OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# UART 8250

El UART 8250 (transmissor/receptor asíncron universal) és un circuit integrat dissenyat per a implementar la interfície de comunicacions sèrie. La part va ser fabricada originalment per National Semiconductor Corporation. Va ser utilitzat comunament en ordinadors i equips relacionats, com impressores o mòdems. El 8250 inclou un generador de velocitat de transmissió programable, permetent l'ús velocitats de transferència estàndard i velocitats especials per a fins que es podrien obtenir acuradament d'una freqüència de referència arbitrària d'oscil·lador de cristall.
Les denominacions de xips comporten lletres de sufix per a versions posteriors de la mateixa sèrie de xips. Per exemple, el 8250 original aviat va ser seguit pel 8250A i 8250B, versions que corregien alguns errors. Sovint es confon amb el USART 8251 que es va popularitzar com a port síncron a l'ordinador personal d'IBM, tot i que per a millors prestacions calia un Zilog SCC, que permet protocols de capa d'enllaç de dades com Bisync, HDLC i SDLC o fins i tot la xarxa local del Macintosh.
A causa de l'alta demanda, aviat altres fabricants van començar a oferir xips compatibles. Western Digital va oferir el xip «WD8250» sota les denominacions Async Communications Interface Adapter (ACIA) i Async Communications Element (ACE).
El xip UART 16450(A), comunament utilitzat en ordinadors de la sèrie IBM PC/AT, va millorar el 8250, permetent velocitats de transmissió sèrie més altes.
Amb la introducció de sistemes operatius multitasca en maquinari de PC, com OS/2, Windows NT o diversos sabors de UNIX, el poc temps disponible per servir peticions d'interrupció caràcter per caràcter es va convertir en un problema, per tant els ports sèrie d'IBM PS/2 van presentar el UART 16550 (A) que tenia incorporat un FIFO de 16 bytes o memòria intermèdia, per recollir caràcters entrants.
Els models posteriors afegien memòries més grans, donaven suport a velocitats més altes, combinaven diversos ports en un xip i, finalment, van passar a formar part dels circuits Super I/O ara comuns, que combinaven molt de lògica d'entrada/sortida en una placa base de PC.

## Història

El controlador UART 8250 es va introduir amb l'IBM PC. Les revisions 8250A i 8250B van ser alliberades després, i el 16450 es va introduir amb l'IBM PC/AT.
La principal diferència entre els llançaments va ser la velocitat màxima de comunicació permesa.

## Referències

* ↑ «Ports de Comunicacions». JordianWeb, 16-07-2003. [Consulta: 12 juny 2010].
* ↑ «Port sèrie (RS-232C)» (PDF). [Consulta: 12 juny 2010].
* ↑ UART Sèrie, un tutorial en profunditat (anglès)
# Jonathan's Space Report

Jonathan's Space Report (JSR) és un butlletí sobre l'era espacial. És escrit per Jonathan McDowell, on és un astrofísic de la Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics. L'agenda s'actualitza a mesura del temps lliure que disposi McDowell, però tracta de publicar dos temes cada mes.
Va començar el 1989, el butlletí informa sobre els últims llançaments espacials, les activitats de l'Estació Espacial Internacional i desenvolupaments de naus espacials. De vegades l'informe de McDowell corregeix els llocs web oficials de la NASA, o proporciona dades addicionals sobre els llançaments classificats que no estan disponibles en altres llocs.
Projectes associats al lloc web JSR són:
* Un catàleg de tots els satèl·lits geoestacionaris i les seves posicions actuals
* Un llistat dels intents de llançament de satèl·lits
* Una referència creuada entre el nombre de catàleg i la designació internacional de satèl·lits artificials
McDowell ha fet campanya per tot els Estats Units per al compliment de la Convenció sobre el registre d'objectes de l'espai exterior de l'ONU (1975) i la Resolució 1721B de l'ONU (1961).

## Referències

* ↑ «Jonathan McDowell / HarvardScience». Harvard University - Harvard Office of News and Public Affairs. Arxivat de l'original el 2012-04-07. [Consulta: 12 febrer 2009].
* ↑ «Space Report No. 1, Jan 30, 1989». Jonathan McDowell. Arxivat de l'original el 2010-01-05. [Consulta: 12 febrer 2009].
* ↑ «Jonathan McDowell's Statement on United States Non-Compliance with UNR1721B». Jonathan McDowell. [Consulta: 12 febrer 2009].

## Enllaços externs

* Jonathan's Space Report
# Sant Llorenç d'Isavarre

Sant Llorenç d'Isavarre és una església romànica del poble d'Isavarre, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Història

Ja està documentada l'any 1064 en un conveni entre Ramon VI i Artau I, pel qual la vila passava al comtat de Pallars Sobirà. Estava vinculada al monestir de Santa Maria de Gerri, domini que es va acabar el 1368.

## Arquitectura

És una església d'una sola nau coberta amb volta de canó, ampliada amb capelles i un campanar de torre. La nau està capçada a llevant per un absis semicircular precedit d'un ampli arc presbiteral, tots dos aixoplugats per una sola coberta, amb un ràfec decorat a base de permòdols esculpits. La teulada està sobrealçada sobre la volta de canó, i el paviment de la nau és fet amb còdols, com en altres esglésies de l'entorn.
L'element més notable de l'edifici és la portalada, que recorda les de les esglésies de Sant Joan d'Isil, Sant Lliser d'Alós d'Isil i Sant Martí de Borén, realitzades segurament pel mateix escultor o taller d'escultors. Consta de tres arquivoltes extradossades per un guardapols ornat amb un escatat i amb rosetes dins de cercles. La segona i tercera arquivolta també estan ornades amb rosetes combinades amb peces cilíndriques. Les arquivoltes se sustenten sobre columnes llises que acaben en capitells esculpits amb rostres humans i amb dos ocells enfrontats.

## Les pintures

L'església era decorada amb pintures murals romàniques repartides en l'actualitat entre el Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC) (Barcelona), el Museu Diocesà d'Urgell (MDU) (la Seu d'Urgell) i el Toledo Museum of Art (TMA) (Ohio, Estats Units).

### Les pintures d'Isavarre al MNAC

* Imatge de Santa Caterina procedent d'Isavarre

### Les pintures d'Isavarre al MDU

* Pàgina web del Museu Diocesà d'Urgell, on es pot veure el Grup pictòric d'Isavarre Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine.

### Les pintures d'Isavarre al TMA

* Imatge de Sant Joan procedent d'Isavarre
També compta amb una pica baptismal de pedra, de talla romànica.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; Sánchez i Boira, Imma. «Sant Llorenç d'Isavarre». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sorpe». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Isola della Scala

Isola della Scala és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 90 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 20 quilòmetres al sud-est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 11.538 habitants.
Isola della Scala limita amb els següents municipis: Bovolone, Buttapietra, Erbè, Nogara, Oppeano, Salizzole, Trevenzuolo i Vigasio.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Prionop de capell

El prionop de capell (Prionops caniceps) és un ocell de la família dels vàngids (Vangidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'Àfrica Occidental, a Guinea i sud de Mali, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benin i sud de Nigèria.

## Referències

* ↑ «Prionop de capell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Faisà del Vietnam

El faisà del Vietnam (Lophura hatinhensis) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita la selva de les terres baixes del centre del Vietnam. Van ser descoberts l'any 1964.
# Torsåker

Torsåker és un poble de la província de Gästrikland. Pertany al poble industrial de Hofors i té una població aproximada de 900 habitants. En el poble hi ha una parròquia de la Diòcesi de Härnösand. Antigament es dedicava a la mineria del ferro.
Cada estiu hi ha un mercat agrícola bastant interessant. En un vell graner, el de Tor Lodge, feien antigament balls i danses. Aquest poble té una fira a la tardor "Michaelmas", primer cap de setmana de setembre, per la festivitat de Sant Miquel, amb estands de flors i exposició sobre el cafè. Al pati de l'escola municipal hi posen el carrusel.
La primera dona que entrà al Parlament de Suècia, Kerstin Hesselgren era d'aquest poble. També vivia aquí el dibuixant de dibuixos animats suec, Elov Persson que vivia just davant de l'escola.

## Llocs d'interès

* Els jardins del centre històric (Gammelgården).
* L'església Jue Akers.
* Söderåsen
* Vallby Hedens (Una pedrera de pedra calcària)
* La Bell Mountain (Una campana)
* Körbergsklack
* Platges i llacs de la zona.
# Jonatan

Segons l'Antic Testament, Jonatan (en hebreu יְהוֹנָתָן בן-שאול Yəhônātān ben Sha'ul) era el fill primogènit de Saül, el primer rei d'Israel. Príncep d'Israel, no va arribar a succeir el seu pare, ja que van morir ambdós a la Batalla de Guilboa.

## Príncep d'Israel

Pertanyent a la tribu de Benjamí, Jonatan era fill del rei Saül i de la seva esposa Ahinòam. El seu germà petit, que va succeir el seu pare, va ser l'últim monarca hebreu de la Casa de Saül. La seva germana petita Mical es va casar amb el futur rei d'Israel, David.
Quan feia dos anys que el seu pare regnava, va ser nomenat segon de l'exèrcit israelita que lluitava contra els filisteus. Durant una batalla, el rei d'Israel va prohibir que ningú mengés res per estar més concentrats en la lluita. Jonatan no va sentir les ordres i va prendre quelcom per menjar. Aleshores el seu pare, tot i saber-li molt de greu, es veié obligat a condemnar-lo a mort. Tot l'exèrcit demanà l'amnistia a Saül i al final el perdonà.
Pare i fill van dirigir durant anys combats contra els moabites, els ammonites, els idumeus, els amalequites, els reis de Sobà i contra els filisteus.

## Jonatan i David

Un dia, un jove pastor va entrar al servei del rei d'Israel per tocar la lira. Al cap de poc, aquest pastor, anomenat David, va matar el gegant filisteu Goliat i Saül es va fer acompanyar sempre per ell. Aleshores, segons el Primer llibre de Samuel, Jonatan va quedar admirat per David i se l'estimava com a si mateix.
Saül va començar a sentir-se gelós del jove David per l'admiració que li tenia el poble com a guerrer valent. Amb el temps, la gelosia es convertí amb odi i Jonatan veié horroritzat com el seu pare intentava matar David.
Un dia, Jonatan i David van inventar una estratagema perquè David pogués salvar-se de Saül si aquest intentava matar-lo; Jonatan faria veure que entrenava amb l'arc i depenent què li digués al seu servent que anava a recollir les fletxes, David sabria si hi havia perill de mort o no.
El jove David es va haver d'exiliar del palau reial i Jonatan es quedà molt trist, juntament amb la seva germana Mical, esposa de David.

## Mort de Jonatan

Mentrestant, la guerra entre israelites i filisteus continuava, i un dia l'exèrcit israelita i el filisteu es van trobar a la muntanya de Guilboa. De resultes de la batalla, els filisteus van aniquilar els hebreus i de la família reial jueva van morir els prínceps Jonatan, Abinadab i Malquixua, fills de Saül. El rei es va suïcidar. Només el germà petit de Jonatan, Ixbóixet, que no havia anat a la batalla, va sobreviure i va ser nomenat rei d'Israel.

## El fill de Jonatan

Quan Jonatan va morir tenia un fill, Mefibóixet, de cinc anys que era esguerrat d'un peu i anava coix. Quan David feia uns anys que era rei d'Israel va tornar-li totes les propietats del rei Saül.

## Referències

* ↑ 1Cr 8:33
* ↑ 1Cr. 10:2
* ↑ 1Sam, 18:3
* ↑ 1Sam, 18:9
* ↑ 1Sam, 19:2
* ↑ 1Sam, 20:21-22
* ↑ 1Sam, 20:42-43
* ↑ 1Sam, 31:2-4
* ↑ 2Sam, 2:8
* ↑ 2Sam, 4:4
* ↑ 2Sam, 21:7
# Temporada 1868-1869 del Liceu

El començament de la temporada 1868-1869 del Liceu va coincidir amb la Revolució de Setembre. A Barcelona la Revolució va tenir un eco molt fort, però el Liceu no es va veure gaire afectat perquè en aquell moment encara no era el símbol de cap classe social ni l'enemic de les faccions revolucionàries.
El 29 de setembre es va proclamar a Barcelona la Revolució. Les multituds van entrar al Liceu, no per lluitar contra els industrials que l'havien alçat sinó per destrossar l'estàtua de la reina Isabel II, obra d'Andreu Aleu. Com que era molt dura, van decidir tornar l'endemà, li van lligar una corda al coll, la van fer caure escala avall, i la van arrossegar tota la Rambla per llençar-la al mar.
Aquella temporada, el Liceu va deixar de dur el nom de la reina afegit al seu, i l'òpera escollida per estrenar-la com a símbol de la nova llibertat amb la caiguda de la monarquia, fou Guglielmo Tell, de Rossini. Les set representacions d'aquesta òpera van coincidir gairebé amb la mort del compositor que ja feia temps que s'havia retirat a París.
El 4 d'octubre, al Saló dels Miralls, llavors anomenat Saló del Verger, es va celebrar un acte polític en el que es va prendre la decisió de proclamar una República Federal. La decisió va esdevenir paper mullat amb l'arribada del general Prim, totalment en contra de la idea republicana.
| Temporada 1868-1869 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| La Africana | Giacomo Meyerbeer | Goffi | | Ginevra Giovannoni Zacchi, Laura Ruggero, Caterina Mas-Porcell, Francesco Steger, Garibay, Squarcia, Derivis, Guisani, Cuyàs, | | 19 de desembre |
| Rigoletto | Giuseppe Verdi | Joan Baptista Dalmau | | Francesco Steger, Davide Squarcia, Teodosia Frederici, Prosper Dérivis, Caterina Mas-Porcell, Celestina Verdaguer | | 16 i 17 febrer |
| Guglielmo Tell | Gioacchino Rossini | | | | | novembre |
| Il trovatore | Giuseppe Verdi | Alessandro Orsini | | Davide Squarcia, Ginevra Giovannoni Zacchi, Amalia Perroni, Francesco Steger, Prosper Dérivis, Celestina Verdaguer, Josep Gómez | | 16, 17, 28 març; 20 abril |
| Don Giovanni | Wolfgang Amadeus Mozart | Alessandro Orsini | | Davide Squarcia, Josep Coll, Ginevra Giovannoni Zacchi, Francesco Garibay, Laura Ruggero-Antonioli, Prosper Dérivis, Francesc Puiggener, Teodosia Frederici | | 19 de març |

## Referències

* 1 2 3 4 Alier, Roger. El gran llibre del Liceu. Edicions 62, 2004, p. 70. ISBN 9788429754490.
* ↑ Fort i Romeu, Joan. «Òperes representades al Gran Teatre del Liceu des de 1847-1936». Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 31 gener 2018].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 d’abril 2017. [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 13 de novembre 2017. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 10 de març 2018. [Consulta: 8 març 2018].
# Sant Llorenç de Casterner de les Olles

Sant llorenç de Casterner de les Olles és l'església romànica tardana del poble de Casterner de les Olles, en el terme actual de Tremp, dins de l'antic terme d'Espluga de Serra.
Havia tingut el caràcter de parroquial, i en depenien com a sufragànies les esglésies de Llastarri, Enrens i Trepadús. Més modernament, però, passà a dependre de Sopeira, i les dues darreres foren adscrites a Viu de Llevata. Fou consagrada el 1349. Fou comprada, juntament amb el castell de Casterner, per l'abat d'Alaó, que es feu així amb el senyoriu del lloc.
És una església tardana, consagrada, potser per segon cop, el 1394.

## Bibliografia

* Boix, Jordi. «La Terreta. Espluga de Serra». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. 12. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya). ISBN 84-85194-47-0.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Inventari d'esglésies n° 8. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981. ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Imparfinis pristos

Imparfinis pristos és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Norris A. A. 1900. Sobre alguns peixes de S. Paulo, Brazil. Rev. Mus. Paulista v. 4. 349-362.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Estany del Ticó

L'Estany del Ticó és un estany del Pirineu, del terme comunal de Bolquera, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Es troba a 1.720,6 metres d'altitud, a la zona central - occidental del terme comunal de Bolquera. És a prop al nord-est de Superbolquera, al nord del poble de Bolquera i al sud-oest dels Estanyols
L'Estany Negre és un lloc freqüentment visitat pels excursionistes i practicants de raquetes de neu de la zona del Llac de la Bollosa.

## Referències

* ↑ L'Estany del Ticó en els ortofotomapes de l'IGN
# Tērvete

El municipi de Tērvete (en letó: Tērvetes novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al sud del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Tērvete. El municipi va ser creat l'any 2002 després d'una reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Augstkalnes pagasts (zona rural)
* Bukaišu pagasts (zona rural)
* Tērvetes pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 4.173 persones (2009). La superfície del municipi té uns 223,9 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 18,64 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 20 gener 2015].
# Josep Garcia Cugat

José Garcia Cugat (l'Aldea, 15 d'octubre de 1924 - Polinyà, 16 de desembre de 1990) fou un cirurgià ortopeda i traumatòleg, fundador i primer president de l'Associació Espanyola d'Artroscòpia, especialista en medicina esportiva.
L'any 1982 va fundar l'Associació Espanyola d'Artroscòpia, organització de la que va ser el primer president recolzat pel seu gendre, el Dr. Ramon Cugat Bertomeu, pioner en la cirurgia artroscópica a l'Estat Espanyol. Metge Traumatòleg en la Delegació Regional Catalana de la Mutualitat de Futbolistes Espanyols formant part de l'equip "Cabot García Cugat". Metge traumatòleg i Ortopeda a la Mútua Patronal Muntanyesa - Delegació de Catalunya, on va exercir com a Cap del Servei de Traumatologia i Ortopèdia fins a desembre de 1986. L'any 2007 es crea la Fundació García Cugat que porta el seu nom com a homenatge.

## Referències

* ↑ «Històric de Presidents de l'Associació Espanyola d'Artroscopia». [Consulta: 25 març 2014].
* ↑ «Josep Garcia Cugat». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Biografia José García Cugat» (en castellà). Fundación García Cugat. Arxivat de l'original el 2014-03-21. [Consulta: 25 març 2014].

## Enllaços externs

* Fundació García Cugat (castellà)
# Qalansawe

Qalansawe (en hebreu: קלנסווה) (en àrab: قلنسوة) és una ciutat del Districte Central d'Israel. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel (OCEI), a finals de 2004, la ciutat tenia una població de 16.400 habitants, sent aquesta la segona menor ciutat del país.
# Qútham ibn al-Abbàs ibn Abd-al-Múttalib al-Haiximí

Qútham ibn al-Abbàs ibn Abd-al-Múttalib al-Haiximí (àrab: قثم بن العباس بن عبد المطلب الهاشمي, Quṯam b. a-ʿAbbās b. ʿAbd al-Muṭṭalib al-Hāximī) fou un company del profeta Muhàmmad. Era fill d'un oncle del profeta, Abbàs ibn Abd-al-Múttalib, i d'una cunyada d'aquest, Umm-al-Fadl al-Hilaliyya.
Tenia semblança amb Mahoma però no es va convertir a l'islam fins després de la conquesta de la Meca, i encara per seguir al seu pare. El 656 Ali ibn Abi-Tàlib el va nomenar governador de Medina i l'any següent, davant l'amenaça de Talha, az-Zubayr i Àïxa, governador de la Meca i de Taif, càrrec que va conservar durant tot el califat del seu cosí. El 659 se l'esmenta dirigint el pelegrinatge. El 676 acompanyà l'exèrcit del Khurasan dirigit per Saïd ibn Uthman ibn Affan que va envair Transoxiana. En aquesta campanya hauria mort no se sap si en combat o de mort natural, durant el setge de Samarcanda el 677. La seva tomba a Samarcanda va esdevenir un mausoleu i lloc de pelegrinatge; fou engrandit sota els karakhànides i seljúcides i Sandjar hi va afegir una madrassa. Ibn Battuta va visitar Samarcanda en el regnat del txagataïda Ala al-Din Tarmashirin (1326-1334) i va trobar el mausoleu molt ricament decorat i molt visitat.

## Bibliografia

* Barthold, Turkestan down to the Mongol invasion.
# Jaca (desambiguació)

«Jaca» té aquests significats:
* Jaca, ciutat aragonesa a la comarca de la Jacetània (província d'Osca)
* Jaca (Alts Pirineus), municipi francès al departament dels Alts Pirineus (regió de Migdia-Pirineus)
* Bisbat de Jaca, diòcesi que distribueix les seves parròquies per les províncies d'Osca i Saragossa
* Catedral de Jaca
* Club Hielo Jaca, equip d'hoquei sobre gel aragonès de la ciutat de Jaca
* Estació de Jaca, estació ferroviària al municipi de Jaca (província d'Osca, Aragó)
* Insurrecció de Jaca, alçament militar de la guarnició de Jaca els dies 12 i 13 de desembre de 1930 que pretenia la proclamació de la República a Espanya
* Artocarpus heterophyllus, una planta amb flor de la família de les moràcies.
Viccionari