OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temperatura negativa

En física, certs sistemes termodinàmics poden assolir una temperatura negativa; això és, la seva temperatura termodinàmica es pot expressar com una quantitat negativa a una escala absoluta com la Kelvin.
En situacions col·loquials, la «temperatura negativa» sol referir-se a aquella que s'expressa com un nombre negatiu a les escales més comunes Celsius o Fahrenheit, o sigui a valors més freds que el punt tèrmic establert com a zero a l'escala en qüestió. En aquest article no es fa servir aquest ús de l'expressió «temperatura negativa».
Un sistema amb temperatura negativa a l'escala Kelvin és de fet més calent que qualsevol sistema amb temperatura positiva. Si un sistema de temperatura negativa entra amb contacte amb un de temperatura positiva, la calor fluirà del sistema negatiu al positiu.
L'existència de temperatures negatives és paradoxal si s'interpreta la temperatura absoluta d'un sistema com la seva energia cinètica mitjana. Per comprendre-la, s'ha d'accedir a la definició més rigorosa de la temperatura com l'intercanvi entre energia i entropia; la beta termodinàmica (l'invers de la temperatura) és en aquest cas la quantitat més fonamental. Els sistemes de temperatura positiva incrementen en entropia quan se'ls subministra energia, mentre que els de temperatura negativa disminueixen en entropia quan se'ls subministra energia.
La majoria de sistemes habituals no poden assolir temperatures negatives, ja que afegint-los energia sempre s'augmenta la seva entropia. La possibilitat de disminuir en entropia amb un augment d'energia requereix que el sistema estigui saturat en entropia, amb un baix nombre d'estats d'alta energia. Aquest tipus de sistemes, fitats per una quantitat màxima d'energia, estan generalment prohibits en física clàssica. Per tant, la temperatura negativa és estrictament un fenomen quàntic. Alguns sistemes, tanmateix, tenen un nombre màxim d'energia que poden assolir i així com s'hi apropen la seva entropia comença a decréixer.

## Referències

* ↑ Ramsey, Norman «Thermodynamics and Statistical Mechanics at Negative Absolute Temperatures». Physical Review, 103, 1, 01-07-1956, pàg. 20–28. Bibcode: 1956PhRv..103...20R. DOI: 10.1103/PhysRev.103.20.
* ↑ Tremblay, André-Marie «Comment on: Negative Kelvin temperatures: some anomalies and a speculation». American Journal of Physics, 44, 10, 18-11-1975, pàg. 994–995. Arxivat de l'original el 2016-03-03. Bibcode: 1976AmJPh..44..994T. DOI: 10.1119/1.10248 [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ Atkins, Peter W.. The Laws of Thermodynamics: A Very Short Introduction. Oxford University Press, 2010-03-25, p. 10–14. ISBN 978-0-19-957219-9. OCLC 467748903.
* ↑ Atkins, Peter W.. The Laws of Thermodynamics: A Very Short Introduction. Oxford University Press, 2010-03-25, p. 89–95. ISBN 978-0-19-957219-9. OCLC 467748903.
# Daniel Sánchez Llibre

Daniel Sánchez Llibre (Vilassar de Mar, 22 de desembre de 1950) és un empresari català, germà de Josep Sánchez i Llibre i expresident del RCD Espanyol.

## Vida empresarial

De ben jove s'incorpora al mercat laboral de mà del seu pare, comercial d'espècies, i crea el 1970, la seva pròpia petita empresa, Daniel Sánchez, S.A., dedicada al ram de l'envasat d'espècies i conserves. El 1985 compra la marca Dani, amb la qual el 1989 comença a produir des de l'estranger, amb factories a Xile i Regne Unit formant el que és avui dia el Grup Dani.

## President del RCD Espanyol

Paral·lelament a la seva vida empresarial, fou president del RCD Espanyol des de l'any 1997 fins al 2011. Va aconseguir reflotar la greu crisi econòmica que va viure el club en els anys 80 i 90, que el va dur a vendre el seu patrimoni per sobreviure i transformar-se en Societat Anònima Esportiva, aconseguint fer una Ciutat Esportiva i un nou Estadi, finançats amb un crèdit sindicat. En la Junta Extraordinària que el club celebrà el 12 de juliol de 2011, fou substituït per Ramon Condal i Escudé al capdavant de l'entitat esportiva.
El 2 de novembre de 2015 els fins llavors màxims accionistes del RCD Espanyol, Daniel Sánchez Llibre i Ramon Condal i Escudé venen prop del 50% del capital, que passa a mans del grup xinès Rastar Group.

## Referències

* ↑ Macià, 1Miquel; Martí, Pep «Sánchez Llibre, poder en conserva». NacióDigital, 01-11-2020 [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ «Ramon Condal, nou president». RCD Espanyol, 12-06-2011. [Consulta: 13 juny 2011].
* ↑ «L'empresa xinesa Rastar Group adquireix l'Espanyol». El País, 02-11-2015. [Consulta: 2 novembre 2015].
* ↑ «Es compleix un any de l'arribada de Chen Yansheng a l'Espanyol». 324.cat. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Diego Luzuriaga

Diego Luzuriaga (Loja, 1955) és un compositor equatorià. Luzuriaga estudiar a l'Ecole Normale de Musique de París, a la Manhattan School of Music i la Universitat de Colúmbia a Nova York. Entre els seus professors Gerardo Guevara, Yoshihisa Taira i Messies Maiguashca. Es va dedicar a l'Equador amb la recerca i l'enregistrament de la música folklòrica dels Andes i la música llatina. Va obtenir també una beca Guggenheim. A més d'una òpera i obres per a orquestra que va compondre obres per a cor i orquestra, música de cambra i cançons.

## Llista d'obres

* Mademoiselle Satan per a baríton i piano sobre un poema de Jorge Carrera Andrade, 1982
* Felipillo per a orquestra, 1986
* Triciclo per a Violí, Cello i Piano, 1986
* Brasilia per a flauta, percussió i sintetitzador, 1986
* Ludus Spectralis per a flauta, marimba i percussió, 1986
* Flötenkonzert, 1986-91
* Incienso per a orquestra. 1988
* La Múchika, Cinc peces per a flauta i piano, 1988
* Concertino Colorum per a flauta i onze instruments, 1990
* Tierra... Tierra... per a dues flautes, Comissionada per Aurèle Nicolet i Robert Aitken, 1992
* Once Canciones per la cantant i guitarra, 1998
* Liturgia per Shinobue i orquestra, 2000
* Shaman per a baríton i orquestra, 2001
* Romería a la Virgen del Cisne per a cor i orquestra de cordes, 2002
* Resurrección en Quito, obra multimèdia amb text parlat, cançons, ràdio teatre, desfilades, campanes, tambors i focs artificials, 2003.
* Quito Mitico, Cantata, 2004
* Canticum Canticorum per a cor i orgue, 2004
* Manuela y Bolívar, Òpera, 2006
* Ritmos y Lugares del Ecuador, Cinc danses per a violí i guitarra, 2006

## Bibliografia

* Bèhague, Gerard. 2001. Ecuador. Art Music, The New Grove Dictionary of Music and Musicians, segona edició, editat per Stanley Sadie i John Tyrrell. Londres: Edicions Macmillan; New York: Grove's Dictionaries of Music.
* Enciclopedia de la música ecuatoriana. Corporació Musicológica Equatoriana (CONMUSICA). Editor, Pablo Guerrero Gutierrez. Quito, 2003.
* Walker, John: Initial classifications of musical nationalism, Latinamerican music review. Volum 22, Número 2, tardor/hivern 2001

## Enllaços externs

* Diego Luzuriaga (pàgina principal)
# Taktikon Uspenski

El Taktikon Uspenski és el nom que habitualment es dona a un tractat sobre les funcions civils, militars i eclesiàstiques de l'Imperi Romà d'Orient, que indica també el protocol i l'ordre jeràrquic que s'havia de seguir a la cort.
L'historiador contemporani Nicolaos Oikonomides creu que aquest tractat es va escriure l'any 842 o el 843, i és el primer d'una sèrie de documents similars anomenats taktika, escrits als segles IX i X i que es conserven. El nom "Uspenski" del manuscrit es deu al bizantinista rus Fiódor Ivànovitx Uspenski que va descobrir el document a finals del segle xix inclòs en un manuscrit dels segles XII - XIII (el Còdex Hierosolymitanus gr. 39) conservat a la biblioteca del Patriarcat Ortodox de Jerusalem i que conté també extractes del Cletorològion de Filoteu, un taktikon escrit el 899.

## Referències

* ↑ Oikonomides, Nicolaos. Les listes de préséance byzantines des IXe et Xe siècles. París: Centre Nacional de la Recerca Científica, 1973, p. 41 i seg..
* ↑ Bury, J.B. Imperial administrative system in the ninth century : with a revised text of the ... kletorologion of philotheos. Cambridge: Cambridge Univ Press, 2016, p. 10, 12. ISBN 9781108081504.
* ↑ Kajdan, Aleksandr P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 2007. ISBN 9780195046526.
# Taxidèrmia

Es defineix taxidèrmia (del grec «arranjament o col·locació de la pell») com a l'art de preparar animals morts per a conservar-los el més de temps possible amb aparença de vius i facilitar així la seva exposició i estudi. D'aquesta preparació se'n diu «naturalitzar», o també «dissecar». El terme «dissecar» no s'ha de confondre amb els termes «disseccionar» (veure Dissecció) ou «vivissecionar» (veure Vivisecció).
Tota mena de tàxons poden ésser dissecats : mamífers, ocells, peixos, rèptils, amfibis…
Els mètodes emprats pels denominats taxidermistes han millorat força durant el passat segle, fent possible un estat de l'art més avançat. D'aquesta manera, els seus practicants poden treballar professionalment per museus, o bé poden realitzar la seva tasca a nivell d'aficionat, com pot ser el cas de caçadors, pescadors, entusiastes de l'afició, etc. Solen tenir coneixements tècnics en aspectes tan variats com l'anatomia, l'escultura, la pintura, la dissecció o el tractament de pells per poder practicar la seva afició.
És important, però, no confondre taxidèrmia amb taxonomia, terme que s'usa per denominar a la ciencia de la classificació (normalment associada a la biologia).

## Mètodes

Una de les tècniques més comunes emprada pels taxidermistes moderns és congelar l'animal, normalment en una cambra frigorífica. A continuació, es treu la pell, la qual haurà de ser curosament tractada. Els músculs, ossos i altres parts són submergides en guix per crear un motlle de l'animal, mitjançant el qual es crearà una escultura en fibra de vidre que es cobrirà amb la pell de l'animal. Normalment, s'utilitzen ulls de vidre, i també en molts casos dentadures postisses, en funció de l'estat original del subjecte.
Per altra banda, existeix una tècnica en alça, basada a congelar en sec l'animal. Encara que només és possible dur-ho a terme amb aus i rèptils. És un mètode més ràpid i senzill que el tradicional. S'utilitza força per a certs souvenirs com clauers, etc.

## Referències

* ↑ Museu de Ciències Naturals de Barcelona : Actinopterigis o peixos ossis: Exemplar naturalitzat de Sparus aurata
* ↑ Institut d'Estudis Catalans: Diccionari descriptiu de la llengua catalana; "dissecar" - Mostar l'article

## Vegeu també

* Liofilització

## Enllaços externs

* http://art-taxidermy.ru Arxivat 2011-04-29 a Wayback Machine. (rus)
* Taxidermy.net
* Taxidermy Federated Arxivat 2013-06-24 a Wayback Machine.
* Rogue Taxidermy.com
# Telmatoscopus idalimus

Telmatoscopus idalimus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Madagascar.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L. W., 1957. Premier etude des Psychodidae de Madagascar. Le Naturaliste Malgache. 9 (2):251-261.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Telmatoscopus jeanneae

Telmatoscopus jeanneae és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Mèxic: la península de Baixa Califòrnia.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L.W., 1955. A revision of the Psychodidae (Diptera) in America north of Mexico. U. Calif. Publ. Ent. 10:103-273.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* Flyfishing Entomology - North American Aquatic True Flies (anglès)
# Daranaliq

Daranaliq (o Daranali) fou una regió de l'oest d'Armènia a la vall de l'Eufrates en la primera part del seu recorregut abans de girar al sud en direcció a Melitene.
Limitava al nord amb la regió romana d'Orient de Nicòpolis; a l'est amb l'Ekeleatz (Keltzene); al sud amb la comarca de Muzur i la Sofene; i a l'oest amb l'Eufrates i la comarca d'Aghiun.
La ciutat principal fou Kamakh o Kemakh al centre, a la riba de l'Eufrates.
A la partició d'Armènia el 387 entre Roma i Pèrsia, Daranaliq fou part de la zona d'influència romana junt amb la Derzene, Keltzene, l'Acisilene, la Khorzene, la Balabitene, l'Astianene, la Sofene o Sofanene i l'Anzitene; a la resta, que va quedar sota influència persa, se la va conèixer com a Persarmènia.

## Referències

* ↑ «Aramazd | armeniaculture.am». Arxivat de l'original el 2019-02-23. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Inicio - Diccionario Tesauro de Historia Antigua y Mitologia». [Consulta: 18 juny 2019].
# Tandikat

El 'Tandikat és un estratovolcà de les muntanyes Barisan, a la província de Sumatra Occidental de l'illa de Sumatra, Indonèsia. El cim s'alça fins als 2.438 msnm i es tracta del volcà bessó del mont Singgalang, que es troba al nord-nord-est del Tandikat. Sols es té constància d'activitat volcànica històrica del Tandikat, sent la darrera erupció documentada l'abril de 1924.
La ciutat de Padang Panjang es troba als peus del volcà.

## Referències

* 1 2 Tandikat a Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
# Ahdil

Ahdil (en àrab أهديل, Ahdīl; en amazic ⴰⵀⴷⵉⵍ) és una comuna rural de la província de Chichaoua, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.438 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Keiko Saito

Keiko Saito (斉藤 圭子, 24 de març de 1965) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1984. Va disputar 3 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1984 | 3 | 0 |
| Total | 3 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Moenkhausia justae

Moenkhausia justae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Benine, R.C. 2002. Moenkhausia levidorsa, a new species from Rio Aripuanã, Amazon basin, Brazil (Characiformes: Characidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 13(4):289-294.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Cent trenta-vuit

El nombre 138 (CXXXVIII) és el nombre natural que segueix el nombre 137 i precedeix el nombre 139. La seva representació binària és 10001010, la representació octal 212 i l'hexadecimal 8A. La seva factorització en nombres primers és 2×3×23; altres factoritzacions són 1×138 = 2×69 = 3×46 = 6×23.
Es pot representar com a la suma de dos nombres primers consecutius: 67 + 71 = 138; és un nombre 3-gairebé primer: 3 × 2 × 23 = 138.

## Referències

* ↑ «Number 138: mathematical and symbolic properties | Crazy Numbers». [Consulta: 27 juliol 2021].
# Creu de terme de Tarroja de Segarra

La Creu de terme de Tarroja de Segarra és una obra de Tarroja de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta creu s'eregeix damunt d'un basament octogonal de pedra, damunt el qual hi ha un sòcol amb els vertex tallats. No té base i el seu fust presenta vuit cares. En aquest fust trobem una placa amb una inscripció que pràcticament s'ha perdut, però encara hi podem llegir " 19 1- 1940". La creu que trobem al capdamunt és de forja i presenta elements que s'entrecreuen i juguen amb l'estètica d'aquesta.

## Referències

* ↑ «Creu de terme de Tarroja de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Mero roig

El mero roig (Epinephelus morio) és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 125 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Historie naturelle des poissons. Tome Sixième. v. 2: i-xxi + 2 pp. + 1-490, Pls. 9-40.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Monument al General Josep Moragues

El Monument al General Josep Moragues és una obra de Sant Hilari Sacalm (La Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Monument situat al nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, a la Plaça que porta el nom del General Moragues, a qui se li dedicà aquest monument.

## Descripció

L'autor del monument és l'artista català Domènech Fita, i per fer aquesta escultura cal tenir en compre el fet que el General hagués estat executat al Portal del Mar de Barcelona, i que el seu cap hi hagués estat penjat durant 12 anys dins una gàbia. La gàbia i la porta, són elements presents en l'escultura. L'artista destaca el fet que va lluitar com ningú contra la destrucció dels drets dels catalans i per altra banda destacar la seva infància i joventut a Sant Hilari Sacalm. També fa referència al període amb els vigatans, on refermà el lliurament a la lluita pel poble català. " Això el portà a concebre dues portes, una de pesada i assentada al terra, real, que és la que Catalunya aixeca al seu personatge i l'altra, la que ofereix Sant Hilari al seu fill, que és posada de potes enlaire, com dos braços aclamant-lo i espiritualitzant el fet" (segons explica À. Serradesanferm). A les portes hi ha relleus gravats, on es parla de la vinculació del General amb la seva vila i Catalunya. Així veiem el Mas Moragues amb Josep Moragues fent de pagès, i la capella del Pacte de Sant Sebastià. A la porta que Catalunya aixeca al General, on es parla de la Guerra de Successió. Sobre aquestes portes hi ha una biga, d'on en penja una gàbia de vidre i acer inoxidable, que vol recordar la gàbia on va restar durant 12 anys el cap de Moragues, amb un bust del General Moragues fet de bronze. Les portes fan 9m d'alçada i 6m d'amplada, una fa 150 cm de gruix i l'altra 75 cm de gruix.

## Història

El general Josep Moragues és fill il·lustre de Sant Hilari i heroi de la Guerra de Successió, motiu pel qual se li dedica aquest monument.
L'obra és de l'artista Domènech Fita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Monument al General Josep Moragues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Monument a les dones treballadores desconegudes

El Monument a la dona treballadora desconeguda (en anglès: Monument to the Unknown Woman Worker) és una escultura de 1992 realitzada per Louise Walsh a Belfast, Irlanda del Nord.
L'escultura es troba al carrer Great Victoria de la ciutat al costat de l'Hotel Europa. El Departament de la comissió del Medi ambient volia reflectir la història del proper carrer Amelia com un districte de llum vermella. No obstant això, Walsh no hi estava d'acord, i va canviar l'enfocament cap al tema dels drets de les dones en les ocupacions de baixa remuneració i el treball domèstic no remunerat.
Walsh va nàixer al comtat de Cork i rebé el mestratge en escultura a la Universitat de l'Ulster.

## Referències

* ↑ «Informació sobre el monument» (en anglés). Arxivat de l'original el 12 de setembre de 2011. [Consulta: 10 febrer 2014].