 mesos.
Quan tenia 5 anys els seus pares la van portar a l'hospital pensant que estava afectada per un tumor en la zona abdominal, però els metges van determinar que Lina estava embarassada de 7 mesos. Un mes i mig després va tenir el seu fill per cesària, ja que la seva pelvis no estava prou desenvolupada. El nadó va pesar 2,7 kg i li van posar Gerardo de nom en honor d'un dels metges que va assistir al part. El seu cas va ser donat a conèixer internacionalment en la revista mèdica La Presse Médicale, incloent detalls com que la seva menarquia va ocórrer als dos anys i mig d'edat i els pits prominents ja els tenia als quatre anys amb una avançada maduració dels ossos. Lina mai va revelar qui era el pare del seu primer fill i el pare d'ella en va ser acusat i detingut per abús però en no haver-hi proves va ser alliberat Amb els anys Lina Medina es va casar amb Raúl Jurado amb qui va tenir el seu segon fill l'any 1972.
Gerardo va néixer sa, fins que va tenir 10 anys va ser criat com si Lina fos la seva germana, però va morir prematurament, als 40 anys d'una malaltia de la medul·la òssia.

## Referències

* ↑ «Lina Medina World's youngest mother gives birth» (en anglès). IncredibleBirthsHomestead. Arxivat de l'original el 7/11/2009. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Six decades later, world's youngest mother awaits aid». The Telegraph, 27-08-2002 [Consulta: 14 juliol 2009].
* ↑ History's youngest mother; at DamnInteresting.com

## Bibliografia

* Escomel, Edmundo «La Plus Jeune Mère du Monde». La Presse Medicale, 47(38), 13-05-1939, pàg. 744.
* Escomel, Edmundo «La Plus Jeune Mère du Monde». La Presse Medicale, 47(43), 31-05-1939, pàg. 875.
* Escomel, Edmundo «L'ovaire de Lina Medina, la Plus Jeune Mère du Monde». La Presse Medicale, 47(94), 19-12-1939, pàg. 1648.
* «Five-and-Half-Year-old Mother and Baby Reported Doing Well». Los Angeles Times, 16-05-1939, pàg. 2.
* «Physician Upholds Birth Possibility». Los Angeles Times, 16-05-1939, pàg. 2.
* «U.S. Health Official Returns from Peru». The New York Times, 15-11-1939, pàg. 9.
* «Mother, 5, to Visit Here». The New York Times, 08-08-1940, pàg. 21.
* «Wife of Peruvian Envoy Arrives to Join Him Here». The New York Times, 29-07-1941, pàg. 8.
* «The Mother Peru Forgot». Hamilton Spectator. Spectator Wire Services, 23-08-2002, pàg. B4.
# Leucargyra

Leucargyra és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Leucargyra puralis Hampson, 1896
* Leucargyra xanthoceps Hampson, 1919

## Referències

* ↑ «GlobIZ search» (en anglès). Global Information System on Pyraloidea.
# Llengües andines septentrionals

Les llengües andines septentrionals són una unitat filogenètica hipotetizada per Greenberg dins de les llengües andines, el parentiu de les quals és molt dubtós, i ha estat molt criticat per alguns especialistes, no sent acceptat per la majoria d'americanistes.
Segons Greenberg, les llengües andines septentrionals inclourien les següents llengües:
* Culle. La llengua kulyi (culli, linga) es va parlar en Huaylas, Perú, situada per uns entre les andines septentrionals i per uns altres entre les llengües macro-paezanes.
* Sec. (Llengua extinta)
* Leco. La llengua leko (leco, lapalapa, ateniano) té uns pocs parlants a La Paz, Bolívia.
* Llengües catacaoanes. La família de llengües catacaoanes, consisteix en 2 llengües totes dues mortes :
** Catacao. La llengua catacao (katakao) va ser parlada a Piura, Perú.
** Colán. La llengua kolán (colán) va ser parlada a Piura, Perú.
* Llengües cholones, 2200 anys de diversificació lingüística, consisteix en 2 llengües totes dues mortes que es van parlar al Perú:
** Hibito. La llengua híbito (hívito) es va parlar al Perú.
** Cholón. La llengua cholón (seeptsá) és parlada a la vall del Huallaga, Perú, per menys de 10 persones.
No existeix evidència sòlida que existeixi un parentiu genètic entre aquestes llengües, les llistes de paraules aportades per Greenberg són escasses i no són concloents.

## Referències

* ↑ Adelaar, 2004
* 1 2 Campbell, 1997
* ↑ Migliazza & Campbell, 1998

## Bibliografia

* Adelaar, Willem. The Language of the Andes. Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-36275-7.
* Campbell, Lyle. (1997). American Indian languages: The historical linguistics of Native America. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-509427-1.
* Greenberg, Joseph H. (1959): Linguistic classification of South America. en: Steward and Faron (1959), pp. 22–3.
* Greenberg, Joseph H. (1987): Language in the Americas. Stanford University Press, CA.- ISBN 0-8047-1315-4
* Migliazza, Ernest C.; & Campbell, Lyle. (1988). Panorama general de las lenguas indígenas en América. Historia general de América (Vol. 10). Caracas: Instituto Panamericano de Geografía e Historia.