OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mariano Bueno Ferrer

Mariano Bueno Ferrer (Jaca, 22 d'octubre de 1892-?) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil.

## Biografia

Nascut a Jaca, en 1892, va ser militar de carrera. Quan es va produir la proclamació de la Segona República es va acollir a la Llei Azaña i es va retirar de l'Exèrcit amb la graduació de capità. Al començament de la Guerra civil va ser breument empresonat, encara que va aconseguir escapar a la zona republicana. Allí va formar una columna de miliciana formada per voluntaris aragonesos i catalans que va lluitar als Pirineus, i que acabaria sent coneguda com a «Agrupació de Muntanya Pirinenca». L'abril del 1937 l'Agrupació de Muntanya va ser militaritzada i reconvertida en la 130a Brigada Mixta, que Bueno Ferrer passaria a manar. A la fi de 1937 va ser ascendit al rang de tinent coronel, i destinat al front del Centre. El 1939 va rebre la Medalla del Valor. Al final de la contesa es va exiliar a Mèxic, on va morir.

## Notes

* ↑ Mariano Bueno, amb suport d'alguns civils armats i carabiners, va liderar la resistència a Jaca contra la revolta militar.
* ↑ La columna estava composta per uns 1500 milicians i 2 bateries d'artilleria de 105 mm.

## Referències

* 1 2 Gómez, 2002, p. 165.
* 1 2 3 Alpert, 2013, p. 326.
* ↑ Recio Cardona i 1999, 20.
* ↑ Alpert, 2013, p. 39.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 53.
* ↑ Cancio, 2011, p. 77.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Cancio, Raúl C. Fuerzas especiales en la Guerra Civil Española. Madrid: Ministerio de Defensa, 2011.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Gómez, Esteban C. El eco de las descargas. Adiós a la esperanza republicana. ESCEGO, 2002.
* Recio Cardona, Ricardo. Azul y rojo. Imágenes de la Guerra Civil Española. Madrid: Almena Ediciones, 1999.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Planeta, 1983.
# Mariano Belmás Estrada

Mariano Belmás Estrada (1850 - Collado Villalba (Madrid) el 21 d'agost de 1916) va ser un arquitecte espanyol. Va obtenir el títol a Madrid l'any 1873. Conegut per haver estat el director de la Gaseta d'Obres Públiques, va ser col·laborador amb Arturo Soria i constructor d'alguns dels edificis de Ciutat Lineal a Madrid. Va ser introductor de la idea de construcció barata (o construcció econòmica) en l'arquitectura madrilenya de finals de segle xix. Proposant 1888 un sistema d'habitatges adossats que va tenir influències posteriors. Va estar vinculat a les visions higienistes i industrials de l'arquitectura. La seva aportació en la construcció de la Gran Via va ser palesa. Així com en la construcció de colònies com Madrid Modern.
Va ser senador del Regne per Lugo, així com membre de la Reial Acadèmia de Belles arts de San Fernando, cavaller de l'Orde d'Isabel la Catòlica i de la Corona de Prússia.

## Referències

* ↑ Navascués Palacio, Pedro «La Ciudad Lineal de Arturo Soria». Villa de Madrid, 28, 1969, pàg. 34-37.
* ↑ Ricardo Muñoz Fajardo, (2008), Madrid modernista: guía de arquitectura, Madrid, ISBN 84-7360-222-6, pág. 325
* ↑ Navascués Palacio, Pedro; Alonso Pereira. La Gran Vía de Madrid: Noventa años de la historia de Madrid. Madrid: Encuentro, 2002. ISBN 84-7490-667-9.
* ↑ «Belmás Estrada, Mariano». [Consulta: 20 agost 2020].
# Patxi Irurzun

Patxi Irurzun (Pamplona, 1969) és un escriptor navarrès. És autor dels llibres de contes Ajuste de cuentos, Cuentos de color gris, Cuentos sanfermineros, El cangrejo valiente i La polla más grande del mundo, les novel·les Cuestión de supervivencia/La virgen puta, Ciudad Retrete i Odio enamorado, i els llibres de viatges En el desierto de la soledad (Chiapas) i Atrapados en el paraíso, sobre el seu viatge a l'abocador de Payatas (Manila) i a Papua Nova Guinea. El seu diari Dios nunca reza (Editorial Alberdania, 2011) és una tendra i crua mirada, sense escuts i des del Jo, a la paternitat, la vida i l'escriptura. El seu blog és Ajuste de cuentos.

## Referències

* ↑ «Patxi Irurzun». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Patxi Ruiz Giménez

* Aquest article tracta sobre el pilotaire basc. Si cerqueu l'activista polític basc, vegeu «Patxi Ruiz Romero».
Patxi Ruiz Giménez (Lizarra, 27 de febrer de 1980) és un ex-jugador professional de pilota basca, en la posició de rest, en nòmina de l'empresa Asegarce.
Nascut en el bressol d'una família d'ètnia gitana de la localitat navarresa de Lizarra, va debutar l'any 1998 al Frontó Labrit de Pamplona. A començaments de setembre del 2007 el Dr. Letamendia el va operar a dos dits de la mà esquerra per guarir una resecció de l'aneurisme, trombectomia distal i desviació del flux a l'arteria cubitopalmar, així com la temperatura dels dits. Això va apartar Patxi Ruiz dels frontons durant dos mesos.

## Palmarès

* Campió del Manomanista, 2003
* Subcampió per parelles, 2002

## Referències

* ↑ «Aserarce» (en castellà). Arxivat de l'original el 9 setembre 2010. [Consulta: 23 març 2019].
* ↑ Martín, Rosa. «Un "tablao" en el salón árabe» (en castellà). Deia.com, 08-04-2006. Arxivat de l'original el 4 març 2008. [Consulta: 24 maig 2020].
# Pereira

«Pereira» té aquests significats:
* Toponímia:
** Pereira (Colòmbia), capital del departament de Risaralda i ciutat de l'Eix cafeter de Colòmbia
** Paso Pereira, localitat de l'Uruguai a l'oest del departament de Cerro Largo, limítrof amb Tacuarembó
* Biografies:
** Adalberto Pereira dos Santos (Taquara, 1905 — Rio de Janeiro, 1984), general i polític brasiler
** Alejandro Américo Pereira Amorím (Caracas, 1977), futbolista veneçolà
** Álvaro Daniel Pereira Barragán (Montevideo, 1985), futbolista uruguaià d'ascendència nigeriana
** Cristiano Pereira Figueiredo (Múnic, Alemanya, 1990), futbolista portuguès
** Darío Silva Pereira (Treinta y Tres, Uruguai, 1972), jugador de futbol que jugava com davanter
** Dejalma Pereira Dias dos Santos (São Paulo, 1929), futbolista brasiler
** Denílson Pereira Neves (São Paulo, 1988), futbolista brasiler
** Eduardo Fernando Pereira Gomes (Lisboa, 1981), futbolista capverdià
** Eliseu Pereira dos Santos (Angra do Heroísmo, 1983), futbolista portuguès que ocupa la posició de migcampista
** Ernani Pereira (Belo Horizonte, Brasil, 1978), futbolista naturalitzat azerbaidjanès
** Fabiano Pereira Da Costa (Marília, São Paulo), futbolista brasiler que ocupa la posició de migcampista
** Fernando Pereira (1950 – 1985), fotògraf holandès
** Fredson Câmara Pereira (Monção, 1981), futbolista brasiler que va jugar de centrecampista
** Gabriel Antonio Pereira (Montevideo, 1794 - 1861), polític uruguaià, President de la República (interí) el 1838 i 6è President constitucional entre 1856 i 1860
** Gómez Pereira (Medina del Campo, 1500 -1567 ?), filòsof, metge i humanista espanyol
** João Pereira o João Pedro da Silva Pereira (Lisboa, 1984), futbolista portuguès
** João Manuel Pereira da Silva (Nova Iguaçu, 1817 — París, 1898), historiador, escriptor, periodista, advocat i polític brasiler
** Jonathan Pereira Rodríguez (Vigo, 1987), futbolista
** Jorge da Silva Pereira (Niterói, 1949), futbolista brasiler
** José Pereira Rebouças
** Juan Carlos Pereira Luis (Valladolid, 1968), futbolista castellà que ocupava la posició de davanter
** Lois Xosé Pereira (Lugo, 1965) escriptor gallec
** Luís Edmundo Pereira (Juazeiro, 1949), futbolista brasiler
** Marcelo Pereira Surcin (Rio de Janeiro, 1971), futbolista brasiler
** Nelson Pereira dos Santos (São Paulo, 1928) director de cinema brasiler
** Valdir Pereira (Campos dos Goytacazes, Rio de Janeiro, 1929 – 2001), futbolista brasiler
** Rafael Pereira da Silva (Petrópolis, Brasil, 1990), futbolista brasiler
** Rúben Pereira (1991), jugador d'escacs portuguès
** Rui Pereira (? -Lisboa, 1384), capità portuguès
** Sueliton Pereira (1986), futbolista brasiler
** Tomás Pereira (São Martinho do Val, Famalicão, 1645 - 1708), jesuïta, matemàtic i científic portuguès que va viure la major part de la seva vida a la Xina
** Venceslau Brás Pereira Gomes (Brasópolis, 1868 — Itajubá, 1966), advocat i polític brasiler; president de Brasil (1914 - 1918)
** Victorio Maximiliano Pereira Páez (Montevideo, 1984), futbolista uruguaià
** Washington Luís Pereira de Sousa (Macaé, 1869 — São Paulo, 1957), historiador i polític brasiler president del país
# Phyllostachys violascens

La Phyllostachys violascens és una espècie asiàtica de bambú gegant que pot assolir els 18 metres d'alçada.

## Característiques

És un bambú molt resistent que pot suportar gelades de fins a -20 °C. El seu tret més destacat és el color de les seves fulles que, depenent de l'edat, pot variar del verd clar al violeta fosc (d'aquí ve el seu nom científic); les fulles adultes es caracteritzen per la varietat de les estries, fines i nombroses. Els brots sorgeixen a final de març, cosa que fa aquest bambú un dels més matiners a anunciar la nova temporada.

## Enllaços externs

* Descripció, a Flora de la Xina (anglès)
# Phyllostachys bissetii

Phyllostachys bissetii és una espècie de bambú originària de l'Àsia.
Molt rústic, tolera molt bé el fred (-22 °C). És utilitzat en jardineria, per fer tanques vegetals. Les canyes poden arribar a 10 metres d'alçada.
# Philippe Grammaticopoulos

Philippe Grammaticopoulos (29 de desembre de 1970) és un dibuixant de còmics belga, fill de l'artista pintor Yannis Grammaticopoulos. També realitza il·lustracions per a premsa i per a joves. És director de diversos curtmetratges d'animació.

## Treballs
### Publicacions

* La Boîte, amb Freddy Malonda, la Cafetière, 1997
* Le Complexe d'intériorité, La Cinquième couche, 2002
* Les Lois de la Pesanteur, amb Freddy Malonda, a Rhinocéros contre Eléphant n°pi, Tanibis, 2006
* Maman Jour et Papa Nuit, amb Eve Pisler, Thierry Magnier, 2006

### Curtmetratges

* Le Processus, 2001, premi al millor curtmetratge al XXXIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.
* Le Régulateur, 2005
* Les Ventres, 2009

### Publicitats

* Signatures, 2007 - Amnesty International - Lions d’Or – Festival de la publicité Cannes 2007, production MrHYDE/ MAGICLAB, Agence Tbwa Paris, 2007
* The Birds, 2011 - France 24

## Referències

* ↑ Philippe Grammaticopoulos a unifrance.org
* ↑ La película francesa 'Vidocq' arrasa en el Festival de Sitges, EL País, 13 d'octubre de 2001
# Dírham dels Emirats Àrabs Units

El dírham dels Emirats Àrabs Units (àrab: درهم إماراتي, dirham imārātī, o, simplement, درهم, dirham, pl. دراهم, darāhim) és la moneda dels Emirats Àrabs Units. El codi ISO 4217 és AED i s'utilitzen les abreviacions Dh i Dhs (en àrab د.إ). Es divideix en 100 fils (en àrab فلس, fils, pl. فلوس, fulūs).

## Història

El dírham dels Emirats Àrabs Units (EAU) es va introduir el 1973 en substitució del riyal de Qatar i Dubai. La taxa de canvi va ser paritària, és a dir, d'u a u. El riyal de Qatar i Dubai va ser la moneda, des del 1966, de tots els emirats excepte del d'Abu Dhabi, on hi circulava el dinar de Bahrain. Abans del 1966, tots els emirats que van formar els EAU utilitzaven la rupia del Golf.

## Monedes i bitllets

Emès pel Banc Central dels Emirats Àrabs Units (en àrab مصرف الإمارات العربية المتحدة المركزي, Maṣraf al-Imārāt al-ʿArabiyya al-Muttaḥida al-Markazī), en circulen monedes d'1, 5, 10, 25 i 50 fils i d'1 dírham, i bitllets de 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 i 1.000 dírhams.
Les monedes de 5 i 10 fils s'utilitzen rarament. El mateix passa amb els bitllets de 20 i 200 dírhams (aquest últim, per exemple, es va deixar d'emetre el 1989).

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 4,49775 AED (17 d'abril del 2006)
* 1 USD = 3,67248 AED (17 d'abril del 2006)

## Vegeu també

* Dírham

## Enllaços externs

* (anglès) Banc Central dels Emirats Àrabs Units Arxivat 2010-11-01 a Wayback Machine.
# Zona pelàgica

La zona pelàgica correspon a les aigües marines situades més enllà de la plataforma continental.

## Etimologia

Relacionat amb el pèlag, «mar profund, allunyat de la costa», «mar oberta», paraula que prové del grec πέλαγος pélagos, 'mar oberta', i que ens arriba a través del llatí pelagus.

## Particularitats

La zona pelàgica ocupa 1.370 milions de quilòmetres cúbics i té un abast vertical de fins a 11 quilòmetres. Els peixos que viuen a la columna d'aigua dels oceans o mars, ja sigui prop de la costa o en aigües d'alta mar, però també de llacs o altres masses d'aigua dolça, reben el nom de peixos pelàgics per diferenciar-los dels peixos demersals o bentònics, que viuen al fons marí o al fons de llacs i rius, o en la zona de més fondària, i dels peixos que viuen als esculls de corall. Alguns peixos pelàgics són l'areng, la sardina, la tonyina, el bonítol i el tauró.
La vida pelàgica en general disminueix a mesura que augmenta la profunditat. És afectada pel nivell de llum, la pressió, temperatura, salinitat, la disponibilitat d'oxigen i nutrients dissolts, i la topografia submarina.
Els ocells marins que es passen la majoria de la vida a alta mar també reben el nom d'ocells pelàgics o ocells oceànics, per diferenciar-los dels ocells marins costaners o dels anomenats ocells marins que passen gran part de la vida a terra ferma. Alguns exemples d'ocells marins pelàgics són l'albatros, les baldrigues, els petrells, el fulmar i l'ocell de tempesta.

## Capes

La zona pelàgica es pot dividir en diferents capes de fondària:
* Epipelàgica o fòtica (els primers 200 m): la llum hi arriba i permet que les algues i plantes aquàtiques realitzin la fotosíntesi. Té gran abundància de vida (el 90% de les espècies marines habiten en aquesta zona).
* Mesopelàgica: (de 200 a 1000 m de fondària): va desapareixent progressivament l'oxigen, per la qual cosa els éssers que hi viuen realitzen moviments més lents o pugen a la capa superior per alimentar-se. Encara arriba una mica de llum, que aprofiten alguns organismes generant fluorescència.
* Batipelàgica (de 1000 a 4000 m): no hi ha plantes i els nutrients provenen de la descomposició dels éssers de les capes superiors. No hi arriba cap mena de llum (per això molts animals que hi viuen no tenen ulls o són transparents).
* Abissal (més de 4000 m): la vida en aquesta capa, amb forta pressió i baixa temperatura (uns 2 °C), és mínima.
* Hadal: és la capa que inclou les falles del sòl marí i la més desconeguda per als científics.

## Referències

* ↑ «pelàgic». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 juliol 2023].

## Vegeu també

* Bentos
* Ocells marins

## Enllaços externs

* The Deep Sea pages at Oceanlink Arxivat 2006-04-24 a Wayback Machine.
* University of Haifa's pages on deep sea oceanography
# Zona roja (pel·lícula de 1976)

Zona roja és una pel·lícula mexicana del 1976 dirigida per Emilio Fernández i protagonitzada per Fanny Cano.

## Sinopsi

En una prostíbul a Acapulco viu la Leonor (Fanny Cano), una jove i bella dona que espera retrobar-se amb un vell amant. De sobte, l'home reapareix per allunyar-la de la seva vida de vici. Però el deute que té Leonor amb la "Madame" de la casa provoca una sèrie de conflictes.

## Repartiment

* Fanny Cano ... Leonor
* Armando Silvestre ... Juan
* Víctor Junco
* Venetia Vianello ... La Madame
* Mercedes Carreño
* Lina Michel
* Yolanda Rigel ... Yolanda

## Recepció

La pel·lícula va sorprendre el públic amb les escenes explícites de nuesa de les actrius que interpretaven els papers de prostitutes.

## Referències

* ↑ Zona roja al web de la UNAM
* ↑ Zona roja al web del Festival de Morelia

## Enllaços externs

* Fanny Cano a la pel·lícula a YouTube
# Zona pantanosa (física)

En física teòrica, el terme zona pantanosa, pantà o marjal (en anglès "swampland") s'utilitza per a referir-se a totes aquells models de camps efectius de baixa energia que no són compatibles amb la teoria de cordes, en contrast amb l'anomenat paisatge ("landscape") de models compatibles amb un nombre de conjectures que compleixen teories realistes de gravetat quàntica. En altres paraules, la zona pantanosa és el conjunt de teories internament coherents que no tenen una finalització ultraviolada consistent amb la teoria de cordes.
Els desenvolupaments de la teoria de cordes suggereixen que el paisatge de la teoria de cordes amb falsos buits (és a dir amb possibles universos que no es corresponen amb el nostre) és enorme, per la qual cosa és natural preguntar-se si el paisatge és tan vast com per a permetre totes les teories de camp efectives "raonables". Alguns autors, com Cumrun Vafa, suggereixen que no és així i que el pantà és de fet molt més gran que el paisatge de la teoria de cordes.

## Conjectures del pantà

Les conjectures del pantà són un conjunt de criteris conjecturats per als models que formen part del paisatge de teoria de cordes. Alguns criteris de pantans proposats són:
* Si el model té una simetria de càrrega, aquesta ha de ser una simetria gauge, no global.
* Conjectura de gravetat febleː almenys una partícula carregada ha de tenir una massa (en unitats de Planck) menor que la carrega de la força d'acoblament gauge. Tanmateix, no totes les partícules carregades són necessàriament lleugeres. El mateix s'aplica als monopols magnètics.
* El signe (positiu o negatiu) d'alguns termes d'ordre superior de l'acció efectiva ve determinat per l'absència de propagació superluminal al nostre univers.
* Hi ha molts tipus finits de partícules sense massa.

## Referències

* ↑ The String Landscape and the Swampland, 2005.
* ↑ Arkani-Hamed, Nima; Motl, Luboš; Nicolis, Alberto; Vafa, Cumrun Journal of High Energy Physics, 2007, 6, 15-06-2007, pàg. 060. arXiv: hep-th/0601001. Bibcode: 2007JHEP...06..060A. DOI: 10.1088/1126-6708/2007/06/060.

## Enllaços externs

* Conferència de Cumrun Vafa, String Landscape and the Swampland, març de 2018
# Maria Magdalena Cladera Carriquiry

Maria Magdalena Cladera Carriquiry (Montevideo, 1947) és una empresària uruguaiana d'origen mallorquí. És propietària del Complex Agrícola Ramader Lleter Balear 1º, fundat el 1916 pel seu avi, Gabriel Cladera Sabater, originari de Maria de la Salut (Mallorca), que arribà a tenir una cadena de lleteries.
Balear 1º és un establiment lleter que produeix més d'un milió de litres de llet anuals, capdavanter a la regió del Mercosur. És una de les primeres empreses que incorporà tecnologia per automatitzar la munyida, el refredament a granel de la producció, la inseminació artificial, la sembra directa, i la incorporació d'altes normes de qualitat i per al tractament del medi ambient. Durant molts anys va ser accionista cooperativista de Conaprole (Cooperativa Nacional de Productors de Llet), l'empresa lletera més important de l'Uruguai, que exporta a diversos països del món i processa més de 700 milions de litres de llet anuals. Des de 1977 és membre de la Cooperativa Grupo Cardal. El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ Uruguay.- El Govern homenajea en Uruguay a los empresarios mallorquines que fundaron la vaquería 'La Balear', notiamerica.com. 21 de juny de 2006
* ↑ Premios Ramon Llull, Diario de Mallorca, 1 de març de 2007
* ↑ Decret 11/2007, de 23 de febrer, de concessió dels premis Ramon Llull de la comunitat autònoma de les Illes Balears de l'any 2007
# Maria Magdalena d'Àustria

Maria Magdalena d'Àustria (Graz, Sacre Imperi Romanogermànic, 1589 - Passau, Baviera, 1631) fou una arxiduquessa d'Àustria que va esdevenir duquessa consort de Toscana.

## Orígens familiars

Va néixer el 7 d'octubre de 1589 a la ciutat de Graz, població situada en aquells moments al Sacre Imperi Romanogermànic, sent filla de Carles II d'Estíria i Maria Anna de Baviera. Fou neta per línia paterna de l'emperador Ferran I del Sacre Imperi Romanogermànic i Anna I d'Hongria, i per línia materna de l'elector Albert V de Baviera i d'Anna d'Àustria.
Fou germana, entre d'altres, de l'emperador Ferran II del Sacre Imperi Romanogermànic; Lepold V d'Àustria, casat amb Clàudia de Mèdici; Anna i Constança d'Àustria, casades successivament amb Segimon III de Polònia; i Margarida d'Àustria, casada amb Felip III de Castella.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 19 d'octubre de 1608 a la catedral de Florència amb Cosme de Mèdici, fill de Ferran I de Mèdici i Cristina de Lorena. D'aquesta unió nasqueren:
* Maria Cristina de Mèdici (1609-1632)
* Ferran II de Mèdici (1610-1670), Gran Duc de Toscana
* Joan Carles de Mèdici (1611-1663), cardenal
* Margarida de Mèdici (1612-1679), casada el 1628 amb Odoard I de Parma
* Mateu de Mèdici (1613-1667)
* Francesc de Mèdici (1614-1634)
* Anna de Mèdici (1616-1676), casada el 1646 amb Ferran Carles d'Àustria
* Leopold de Mèdici (1617-1675), cardenal
Interessada en la ciència, protegí a la seva cort el científic Galileo Galilei. A la mort del seu espòs, ocorreguda el febrer de 1621, s'encarregà de l'educació dels seus fills, especialment del Gran Duc Ferran II de Mèdici. Com a herència va rebre el govern de la ciutat de San Miniato, aconseguint que fos reconeguda com a seu d'una diòcesi.

## Referències

* ↑ «MARIA MADDALENA d’Austria, granduchessa di Toscana in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 24 juny 2021].

## Enllaços externs

* (anglès) http://genealogy.euweb.cz/habsburg/habsburg4.html
# Maria Magdalena Bonamich Font

Maria Magdalena Bonamich Font (Molins de Rei, Baix Llobregat, 9 de setembre de 1917 - Molins de Rei, Baix Llobregat, 26 d'octubre del 2011) va ser una bibliotecària i filantropa catalana.

## Formació

Filla de la igualadina Josepa Font Casanova i del vigatà Miquel dels Sants Bonamich Casas, aficionada des de petita per la lectura, l'agost de 1933, amb quinze anys, guanyà el primer premi d'un concurs de lectura i escriptura organitzada per l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana (APEC), dirigida als escolars de Molins de Rei. Durant la Guerra Civil Espanyola decideix accedir a l'Escola de Bibliotecàries, i el 1937, amb vint anys, comença els estudis de biblioteconomia a Barcelona. Allà tingué com a companya a la també bibliotecària i escriptora, i Creu de Sant Jordi Joana Raspall i Juanola, i com a professors a intel·lectuals destacats del moment. Però ben aviat haurà de tancar l'escola a causa de la guerra. Acabada aquesta, tornarà a obrir, ara amb el nom d'Escuela de Bibliotecarias. I la Magdalena i les seves companyes es veuen obligades a sol·licitar la readmissió als estudis. Finalment, després de diverses incidències i l'aprovació d'un curs de convalidació, algunes de les estudiants, entre les quals la Magdalena, són readmeses i l'any 1940 obtenen el títol de bibliotecàries.

## Trajectòria professional

El seu primer destí com a bibliotecària fou la Biblioteca popular, infantil i juvenil de la Santa Creu, inaugurada el mateix 1940. El 1944 és destinada a la Biblioteca Jaume Balmes de Vic, des de la qual s'encarrega d'organitzar una biblioteca de Folgueroles. La propera destinació fou la Biblioteca Popular Beat Domènech Castellet d'Esparreguera, on s'està fins a 1950, primer com a bibliotecària auxiliar i els tres darrers anys com a directora. L'any 1951 es fa càrrec de la direcció de l'Escola del Treball de Barcelona, al carrer Urgell. I finalment, el 1966 ocupa el seu darrer destí professional, la Biblioteca Popular de Cornellà, que el 1979 és batejada com a Biblioteca Popular Joan Maragall, i que serà el lloc en el qual acabarà jubilant-se, amb seixanta-cinc anys.

## Reconeixements

L'any 1993 fou proposada pel premi Molinenca de l'any a la tercera nit dels Premis de Ràdio Molins de Rei. Anys més tard, l'any 2006, tornà a ser proposada per aquest premi en la setzena nit dels Premis i en el marc del vint-i-cinquè aniversari de Ràdio Molins de Rei, i finalment, conjuntament amb Josep Canals i Pujol, fou nomenada Molinenca de l'any 2006.

## Referències

* 1 2 3 4 Beumala Raventós, Àngel «Maria Magdalena Bonamich i Font : Una vida dedicada a les biblioteques». El Llaç. Revista independent d'informació i opinió, Núm. 490, 2013, pàg. 11-13 [Consulta: 4 març 2020].

## Enllaços externs

* Recull de fotografies sobre Maria Magdalena Bonamich