OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Punta del Sabre

La Punta del Sabre és una muntanya de 3.136 m d'altitud, amb una prominència de 24 m, que es troba al massís de Bachimala, al municipi de Chistén (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Armengaud, André; Jolis, Agustí. Posets-Maladeta. 3a. ed.. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-29033-1968.
# Corral d'en Capdet (Sant Pere de Ribes)

El Corral d'en Capdet és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada al nord del nucli de Ribes. És un edifici aïllat de planta rectangular i quatre crugies. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El portal d'accés és d'arc de mig punt adovellat i es troba descentrat en el frontis. A la planta baixa hi ha tres finestres d'arc pla arrebossat, mentre que al pis n'hi ha quatre de les mateixes característiques, dues de les quals tenen sortida a un balcó de baranes forjades. En aquest nivell també hi ha un òcul i un rellotge de sol, el darrer centrat en el frontis i datat de l'any 1887. A la resta de façanes hi ha poques obertures, totes d'arc pla arrebossat. Davant la façana principal i a ponent hi ha dos cossos annexos d'un sol nivell d'alçat. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc i, allà on està deteriorat, s'observa el parament de pedra irregular lligada amb fang. El ràfec està acabat amb una imbricació de rajols i teules ceràmiques. A pocs metres en direcció mestral hi ha el corral, format per un cos obert amb pòrtics d'arc de mig punt tancat amb un baluard.

## Història

Algunes fonts indiquen que al Corral d'en Capdet hi va viure Bartomeu Capdet, que va fundar el primer hospital de Ribes, a la casa de Can Llop Sanç, on actualment hi ha la Casa de la Vila. Un fill o net seu va ser Josep Capdet del Corral, guerriller destacat de la Guerra del Francès. Segons consta en el llibre d'"apeo" (o fitació) de l'any 1847, la masia pertanyia a la vídua de Christóbal Jacas, fins que l'any 1851 la va comprar Francisco Bofill, de Vilanova.

## Referències

* 1 2 «Corral d'en Capdet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Corral d'en Capdet, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona

## Enllaços externs

* Corral d'en Capdet - Lloc web oficial
# Benín (desambiguació)

«Benín» té aquests significats:
* Benin City o ciutat de Benín, Nigèria.
* República de Benin, estat efímer proclamat el 1967, amb capital a la ciutat de Benín.
* Els bronzes de Benín, obra artística procedent de la ciutat de Benín.
* El regne de Benín, que pren el seu nom de la seva capital la ciutat de Benín.
* El golf de Benín, que pren el nom del regne de Benín.
* República de Benín, estat africà actual que pren el nom del golf de Benín, tot i no tenir relació amb la ciutat ni el regne de Benín.
Viccionari
# Parc Nacional de Lamington

El Parc Nacional Lamington és un parc nacional, situat a l'altiplà de Lamington a la Serralada McPherson, a la frontera de Queensland amb Nova Gal·les del Sud, a Austràlia. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1986 i ampliat amb el 1994 amb el nom de Selves tropicals de Gondwana.
De Southport per la Gold Coast el parc s'estén durant 85 quilòmetres al sud-oest i és a 110 quilòmetres al nord de Brisbane. Les 20.600 hectàrees Parc Nacional Lamington són conegudes per la seva bellesa natural, boscos tropicals, aus, arbres centenaris, cascades, pistes i vistes a la muntanya a peu.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Gondwana Rainforests of Australia» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].
# Escut de l'Estat de Croàcia

L'escut de l'estat independent de Croàcia fou el tradicional escut croat, format per quadres blancs i vermells. L'escut de tipus suís es componia de cinc línies de quadres, a la primera, començant per blanc, tres de blancs i dos de vermells; a la segona tres de vermells i dos de blancs; a la tercera tres de blancs i dos de vermells; a la quarta tres de vermells i dos de blancs; i a la cinquena tres de blancs i dos de vermells.
Juntament amb aquest escut fou omnipresent l'emblema del moviment dirigent del país, Ústaixa.
# Tolerància social

La tolerància social és la disposició a admetre que els altres pensin o actuïn diferentment d'altres. Una acció tolerant ha de comportar una actitud oberta, capaç d'acceptar les diferències i de saber conviure en la discrepància i una actitud dialogant i transigent, que sap escoltar i és capaç d'arribar a una entesa, cedint en unes coses per obtenir-ne d'altres, sense encasellar-se en les pròpies posicions.
Per a ser tolerant cal estar format en el reconeixement que les diferències entre les persones és un bé de la humanitat. La maduresa d'una persona és un factor important per a tenir un elevat grau de tolerància. La inseguretat i les personalitats "febles" són factors que afavoreixen la intolerància. Aquestes persones originen actituds defensives, tancades i intransigents. La violència i els crits són els arguments nerviosos dels qui, amb la força exterior, intenten dissimular una extraordinària inseguretat interior.
La tolerància és una capacitat personal que es desenvolupa com altres capacitats cognitives i emocionals al llarg de desenvolupament de l'individu. Els aprenentatges, l'experiència, la reflexió i el pensament constructiu i crític afavoreixen una major tolerància. La tolerància és una capacitat que creix amb el desenvolupament moral (Kohlberg). L'exposició a dilemes morals, per exemple és un bon sistema per a aprendre a admetre altres punts de vista, i acceptar l'autocrítica i així augmentar la nostra tolerància.
La tolerància genera tolerància...No hi ha persones intolerants o tolerants, hi ha persones que exerceixen una baixa tolerància, però que poden aprendre i modificar els seus esquemes cap a una major tolerància. No hi ha ésser humà totalment intolerant; ni hi ha esser humà totament tolerant, és una qüestió de grau susceptible de modificació en funció de l'entorn, l'experiència... Gràcies a la tolerància, s'aconsegueix també una actitud d'escolta, de respecte, de curiositat cap a l'altre, d'enriquiment personal.
Karl Popper enuncia una paradoxa associada: si s'és realment tolerant, s'hauria de tolerar la intolerància, el contrari, per tant una societat tolerant acaba sent intolerant perquè no reprimeix l'aparició o manifestació d'aquesta.
# René-Marie Castaing

René-Marie Castaing (Pau, 16 de desembre de 1896 - Tarba, 1943) va ser un pintor occità, primogènit del també pintor Henri Joseph Castaing i de Rose-Marie Picamilh.

## Biografia

Aprenent de son pare i de Paul Albert Laurens, va exposar al Saló dels artistes francesos del 1913 i hi va rebre una medalla d'argent el 1925.
Destaca per ser el primer bearnès a guanyar el Premier Grand Prix de Rome l'any 1924. Més tard, va esdevenir membre de la Societat dels artistes francesos.
Alguns dels seus frescos decoren el menjador de la Vil·la Saint Basil's a Pau. D'altres, pintats el 1930, ornamenten el viacrucis de l'església Saint-Jacques-le-Majeur de Bidaishe.
Es va casar el 27 d'agost de 1925 a Arròs de Nai amb Marie d'Espalungue d'Arros, filla de Henry-Charles-Marie-Arnaud d'Espalungue d'Arros i de Madeleine de Buyer. D'aquesta unió van néixer un total de vuit infants.

## Obra destacada

* Jeanne d'Arc entendant les voix, huile, mine de plomb, bronzine/toile
* Jeanne d'Arc chef de guerre, craie, gouache/toile (1920)
* Jeanne d'Arc au bûcher, huile, mine de plomb, bronzine/toile - exposé au Musée des Beaux-Arts de Pau.
* Cendrillon (1928)
* Sérénade dans le parc d'un palais italien (1931)
* Jeunes filles et amour dans un parc (1931)
* Jeune fille tenant un tissu (1936)
* Jésus chez Marthe et Marie (1924, Grand Prix de Rome)
* Chemin de Croix, ensemble de quinze toiles dont certaines furent achevées par son frère Jacques Castaing, église Saint-Jacques-le-Majeur, Bidache, Pyrénées-Atlantiques.

## Referències

* ↑ René Édouard-Joseph, Dictionnaire biographique des artistes contemporains, tome 1, A-E, Art & Édition, 1930, p. 251

## Bibliografia

* Annie Roux-Dessarps, Œuvres décoratives de René-Marie Castaing, préface de Jacques Perot, Éditions Cairn, 2006 ISBN 9782350680637
# Programa de presentacions

Un programa de presentacions és una aplicació informàtica orientada a mostrar informació per una audiència àmplia, mitjançant la projecció d'una sèrie de pantalles que simulen transparències o diapositives. Bàsicament aquest tipus de programari inclou tres funcions principals: un editor que permet redactar textos, un mecanisme per inserir i manipular imatges o gràfics i un sistema de visualització a pantalla sencera per a presentar el contingut.
L'exemple més comú de programa de presentacions és el Microsoft PowerPoint, però hi ha altres aplicacions alternatives, com ara LibreOffice Impress, OpenOffice.org Impress; o Keynote per a ordinadors Apple Mac. Prezi no utilitza diapositives, sinó un desplaçament i ampliació/allunyament sobre un llenç virtual. Tot i que actualment han sorgit molts programes i aplicacions per tal de crear presentacions diferents i més dinàmiques que les que estem habituats a veure. Com per exemple: Slideshare, Powtoon, Amaze, Camtasia, entre d'altres.
# Càmer

* Per la localitat de l'Uruguai vegeu Came (Uruguai)
Càmer (en francès Came i en basc Akamarre), és una comuna occitana de la Nafarroa Beherea (Baixa Navarra), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Hastings, Uèiregave i Òrtavièla (Landes) al nord, Lèren i Sent Pèr de Lèren a l'est, Bidaishe a l'oest, La Bastida de Vièlafranca i Arancon al sud-est i Arrueta-Sarrikota i Vergüei e Vièlanava al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 666 | 1 636 | 1 660 | 1 274 | 1 793 | 1 820 | 1 775 | 1 740 | 1 709 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 667 | 1 571 | 1 581 | 1 541 | 1 485 | 1 555 | 1 524 | 1 588 | 1 382 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 428 | 1 424 | 1 467 | 1 312 | 1 311 | 1 215 | 1 172 | 1 086 | 1 026 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 870 | 766 | 728 | 738 | 705 | 681 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Baron Waqa

Baron Divavesi Waqa (n. Boe, Nauru, 31 de desembre de 1959) és un polític, compositor i cantant nauruà.
Va ser Ministre d'Educació i posteriorment President de la República de Nauru (11 de juny de 2013 - 27 d'agost de 2019), succeint en la presidència del país a Sprent Jared Dabwido.
Baron Waqa va començar al món de la música des de la seva infància, sent músic, compositor i cantant. Va estar treballant en el món de la música, convertint-se en un personatge famós, però des que va entrar en la política, la música ha passat a un segon pla. Les seves obres musicals són escoltades per tot el país, però no són conegudes internacionalment. Cada any la seva música sona en els concerts que se celebren al Boulevard d'Aiue de Nauru, on sol realitzar diverses actuacions.

## Referències

* ↑ «Information about the President's office» (en (anglès)). [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ ABC News. «Baron Waqa named as new Nauru president». [Consulta: 30 abril 2017].
# Parc Natural Cindrel

El Parc Natural Cindrel (en romanès: Parcul Natural Cindrel) és una zona protegida de categoria V UICN situat a Romania al territori administratiu del comtat de Sibiu.

## Vegeu també

* Parc Natural Defileul Mureşului Superior
* Zones protegides de Romania

## Referències

* ↑ protectedplanet.net - Cindrel Natural Park (location); consultat al 10 de Juny de 2012
# Elvira Alfònsez

Elvira Alfónsez o Elvira de Castella (vers 1079-després d'abril de 1157). Filla il·legítima d'Alfons VI de Lleó i de Jimena Muñoz, va ser germana de Teresa de Lleó, la mare d'Alfons Henriques, primer rei de Portugal, i comtessa de Tolosa pel seu matrimoni amb Ramon IV de Tolosa.

## Biografia

Elvira va contreure matrimoni el 1094 amb el comte Ramon IV de Tolosa, fill del comte Ponç de Tolosa i de la comtessa Almodis de la Marca. Va acompanyar al seu marit a Terra Santa en la Primera Croada de 1096 on va néixer l'únic fill del matrimoni, Alfons Jordà, que va succeir al seu germà Bertrán de Tolosa al capdavant del comtat de Tolosa.
Després de la mort del comte Ramon I a Trípoli, el 28 de febrer de 1105, Elvira va tornar al regne de Lleó on va tornar a casar-se abans de juliol de 1117 amb el comte Ferran Fernàndez de Carrión, de qui es va separar abans de 1121.
L'última aparició d'Elvira va ser a la catedral d'Astorga a l'abril de 1157 quan va fer una donació de les tèrcies de totes les seves possessions, probablement morint poc després.

## Sepultura

Després de la seva defunció, el cadàver d'Elvira va ser conduït a la localitat lleonesa de Sahagún on va ser enterrada en el Monestir de Sant Benet de Sahagún, en el qual havia rebut sepultura el seu pare, el rei Alfonso VI, en companyia de diverses de les seves esposes. Va rebre sepultura al peu de la capella de Nostra Senyora, que ella va ordenar edificar entre el temple i la sagristia, i en el seu sepulcre, desaparegut en l'actualitat, així com les seves restes mortals, apareixien esculpides les efígies de Crist i dels Apòstols, portant aquests últims llibres a les mans, i havent estat esculpit en ell un epitafi en caràcters llombards.

## Matrimonis i descendència

Fruit del seu primer matrimoni amb el comte Ramon IV, comte de Tolosa, va néixer un fill:
* Alfons Jordà (1103–1148), que va succeir al seu germanastre Bertrán de Tolosa al capdavant del comtat de Tolosa.
Del seu segon matrimoni amb el comte Ferran Fernández de Carrión van néixer els següents fills:
* Didac Fernández (mort després de 28 d'octubre de 1155)
* Garcia Fernández (mort després de 1127)
* Teresa Fernández qui va contreure matrimoni abans de l'any 1140 amb el comte Osorio Martínez, fill del comte Martín Flaínez i de la seva esposa la comtessa Sancha Fernández.

## Vegeu també

* Comtat de Tolosa

## Bibliografia

* Arco y Garay, Ricardo del. Sepulcros de la Casa Real de Castilla. Madrid: Instituto Jerónimo Zurita. Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 1954. OCLC 11366237.
* Canal Sánchez-Pagín, José M. «La infanta Doña Elvira hija de Alfonso I y de Jimena Muñoz a la luz de los diplomas». Archivos leoneses:revista de estudios y documentación de los reinos hispano-occidentales-, 66, 1979, pàg. 271-288. ISSN: 0004-0630.
* Quintana Prieto, Augusto. «La infanta Doña Elvira, hija de Alfonso I y de Jimena Muñiz». Temas Bercianos, 3, 1984, pàg. 277-401. OCLC: 13582389.
* Torres Sevilla-Quiñones de León, Margarita Cecilia. Linajes nobiliarios de León y Castilla: Siglos IX-XIII. Salamanca: Junta de Castilla y León, Consejería de educación y cultura, 1999. ISBN 84-7846-781-5.
# Tolerium

Tolerium (en grec antic: Τολέριον) va ser una antiga ciutat de Latium. Apareix a la història romana però va deixar d'existir en un període molt primerenc.
Va ser una de les trenta ciutats que van formar la Lliga Llatina l'any 493 aC, segons la llista que dona Dionís d'Halicarnàs, i torna a ser esmentada quan Coriolà, el cap de l'exèrcit volsc la va ocupar l'any 486 aC. Segons Dionís d'Halicarnàs i Plutarc, la conquesta va seguir amb l'ocupació de Bola, Labicum, Pedum i Corbio. Titus Livi, quan parla de la campanya de Coriolà, no l'esmenta però si una ciutat que anomena Trebiam, probablement una corrupció del nom o un error del copista. En una altra part Plini el Vell sí que parla de Tolerium i diu que era una ciutat de Latium, de les que havien fet sacrificis al Mont Albà, però que en el seu temps ja no existia.
Probablement és l'actual Valmontone, però d'altres pensen que les minses restes que es troben en aquest lloc corresponen a Vitellia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tolerium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 juny 2023].
# Resolució 1513 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1513 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 28 d'octubre de 2003 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental, en particular la Resolució 1495 (2003) el consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) per dos mesos fins al 31 de gener de 2004.
La decisió d'ampliar el mandat de la MINURSO va ser presa després d'una petició de Marroc per considerar encara més el Pla Baker proposat per James Baker III, relatiu a l'autodeterminació del territori; el Front Polisario va acceptar el pla el 6 de juliol de 2003. Es va demanar al Secretari General Kofi Annan que informés sobre la situació al final del mandat de la MINURSO.

## Vegeu també

* Zona Lliure
* Estatut polític del Sàhara Occidental
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 – 2005)

## Referències

* 1 2 «Security Council extends UN Mission for Referendum in Western Sahara until 31 January 2004». United Nations, 28-10-2003.
* ↑ Jensen, Erik. Western Sahara: anatomy of a stalemate. Lynne Rienner Publishers, 2005, p. 113. ISBN 978-1-58826-305-6.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Crassostrea virginica

Crassostrea virginica en anglès:eastern oyster, és una espècie d'ostra nativa de la banda oriental del Golf de Mèxic i també cultivada en aqüicultura. a Puget Sound, Estat de Washington, on rep el nom de Totten Inlet Virginica.,.

## Referències

* ↑ «What Makes Wellfleet Oysters Special?». Wellfleet OysterFest. Arxivat de l'original el 24 d'abril 2015.
* ↑ Apple Jr., R.W. «The Oyster Is His World». The New York Times, 26-04-2006 [Consulta: 27 abril 2006].
* ↑ Newell, R.I.E. 1988. Ecological changes in Chesapeake Bay: are they the results of overharvesting the American oyster, Crassostrea virginica? In: M. Lynch and E.C. Krome (eds.) Understanding the estuary: advances in Chesapeake Bay research, Chesapeake Research Consortium, Solomons MD pp.536-546.
* ↑ STATE OF CONNECTICUT, Sites º Seals º Symbols Arxivat 14-3-2008 a Wayback Machine.; Connecticut State Register & Manual; retrieved on January 4, 2007
* ↑ «RS 49:163 State Gem». State of Louisiana. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 12 juny 2012].

## Bibliografia

* Who Killed Crassostrea virginica? The Fall and Rise of Chesapeake Bay Oysters (2011), Maryland Sea Grant College (pel·lícula de 60 min.)
# Magno Mocelin

Magno Mocelin (Curitiba, 26 de febrer de 1974) és un exfutbolista professional brasiler, que ocupava la posició de davanter.
Va començar la seua carrera al Brasil amb el Clube de Regatas do Flamengo i el Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense. El 1996 dona el salt a Europa per militar al FC Groningen holandés, on romandria tres temporades.
Posteriorment, fitxa pel Deportivo Alavés, on roman cinc campanyes, normalment com a suplent. Aquesta va ser l'època daurada del club basc, tot arribant a la final de la UEFA Cup, que va perdre davant el Liverpool FC.
Després d'un breu retorn a l'Eredivisie holandesa, el 2005 marxa a Xipre per jugar amb l'AC Omonia i l'AEK Làrnaca.

## Enllaços externs

* Perfil de Magno
# Barong

El barong (escrit també com barung), és una arma en forma de ganivet que consta d'una fulla curta i ampla, d'un sol tall, considerat com l'arma nacional dels Tausugs és a dir dels moros de l'illa de Sulu al sud de les Filipines. El barung té fulles gruixudes i fortes amb un pes que ajuda a la capacitat del tall de l'espasa. La longitud de la fulla del té un rang de 20 a 56 cm, si bé les més actuals tendeixen a mesurar entre 46 a 56 cm.
La majoria dels mànecs tenen una màniga de plata i anells de fibra trenada lacats que s'assenten a la part superior. Les empunyadures nobles estaven fetes d'ivori, banya de carabao, o kamagong (banús de les Filipines). Altres espases barong tenen empunyadures menys elaborades i són de menor grandària. Motius comuns inclouen la cacatua i naga (drac). La fèrula metàl·lica llarga es fa amb més freqüència de plata, encara que també s'utilitza el coure o llautó. Els barongs utilitzats a la Segona Guerra Mundial també podien tenir casquets d'alumini.

## Vegeu també

* Juramentado
# Ottersberg

Ottersberg (en baix alemany Otterbarg) és un municipi al districte de Verden a Baixa Saxònia a Alemanya. El 2013 tenia 12.250 habitants. Es troba a la vall del Wümme, a la confluència amb el Wieste.
El poble va desenvolupar-se al costat d'un burg al marge del Wümme, als fonaments del qual es va construir més tard l'Amtshof, un castell al qual en l'actualitat es va establir una escola segons els principis del pedagog Rudolf Steiner.

## Nuclis

Ottersberg (Otterbarg), Fischerhude (Hu'e), Quelkhorn, Otterstedt (Otters), Posthausen (Posthusen) i Grasdorf (Grasdörp), Eckstever i Narthauen (Northauen).

### Punts d'interès

* Museu de l'escultor Otto Modersohn a Fischerhude
* L'estació
* Stolpersteine
* L'estació
* L'església de Cristòfor de Lícia
* Amtshof, en l'actualitat escola Rudolf Steiner

## Enllaços externs

* flecken-ottersberg.de

## Referències

* ↑ «Plattdeutsch auf Ortstafeln (Baix alemany als rètols)» (en baix alemany, alemany). Bremen: För Platt e.V., s.d.. Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 1 octubre 2014 (2014-10-01)].
* ↑ «Ottersberg». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Ottersberg