OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Província de Boujdour

* Per a altres significats, vegeu «Cap Bojador».
La província de Boujdour (àrab: إقليم بو جدور, iqlīm Bū Jdūr; amazic estàndard marroquí: ⵜⴰⵙⴳⴰ ⵏ ⴱⵓⵊⴹⵓⵕ, tasga n Bujḍuṛ) és una de les províncies creades pel govern marroquí al Sàhara Occidental, un territori no autònom sota supervisió del Comitè de Descolonització de l'Organització de les Nacions Unides. El seu procés de descolonització va ser interromput en 1976, quan Espanya, la seva potència administradora, va abandonar el territori en virtut de l'Acord Tripartit de Madrid, no vàlid segons el Dret internacional. Part del territori està ocupat pel Marroc, qui l'inclou dins de la regió Laâyoune-Sakia El Hamra, i reclamat per l'autoproclamada República Àrab Sahrauí Democràtica. Per a més informació, vegeu Estatus polític del Sàhara Occidental. Té una superfície de 43.753 km² i 46.129 habitants censats en 2004. La seva ciutat principal és Bojador.

## Evolució demogràfica

| Any | Població total | Població urbana | Població rural |
| 1994 | 21.691 | 15.167 | 6.524 |
| 2004 | 46.129 | 36.843 | 9.286 |
| Dades del cens ||||

## Divisió administrativa

La província es divideix en un municipi
| Municipi | 1994 | 2004 | Taxa de creixement |
| Bojador | 15.167 | 36.843 | 243 % |
| Dades dels censos ||||
| Comunes rurals | 1994 | 2004 | Taxa de creixement |
| Guelta Zemur | 4.716 | 6.740 | 42 % |
| Jraifia | 1.294 | 1.385 | 0,7 % |
| Lamssid | 514 | 1.161 | 125 % |
| Dades dels censos ||||

## Notes

* ↑ http://esadir.cat/Toponims/Toponims_del_mon/Africa/Bojador
* 1 2 3 PDF Recensement général de la population et de l'habitat de 2004 : Population légale du Maroc [Consulta: 3 juliol 2016]. Arxivat 1 August 2023$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «population.pdf Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-04-08. [Consulta: 3 juliol 2016].
# Tordenc d'Earle

El tordenc d'Earle (Argya earlei) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita canyars, zones amb herba alta, àrees empantanegades principalment praderies de les valls de grans rius, a les terres baixes i turons del Pakistan, a la Vall del Riu Indus, nord i nord-est de l'Índia des de les Valls del Ganges i del Brahmaputra cap a l'est fins al sud del Nepal i Assam i cap al sud fins Orissa, Bengala Occidental, Bangladesh i Manipur, i oest, nord-est, centre i sud de Myanmar.

## Referències

* ↑ «Tordenc d'Earle». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Menip d'Estratonicea

Menip d'Estratonicea (en llatí: Menippus, en grec antic: Μένιππος) va ser un orador nadiu d'Estratonicea de Cària que va florir als voltants de l'any 79 aC.
Parlava grec tot i que era cari de naixement. És considerat com el més important orador del seu temps a l'Àsia Menor. Ciceró, que el va escoltar en alguns discursos, el situa al nivell dels grans oradors àtics.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 1042. ]
# Monument a Sant Sebastià

El Monument a Sant Sebastià és una obra de Moià inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Templet flanquejat per dues columnes cilíndriques de fust llis, amb dintell de pedra. Centra el conjunt una imatge de Sant Sebastià feta en pedra, molt malmesa i mutilada, ja que li manquen tant les extremitats superiors com les inferiors. La façana presenta el tors nu i una lleugera torsió cap a la dreta. El rostre reflecteix un noi jove amb cabells llargs que li cauen per damunt de l'esquena. Dita imatge es recolza en un pedestal, igualment de pedra.

## Història

Aquesta imatge presidia la façana del temple de Sant Sebastià, ubicat en aquest mateix indret, i aterrat durant la guerra civil (1936-39). Segons resa una placa al peu del monument aquest fou aixecat com a «ofrenda de la villa de Moyá a su patrón Sant Sebastián en desagravio de la profanación sufrida en 1936, 29.01.54».

## Referències

* 1 2 «Monument a Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Labiena

La lex Labiena va ser una antiga llei romana adoptada a proposta del tribú de la plebs Tit Labiè, quan eren cònsols Marc Tul·li Ciceró i Gai Antoni Hibrida l'any 63 aC. Aquesta llei restablia la llei Domitia de sacerdotiis, i derogava la llei Cornelia de sacerdotiis. El principal objectiu era el de col·locar a Juli Cèsar al front del Pontificat com a pontífex màxim, dignitat a la que no podia aspirar mentre la Cornelia estigués vigent.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalanda, 1840, p. 101 [Consulta: 8 abril 2022].
# Hasinai

La confederació Hasinai (caddo: Hasíinay) fou una gran confederació de pobles amerindis dels Estats Units parlants de llengües caddo situada entre els rius Sabine i Trinity a l'est de Texas. Avui formen part de la Nació Caddo d'Oklahoma.

## Nom

Hasinai també és pronunciat Hasini. La paraula caddo táyshaʼ, que vol dir "amic," esdevingué el nom de Texas. Els primers exploradors espanyols anomenaren als hasinai Tejas. També són coneguts com a Hasini, Asenai, Asinai, Assoni, Asenay, Cenis i Sannaye.

## Govern

En el moment del contacte d'espanyols i francesos amb el hasinai en la dècada de 1680 eren un cacicatge organitzat centralitzadament sota el control d'un líder religiós conegut com el Gran Xinesi. El xinesi vivia en una casa aïllada. Es reunia amb un consell de regidors. El cacicatge hasinai va consistir en diverses sub-divisions que han estat designats "contonaments». Cada un d'aquests estava sota el control d'un Caddi. També hi havia homes designats com Canahas i chayas que ajudaven al Caddi que funcionés el sistema.

## Història

Durant el segle xvii els Hasinai comerciaren amb els jumanos en la ciutat occidental hasinai de Nabedache. Alguns consideren que els residents de Nabedache havien estat un poble diferent designats per aquest nom.

## Poblacions històriques

S'estima que el 1520 els Hasinai, els kadohadacho i natchitoches plegats sumaven al voltant de 250.000 habitants. En els propers 250 anys, la població d'aquests pobles de parla caddo va ser severament reduïda per les epidèmies de malalties portades per espanyols i francesos arribats a Amèrica i que es van estendre per les xarxes comercials indígenes.
En 1690 els hasinai sumaven un total de 10.000 persones o una mica més. Pel 1720 a conseqüència de la verola portada pels espanyols la població hasinai havia caigut a 2.000 individus.

## Notes

* ↑ Edmonds 27
* ↑ Gary Clayton Anderson, The Indian Southwest, 1580-1830: Ethnogenesis and Reinvention (Norman: University of Oklahoma Press, 1999) p. 44
* ↑ Anderson, The Indian Southwest, p. 47
* ↑ Juliana Barr, Peace Came in the Form of a Woman: Indians and Spaniards in the Texas Borderlands (Chapel Hill: University of North Carolina Press, 2007) p. 20
* ↑ Anderson, The Indian Southwest, p. 57

## Referències

* Edmonds, Randlett. Nusht'uhtiʔtiʔ Hasinay: Caddo Phrasebook. Richardson, TX: Various Indian Peoples Publishing, 2003. ISBN 1-884655-00-9.

## Enllaços externs

* The Hasinai Society of the Caddo Nation Arxivat 2014-12-19 a Wayback Machine.
* Texas: Life and Times of the Caddo a texasbeyondhistory.net
* Situació de les tribus de la Confederació Hasinai, 1716 Arxivat 2006-08-22 a Wayback Machine. de Texas Tides Arxivat 2006-08-22 a Wayback Machine.
* Encyclopedia of Oklahoma History and Culture - Hasinai Arxivat 2010-10-18 a Wayback Machine.
# Can Ribalta de Su

Can Ribalta de Su, és una casa que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Riner (Solsonès). A tocar hi trobem Can Vendrell de Su, el Carrer Fosc, la rectoria i l'església de Santa Maria de Su que també formen part de l'inventari del patrimoni català.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb teulada a dos vessants, orientada de nord a sud. Consta de planta baixa, pis i golfes. La porta, d'arc de mig punt amb grans dovelles, es troba en el mur sud o principal. Hi ha finestres allindades al primer pis i a les golfes a totes les façanes de la masia. L'entrada és amb sòl de pedra i amb volta. Es conserva l'arc d'entrada a l'era de la casa, amb el mur que la tancava per la cara sud. Entre la casa i el mur hi ha coberts per la pallissa i una petita estança amb una llar de foc, per fer bullir el perol. Hi han els corrals i un altre cobert adossat a la casa en el mur oest. El parament és de pedres tallades i en filades, que donen a la casa un aire de fortificació.

### Notícies històriques

Can Ribalta està situada en el centre del petit nucli de Su.

## Referències

* 1 2 «Can Ribalta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Solsonès
# Premi Goncourt a la primera novel·la

El premi Goncourt a la primera novel·la és un premi literari atorgat anualment i creat el 2009 dins del marc del conegut Premi Goncourt de l'Acadèmia Goncourt. Pren la continuació de les «borses Goncourt », fundades l'any 1990. És atribuït en cooperació amb la municipalitat de París al començament de la primavera.

## Llista de guanyadors

| Any | Autor | Obra | Editorial (x vegada) | Notes |
| 1990 | Hélène de Monferrand | Les Amies d'Héloïse | de Fallois | |
| 1991 | Armande Gobry-Valle | Iblis ou la Défroque du serpent | Viviane Hamy | |
| 1992 | Nita Rousseau | Les Iris bleus | Flammarion | |
| 1993 | Bernard Chambaz | L'Arbre de vies | Bourin | |
| 1994 | Bernard Lamarche-Vadel | Vétérinaires | Gallimard | |
| 1995 | Florence Seyvos | Les Apparitions | L'Olivier | També Premi France Télévisions |
| 1996 | Yann Moix | Jubilations vers le ciel | Grasset | |
| 1997 | Jean-Christophe Rufin | L'Abyssin | Gallimard (2) | També Premi Méditerranée |
| 1998 | Shan Sa | Porte de la paix céleste | du Rocher | |
| 1999 | Nicolas Michel | Un revenant | Gallimard (3) | Premier lauréat suisse et étranger |
| 2000 | Benjamin Berton | Sauvageons | Gallimard (4) | |
| 2001 | Salim Bachi | Le Chien d'Ulysse | Gallimard (5) | Primer guanyador algerià |
| 2002 | Soazig Aaron | Le Non de Klara | Maurice Nadeau | |
| 2003 | Claire Delannoy | La Guerre, l'Amérique | Buchet/Chastel | |
| 2004 | Françoise Dorner | La Fille du rang derrière | Albin Michel | |
| 2005 | Alain Jaubert | Val Paradis | Gallimard (6) | |
| 2006 | Hédi Kaddour | Waltenberg | Gallimard (7) | |
| 2007 | Frédéric Brun | Perla | Stock | També prix Marie-Claire-Blais |
| 2008 | Jakuta Alikavazovic | Corps volatils | L'Olivier (2) | |
| 2009 | Jean-Baptiste Del Amo | Une éducation libertine | Gallimard (8) | |
| 2010 | Laurent Binet | HHhH | Grasset (2) | |
| 2011 | Michel Rostain | Le Fils | Oh ! Éditions | |
| 2012 | François Garde | Ce qu'il advint du sauvage blanc | Gallimard (9) | També grand prix Jean-Giono |
| 2013 | Alexandre Postel | Un homme effacé | Gallimard (10) | |
| 2014 | Frédéric Verger | Arden | Gallimard (11) | |
| 2015 | Kamel Daoud | Meursault, contre-enquête | Barzakh & Actes Sud | |
| 2016 | Joseph Andras | De nos frères blessés | Actes Sud (2) | L'autor va rebutjar el premi |
| 2017 | Maryam Madjidi | Marx et la poupée | Nouvel Attila | |
| 2018 | Mahir Guven | Grand frère | Philippe Rey | També premi Première 2018 i Régine Deforges |
| 2019 | Marie Gauthier | Court vêtue | Gallimard (12) | |
| 2020 | Maylis Besserie | Le Tiers Temps | Gallimard (13) | |
| 2021 | Émilienne Malfatto | Que sur toi se lamente le Tigre | Elyzad | |
| 2022 | Étienne Kern | Les envolés | Gallimard | |

## Referències

* ↑ «Le prix Goncourt du premier roman attribué à Laurent Binet pour HHhH.». Le Monde, 02-03-2010 [Consulta: 17 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Lloc oficial del preu Goncourt del primer romanç
# Tordelrábano

Tordelrábano és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2008 |
| 17 | 18 | 11 | 11 | 10 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Àcid crepenínic

L'àcid crepenínic, el qual nom sistemàtic és àcid (Z)-octadec-9-en-12-inoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni, un doble enllaç, cis entre els carbonis 9-10 i un triple enllaç entre els carbonis 11-12, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H30O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras.
Fou aïllat per primera vegada el 1964 per K.L. Mikolajczak i col·laboradors de l'oli de les llavors de la planta herbàcia Crepis foetida, que en conté un 36-60 %. Posteriorment, s'ha aïllat en altres plantes: Picris comosa (49-75 %); Crepis alpina (74 %); Crepis thomsonii (65 %); Crepis rubra (55-65 %); Crepis aspera (59 %); Crepis bungei (46,5 %); i altres en menors proporcions.
Té efectes tòxics com s'ha observat en les ovelles australianes que mengen aquestes herbes.

## Referències

* ↑ Mikolajczak, K. L.; Smith, C. R.; Bagby, M. O.; Wolff, I. A. «A New Type of Naturally Occurring Polyunsaturated Fatty Acid» (en anglès). The Journal of Organic Chemistry, 29, 2, 01-02-1964, pàg. 318–322. DOI: 10.1021/jo01025a016. ISSN: 0022-3263.
* ↑ «PlantFAdb: 18:2-delta-9c,12a; Crepenynic acid; 9-Octadecen-12-ynoic acid, (9Z)-; 9-Octadecen-12-ynoic acid, (Z)-; (Z)-9-Octadecen-12-ynoic acid; 9(Z)-Octadec-9-en-12-ynoic acid; Crepenynic acid; cis-9-Octadecen-12-ynoic acid». [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ Claude, LERAY. Les lipides dans le monde vivant (en francès). Lavoisier, 2010-05-10. ISBN 9782743018191.
# Museu Nacional d'Història Militar (Luxemburg)

El Museu Nacional d'Història Militar (MNHM) és un museu situat en els edificis de l'antiga fàbrica de cervesa de Diekirch, a Luxemburg. El tema principal que aborda és la batalla de les Ardenes de Luxemburg, encontre que va succeir durant la Segona Guerra Mundial a l'hivern de 1944. Aquest museu és el Museu Històric de Diekirch, inaugurat el 1984.

## Col·leccions

El fil principal del museu és la representació històrica de les operacions militars a les Ardenes, respectant els punts de vista dels Estats Units, Alemanya i civil. Més de 3.000 m² d'espai d'exposició i nombroses maquetes a escala 1:1, permet una visió detallada de les situacions militars i civils. Sales especials mostren importants col·leccions d'armes, uniformes, equips militars de tota classe, vehicles de rodes i erugues, així com molts objectes personals, fotografies, documents i mapes. La peça central és la representació minuciosa de la travessia del Sauer a la vora de Diekirch el 18 de gener de 1945, per unitats de la 5a Divisió d'Infanteria dels Estats Units.
Una segona part del museu està dedicada a la història de les forces armades de Luxemburg des de la creació del Gran Ducat. Una selecció de diorames de mida natural i amb capítols importants que cobreixen els aspectes clau de l'exèrcit de Luxemburg després de la guerra. Altres seccions estan dedicades al servei dels luxemburguesos aliats durant la Primera i Segona Guerra Mundial i la Guerra de Corea. Les missions de Luxemburg dintre de l'ONU també es presenten i d'altres objectes exposats parlen de la vida militar quotidiana.

## Galeria

* Primers auxilis
* Armes
* Bomba al Museu d'Història Militar
* Missatges de Panzerfaust

## Referències

* ↑ «National Museum of Military History Diekirch». Govern de Luxemburg.

## Vegeu també

* Llista de museus de Luxemburg
* Batalla de les Ardenes

## Enllaços externs

* Museu Nacional d'Història Militar - Lloc web oficial (alemany)
# La memoria no olvidada

La memoria no olvidada (lit. ‘La memòria no oblidada’) és un documentari espanyol històric independent del 2018, dirigit per Isabel Ginés i Carlos Gonga, que retrata la lluita silenciada de les víctimes de la dictadura franquista. Se centra en les fosses de Paterna, a què es van abocar els afusellats a la Paredassa d'Espanya, al País Valencià. Ha rebut premis i nominacions en certàmens nacionals i internacionals.
Inclou entrevistes a 18 víctimes, majoritàriament filles encara vives d'afusellats, que ronden els 90 anys. També hi ha converses amb els arqueòlegs, els antropòlegs i els metges forenses que exhumen les fosses i n'analitzen els cossos.
Dirigit per Isabel Ginés i Carlos Gonga, el film s'endinsa en les vides de famílies que van patir de prop la repressió franquista, i conten les seves penúries i la història del parent afusellat.
En el documentari conviuen els testimoniatges de familiars dels represaliats amb imàtgens del Monestir de Sant Miquel dels Reis, la Paredassa de Paterna i nombroses manifestacions. Segons la recerca de Vicent Gabarda Cebellán, s'hi va afusellar 2.238 persones.
El punt de partida d'aquest documentari és anar coneixent cada història i el motiu de l'afusellament.

## Referències

* ↑ «Un documentari retratarà la repressió franquista i les exhumacions de Castelló i Paterna, on afusellaren diversos valldalbaidins». VilaWeb, 18-11-2019. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Martínez, Laura. «'La memoria no olvidada', un documental para honrar a las víctimas del 'paredón de España'» (en castellà). El Diario, 05-10-2019. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «'La memoria no olvidada', un documental per a recordar els 2.238 republicans assassinats al 'Paredón' d'Espanya - Diari La Veu». Diari La Veu, 06-11-2019. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Herrero, Nacho. «El paretó dels 2.238 afusellats». El Periódico, 13-04-2019. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Agència EFE. «'La memoria no olvidada', el documental que recuerda a las víctimas del "Paredón de España"» (en castellà). Valencia Plaza, 06-11-2019. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Agència EFE. «'La memoria no olvida', el nuevo documental sobre las víctimas del 'Paredón de España' en Paterna» (en castellà). El Periódico de Aquí, 06-11-2019. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «El documental 'La memoria no olvidada' recull els treballs de les exhumacions de Castelló» (en castellà). Castellon Información, 17-11-2019. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Terol Sánchez, Daniel. «Memoria sin huesos: un documental recuerda a los fusilados de Monóvar que acabaron en la basura» (en castellà). Alicante Plaza, 26-09-2020. [Consulta: 9 octubre 2022].
# Grupo Desportivo e Recreativo Textáfrica

El Grupo Desportivo e Recreativo Textáfrica és un club de futbol de la ciutat de Chimoio, Moçambic.

## Palmarès

* Lliga moçambiquesa de futbol:
** 1975
* Campionat colonial:
** 1969, 1971, 1973

## Entrenadors destacats

* Alex Alves (2009)

## Referències

* ↑ «Mozambique - List of Champions». RSSSF.
# Can Riba (Sant Pere de Vilamajor)

Can Riba és una masia de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici està situat en una petita fondalada, és de planta rectangular i no gaire gran. La teulada és a dos vessants. La porta, de dovelles petites, està descentrada en relació al carener. Les poques finestres que té són allindades.

## Història

El lloc està documentat des del segle xiv, el què assegura la presència de Can Riba o Ribas des del segle xiii (1213). L'edifici actual és òbviament molt més modern.

## Referències

* 1 2 «Can Riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
# Publi Corneli Lèntul Marcel·lí (cònsol)

Publi Corneli Lèntul Marcel·lí (en llatí: Publius Cornelius P. f. Cn. n. Lentulus Marcellinus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Era fill del qüestor Publi Corneli Lèntul Marcel·lí i net de Gneu Corneli Lèntul Marcel·lí. Si la filiació és certa, era net també d'Escribònia, la segona esposa d'August. Formava part de la gens Cornèlia i era de la família dels Cornelis Lèntuls.
Va ser elegit cònsol l'any 18 aC juntament amb Gneu Corneli Lèntul, en temps de l'emperador August.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «24. P. Cornelius Lentulus Marcellinus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown, and Company, 1867, p. 936.
* ↑ Scheid, Jacques «Scribonia Caesaris et les Cornelii Lentuli». Bulletin de Correspondence Hellénique, 100, 1976, pàg. 485-491.
# Tordenc bicolor

El tordenc bicolor (Turdoides bicolor) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes amb acàcies al nord-est de Namíbia, Botswana, oest de Zimbabwe i l'est de Sud-àfrica, al Transvaal i nord-est de la Província del Cap cap al sud fins al Riu Orange.

## Referències

* ↑ «Tordenc bicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Zanstra (cràter)

Zanstra és un cràter d'impacte localitzat a la cara oculta de la Lluna. Es troba al sud-est del parell de cràters format per Ibn Firnas i King, al sud-oest de Morozov i al nord-oest de Gregory.
* Localització de Zanstra (a prop del centre del quadrant inferior dret de la imatge)
* Cràters satèl·lits
* Vista obliqua mirant cap a nord-oest des de l'Apollo 17
És una formació baixa i erosionada, difícil de distingir del seu entorn. El sòl interior és pla, sense trets particulars destacables.
Porta el nom de l'astrònom holandès Herman Zanstra.

## Cràters satèl·lits

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Zanstra.
| Zanstra | Coordenades | Diàmetre |
| A | 4° 30′ N, 125° 12′ E﻿ / ﻿4.5°N,125.2°E﻿ / 4.5; 125.2﻿ (Zanstra A) | 36 km |
| K | 2° 00′ N, 125° 12′ E﻿ / ﻿2.0°N,125.2°E﻿ / 2.0; 125.2﻿ (Zanstra K) | 14 km |
| M | 1° 06′ N, 125° 00′ E﻿ / ﻿1.1°N,125.0°E﻿ / 1.1; 125.0﻿ (Zanstra M) | 23 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Moraga

La moraga (Helvella monachella o Helvella spadicea) és un bolet comestible semblant a l'orella de gat blanca (Helvella crispa) però de barret bru fosc.

## Bibliografia

* Pascual, Ramon; Llimona, Xavier; Nistal, Miquel; Cuello, Pilar i Cuello, Josep: Els bolets. Edicions Intercomarcals, S.A, Col·leccions Temàtiques, volum I, Manresa, 1994. ISBN 84-88545-06-1, plana 52.

## Enllaços externs

* Informació sobre aquest bolet a l'Index Fungorum. (anglès)