OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conjunt de masies del delta del Llobregat

El Conjunt de masies del delta del Llobregat és una obra del municipi del Prat de Llobregat inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les masies del Prat se situen en un territori de més de 2000 hectàrees, disseminades per tot el terme municipal i que en conjunt està totalment integrat al Delta del Llobregat. Aquest vast territori es pot subdividir en tres sectors. Al nord, regat pel "canal de la Dreta", s'hi troba el sector més productiu en agricultura. En segon lloc hi ha les poques masies que encara resten dins del nucli urbà. En tercer lloc, al sud, hi ha les masies més malmeses i degradades per l'entorn, l'aeroport i les urbanitzacions industrials han provocat l'abandonament de moltes cases.

## Història

La història de les masies del Prat és molt anterior al sorgiment del poble com a nucli urbà. Hi ha documentació puntual del segle xiii, però no és fins a partir del 1556 (independència parroquial) i sobretot del 1606 amb la construcció d'un terraplè de contenció del riu Llobregat que es posen les condicions per a uns habitatges estables. Fins cap a 1725 són cabanes i alguna masia disperses entorn d'una parròquia, però a partir d'aquesta data es forma el poblat i es construeixen masies que seran majoritàries en nombre fins a finals del segle xviii (83 de 140 cases totals el 1789).
A partir de mitjans del segle xix comença l'època d'esplendor de les masies del delta, amb l'assecament de diverses maresmes i llur conversió en conreus d'horta i fruiters, amb l'aprofitament d'aigües potables del subsòl (artesianes) el 1894, amb la construcció del primer pont sobre el riu Llobregat l'any 1873, permetent l'expansió agrícola al millorar les comunicacions amb Barcelona. La prosperitat durà fins a mitjans de segle xx, quan la indústria, la progressiva salinització de les aigües i l'aeroport es converteixen en les principals causes de l'actual decadència agrícola de la zona.

## Vegeu també

* Ca l'Arana
* Cal Felip del Coracero
* Cal Joanet de Tivís
* Cal Misses
* Cal Monjo
* Cal Noi Camins
* Cal Peixo Vell
* Torre de la Ricarda

## Referències

* 1 2 3 «Conjunt de masies del delta del Llobregat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
# Gwenview

Gwenview és el visor d'imatges de l'entorn d'escriptori KDE. La versió actual és mantinguda per Aurélien Gâteau. El seu nom està format per la paraula Gwen (que significa "blanc" en bretó i és un nom personal comú) i view ("veure" en anglès) fa referència a la seva funció per visionar imatges.

## Funcionalitats principals

* Navegació per directoris
* Visor d'imatges
* Editor de comentaris de les Metadades de les imatges
* Previsualització de les imatges
* Ús de complements KIPI (KDE Image Plugins Interface) per manipular imatges

## Referències

* ↑ Albert, Jose. «Conociendo las aplicaciones de KDE con Discover – Parte 3». Ubunlog, 07-11-2022. [Consulta: 12 febrer 2024].

## Vegeu també

* F-Spot
* DigiKam
* Eye of GNOME

## Enllaços externs

* Lloc web de Gwenview (anglès)
# Sigma hídrids

Sigma hídrids són una pluja de meteorits menors (dèbils) amb un pic el 9 de desembre. ZHR és de 3-5 i l'índex de població és de 3. Estan actius del 3 al 20 de desembre.
Els σ hídrids van ser descoberts per Richard E. McCrosky i Annette Posen.

## Referències

* ↑ «IMO Meteor Shower Calendar 2019». [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ «Sigma Hydrids». Arxivat de l'original el 2014-02-20. [Consulta: 9 desembre 2020].

## Bibliografia

* P. Clay Sherrod. A Complete Manual of Amateur Astronomy: Tools and Techniques for Astronomical Observations. Courier Corporation, 2012, p. 59. ISBN 978-0-486-15216-5.
# Filó (escultor)

Filó (en llatí Philon, en grec antic Φίλων) fill d'Antípater, fou un escultor grec. Va viure al segle IV aC en temps d'Alexandre el Gran i va fer una estàtua d'Hefestió, l'íntim amic i auxiliar militar d'Alexandre, segons diu Tacià.
També se li coneix una estàtua de Zeus Ourios (a una ciutat de la costa del mar Negre a l'entrada del Bòsfor, prop de Calcedònia) que es va convertir en un senyal per mariners. Aquesta estàtua encara era completa en temps de Ciceró. La base s'ha conservat i porta una inscripció en vuit versos elegíacs. També va fer estàtues d'atletes, guerrers, caçadors i sacerdots, tal com diu Plini el Vell a la Naturalis Historia: athletas et armatos et venatores sacrificantesque.

## Referències

* ↑ 1.Philon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 313
# Roberta Ferreira

Roberta Ferreira, (La Plata, Argentina, 1969) és una ceramista catalana d'origen argentí amb taller a la Floresta des de 1980. Va obtenir la titulació de ceramista artística a l'Escola Superior d'Art de Barcelona, La Llotja, el 1994.
Ha fet exposicions a Barcelona, Andorra i Buenos Aires.
El 2016 va rebre el diploma de mestre artesà als Premis Nacionals d'Artesania que atorga la Generalitat de Catalunya. Aquest premi reconeix el treball de difusió i comercialització de la ceràmica contemporània i la seva relació amb la joieria.
És fundadora, el 2021, amb Laura Jener Roca, joiera, de la galeria de ceràmica i joieria Dterra a Sant Cugat.

## Referències

* ↑ Piera, Oriol «Roberta Ferreira». Marta Casas, Roberta Ferreira. Cicle Artistes de Sant Cugat. Casa de Cultura.
* ↑ ARTEINFORMADO. «Traçant ponts: Catalunya – Japó, Exposición, Artesania, nov 2018» (en castellà), 20181029. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «Exposición de Roberta Ferreira - Infocerámica» (en castellà), 30-07-2014. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «Roberta Ferreira: 'He volgut simbolitzar l'aigua amb fils de color turquesa'». [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «La ceramista Roberta Ferreira reconeguda com a Mestre Artesà». [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «La galeria dterra arriba als 20 anys». [Consulta: 29 abril 2023].
# Telangana

Telangana o Telingana és una regió de l'Índia. El nom prové de Telinga o Trilinga, que vol dir els tres lingams de Xiva a Kalahasti, Srisailam i Draksharama. Fou el nom original del país on estaven els tres temples de Kalahasti, Srisailam i Draksharama) però aplicat pels musulmans al país dels parlants de telugu. El seu límit nord era el Godavari que separava el territori de Kalinga. El territori també fou anomenat Andhra però aquest generalment incloïa Kalinga i altres territoris dominats pels reis andhres. La Taula de Peutinger no esmenta a Kalinga però assenyala als andrae indi. Claudi Ptolemeu esmenta (segle II) a Kalinga, però no a Andhra. Els puranes esmenten ambdues regions i també Plini i Hiuen Tsiang (vers 630). A una data posterior Andhra fou reconeguda com una de les sis grans divisions del sud; els andhres eren budistes de religió però protegien tanmateix als bramànics.
Modernament el nom de Telingana o Telangana és donà a la part telugu de l'estat d'Andhra Pradesh, que es constituí en un estat separat el 2009. La segregació fou aprovada el 10 de desembre de 2009 amb el suport del Partit del Congrés. K. Chandrasekara Rao, líder del Telangana Rashtra Samithi, el partit que més havia defensat la segregació, es trobava en vaga de fam des de feia 12 dies, en suport de la segregació; la manifestació dels estudiants convocada davant l'assemblea fou desconvocada després de l'aprovació. El nou estat va ser format amb els districtes del nord-oest d'Andhra Pradesh. Els processos judicials oberts contra els partidaris de la creació del nou estat van ser arxivats.

## Vegeu també

* Lambadi.
* Telangana Nagara Samithi
* Telengana Praja Front
* Moviment per la Pau i la Justícia

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* La Vanguardia 11-12-2009 Arxivat 2009-12-14 a Wayback Machine.
# Cornelia de municipiis

Cornelia de municipiis o Cornelia de civitate va ser una llei romana que va proposar Luci Corneli Sul·la per privar de les seves terres i del dret de ciutadania a totes les persones que havien abraçat el partit popular de Luci Corneli Cinna, Gai Mari, Luci Corneli Escipió, Gai Norbà i altres notables enemics de Sul·la. Els comicis centuriats només van aprovar la pèrdua de les terres rústiques, però no del dret a la ciutadania, perquè van argumentar que no es podia treure a ningú aquest dret contra la seva voluntat. A la caiguda de Sul·la es va derogar la part de la llei aprovada.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Epitome Ab Urbe Condita, 86
* ↑ Ciceró, De domo sua 30; Pro Caecina, 33, 35
* ↑ Sal·lusti, Historiae, Frag. lib. 1. Orat. Lepidi.
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 41.
# Gwendolyn Koldofsky

Gwendolyn Koldofsky (Bowmanville, 1 de novembre de 1906 - Santa Barbara, 12 de novembre de 1998) va ser acompanyant de piano i educadora musical canadenca.
Gwendolyn Williams va estudiar piano amb Viggo Kihl a Toronto, amb Tobias Matthay a Londres i amb Marguerite Hasselmans a París. També va estudiar acompanyament a Londres amb Harold Craxton. El 1943 es va casar amb Adolph Koldofsky, violinista. Koldofsky va viure a Toronto fins al 1944, primer es va traslladar a Vancouver i després a Los Angeles el 1945. Va crear el primer Departament d'Acompanyament a l'escola de música de la Universitat del Sud de Califòrnia el 1947, donant classes de música de cambra i literatura de cançons. També va impartir classes magistrals de veu per a cantants i va ensenyar acompanyament en altres escoles i universitats de música nord-americanes. El 1951 Koldofsky va fundar la beca anual "Koldofsky Fellowship in Accompanying" a l'escola de música de la USC per commemorar el seu marit, que havia mort el mateix any. Koldofsky va ser director d'acompanyament vocal a l'Acadèmia de Música d'Occident del 1951 al 1989.
Va ser acompanyant de Lotte Lehmann, Rose Bampton, Jeanne Dusseau, Herta Glaz, Jan Peerce, Hermann Prey, Martial Singher i Marilyn Horne. Martin Katz i Carol Neblett eren estudiants de Koldofsky.
Koldofsky es va retirar de la docència el 1990 i es va traslladar a Santa Bàrbara el 1991. Va morir allà a l'edat de 92 anys.
El Concurs anual de cançons de Marilyn Horne es presenta a la memòria de Kodolfsky des de 1997. Marilyn Horne recorda Kodofsky com a "Mestra, mentor, acompanyant i el meu estimat amic".
El 2012, la Universitat de Toronto va establir el premi Gwendolyn Williams Koldofsky en acompanyament. La Universitat del Sud de Califòrnia ofereix una beca Memorial Gwendolyn i Adolph Koldofsky.

## Notes

* 1 2 Papakhian, Ana (2015-07-20). "2015 Winners of Marilyn Horne Song Competition Announced". www.noozhawk.com. Archived from the original on 2016-05-05. Retrieved 2018-12-28.
* 1 2 3 4 "Gwendolyn Koldofsky". The Canadian Encyclopedia.
* ↑ "Throwback Thursday: Celebrating Gwendolyn Koldofsky". music.usc.edu. Archived from the original on 2014-10-29. Retrieved 2018-12-28.
* 1 2 "Gwendolyn Koldofsky, Accompanist, Dies at 92". USC News. December 7, 1998
* ↑ "Marilyn Horne transitions to Honorary Voice Program Director". 2017-12-21. Archived from the original on 2018-12-29. Alt URL
# Sigmistes caulias

Sigmistes caulias és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: les illes Aleutianes (Alaska, els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 47. i-xxiv + 2183a-3136.
* ↑ Jordan, D. S. & B. W. Evermann, 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 47: i-xxiv + 2183a-3136.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fran Ramovš

Fran Ramovš (Ljubljana, 14 de setembre de 1890 – 16 de setembre de 1952), pseudònim de Julij Dub, va ser un lingüista eslovè que va estudiar els dialectes i l'onomàstica de la llengua eslovena.

## Biografia

Fran Ramovš va néixer a Ljubljana, la capital del ducat de Carniola, aleshores part de l'Imperi Austrohongarès. Va estudiar lingüística a les universitats de Viena (1910–1911) i Graz (1911–1914). Mentre estava a Graz va seleccionar el tema de la seva tesi, el desenvolupament de les vocals reduïdes protoeslaves en eslovè, que va acabar el 1912 i va presentar el 1914 per a rebre el doctorat.
L'octubre de 1915 durant la Primera Guerra Mundial, Ramovš va ser mobilitzat i enviat al front de l'Isonzo, on va ser ferit durant la tercera Batalla de l'Isonzo. Va passar un any recuperant-se a Viena i va ser acomiadat del servei militar regular el 1917 per motius de discapacitat i destinat a la reserva territorial de Ljubljana i Kamnik.
El 1918 se li va oferir una plaça de professor associat a Txernivtsí, a Ucraïna, però amb el col·lapse d'Àustria-Hongria va tornar de Graz a Ljubljana, on estava a punt de crear-se la universitat.
La Universitat de Ljubljana es va fundar el 1919 i el 31 d'agost d'aquell any Ramovš va ser un dels primers quatre professors titulars nomenats a la institució. Ho va ser de lingüística indoeuropea i eslava i també va ensenyar accentologia, fonètica general, protoeslau i gramàtica indoeuropea comparada. El 1921 va néixer el seu fill Primož Ramovš (1921–1999), futur compositor.
Ramovš va ser rector de la Universitat de Ljubljana de 1934 a 1935. Va ser cofundador i membre de l'Acadèmia Eslovena de Ciències i Arts i va exercir-ne de president entre 1950 i 1952. Va rebre el premi Prešeren l'any 1950 pel seu treball a la Slovenski pravopis («Guia normativa eslovena»).
L'Institut de la Llengua Eslovena Fran Ramovš pren el nom de Ramovš en honor seu.

## Obra seleccionada

* Historična gramatika slovenskega jezika
** II, Konzonantizem (1924)
** VII, Dialekti (1935)
* Slovenski pravopis, skupaj z Antonom Breznikom (1935)
* Kratka zgodovina slovenskega jezika (1936)
* O pomembnosti nekaterih pojavov v slovenskih narečjih na Koroškem (1946)
* Morfologija slovenskega jezika (1952)

## Referències

* ↑ Korošec, Josip. 1952. "In memoriam Fran Ramovš." Arheološki vestnik 3(2): 355.
* 1 2 3 4 5 Logar, Tine. 1996. "Ramovš. Fran." Enciklopedija Slovenije, vol. 10. Ljubljana: Mladinska knjiga, pp. 77–79.
* ↑ Kidrič, France. 2001. Pisma Franceta Kidriča Franu Ramovšu. Edited by Darko Dolinar. Ljubljana: Znanstvenoraziskovalni center SAZU, p. 117.
* ↑ Petdeset let slovenske universe v Ljubljani, 1919–1969. 1969. Ljubljana: Univerza, p. 81.
* ↑ Homepage of the Fran Ramovš Institute of the Slovene Language
# Calgary

Calgary és la ciutat més gran de la província d'Alberta, Canadà. Se situa a una regió de pujols i altiplanícies, a aproximadament 80 km a l'est de les muntanyes Rocoses. És la cinquena ciutat del Canadà en termes de població; segons el cens d'abril de 2006 tenia 991.759 habitants.
El nom prové del d'una platja situada a l'illa de Mull, a Escòcia. És una destinació molt coneguda pels esports d'hivern i l'ecoturisme: prop de la ciutat hi ha una gran quantitat d'importants llocs de vacances. L'economia de Calgary se centra sobretot en la indústria petroliera, encara que l'agricultura, el turisme i l'alta tecnologia també contribuïxen al ràpid desenvolupament econòmic de la ciutat.
Calgary és l'amfitriona de diversos festivals anuals, com la Calgary Stampede, el Folk Music Festival, el Lilac Festival, el GlobalFest i el segon festival de cultura caribenya en importància del país, el Carifest. El 1988, Calgary es va convertir en la primera ciutat canadenca a acollir uns Jocs Olímpics d'Hivern.

## Vegeu també

* Jocs Olímpics d'Hivern de 1988
* Ted Cruz

## Referències

* ↑ «Census Profile: Calgary, Alberta (Population Centre)». Statistics Canada, 01-02-2012. [Consulta: 6 maig 2012].
* ↑ Curtis Stock «Alberta's got plenty of swing». Calgary Herald. Postmedia Network, 07-07-2009 [Consulta: 3 gener 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-01-03. [Consulta: 24 gener 2016].

## Bibliografia

* Baine, R.P.. Calgary: An Urban Study. Toronto: Clarke, Irwin and Company, 1973. ISBN 0-7720-0523-0.
* Barr, B.M.. Calgary, Metropolitan Structure and Influence. Victoria, BC: Dept. of Geography, University of Victoria, 1975. ISBN 0-919838-01-4.
* Foran, Max L. Calgary, An Illustrated History. Lorimer, 1978. ISBN 0-88862-224-4.
* MacEwan, J.W. Grant. Calgary Cavalcade. From Fort to Fortune. Saskatoon: Western Producer, 1975. ISBN 0-919306-50-0.
* Martin, James. Calgary: the Unknown City. Vancouver: Arsenal Pulp Press, 2002. ISBN 1-55152-111-3.
* Ward, Tom. Cow Town: An Album of Early Calgary, 1975. ISBN 0-7712-1012-4.

## Enllaços externs

* Calgary - Lloc web oficial
# Oussama Tannane

Oussama Tannane (àrab: أسامة طنان, Usāma Ṭannān) (Tetuan, Marroc, 23 de març de 1994) és un futbolista professional marroquí que juga com a migcampista pel club Umm Salal. Ha estat internacional amb la selecció marroquina.

## Carrera

Tannane va debutar a l'Eredivisie amb el SC Heerenveen la temporada 2012-2013. Al final de la temporada, fou descartat, i va fitxar per l'Heracles Almelo.
El 22 d'agost de 2015, Tannane va marcar quatre gols en mitja part en un partit que l'Heracles va guanyar per 6–1 a fora contra el SC Cambuur-Leeuwarden.

### Saint Étienne

Tannane va fitxar per l'AS Saint-Étienne de la Ligue 1 el gener de 2016. En el seu primer partit amb l'AS Saint-Étienne, va marcar un gol, i va fer dues assistències, en un partit que guanyà per 4–1 contra el Girondins de Bordeus.

#### Las Palmas (cedit)

L'1 de setembre de 2017, Tannane fou cedit a la UD Las Palmas de La Liga per un any, amb opció a compra.

## Internacional

Tannane va néixer al Marroc, però va emigrar als Països Baixos a un any d'edat. Va jugar en categoria sub-21 amb la selecció dels Països Baixos. El març de 2016, fou convocat amb la selecció marroquina per jugar contra Cap Verd en un partit de classificació per la Copa d'Àfrica de Nacions 2017. Va debutar el 26 de març en una victòria per 1-0.

## Referències

* ↑ «Cambuur vs. Heracles - 22 agost 2015». soccerway.com, 22-08-2015. [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ «Tannane, internacional marroquí, refuerzo para el ataque» (en castellà). UD Las Palmas, 01-09-2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ «Morocco beat Cape Verde to go top - 2017 Africa Cup of Nations Qualifiers». [Consulta: 11 gener 2021].

## Enllaços externs

* Voetbal International profile (neerlandès)
* Netherlands profile at Ons Oranje
# Robert Surcouf

Robert Surcouf (Sant-Maloù, 12 de desembre de 1773 - Saint-Servan, 8 de juliol de 1827) va ser un corsari, empresari i comerciant d'esclaus francès que va operar a l'oceà Índic des de 1789 fins a 1808 durant les guerres de la revolució francesa i napoleònica. Va aconseguir més de 40 premis i més tard va acumular una gran fortuna a partir d'una varietat d'activitats comercials, com ara la propietat de vaixells, els corsaris, el comerç d'esclaus i la propietat de terres.

## Vegeu també

* El tigre dels mars del Sud

## Referències

* ↑ Roman, 2001, p. 272.
* ↑ Roman, 2018, p. 130.
* ↑ Alain Roman; summary on Robert Surcouf Arxivat 23 April 2003 a Wayback Machine., www.netmarine.net

## Bibliografia

* Roman, Alain. Saint-Malo au temps des négriers. Karthala, 2001. ISBN 978-2845861404. OCLC 421820477.
* Roman, Alain. Robert Surcouf, corsaire et armateur. Cristel éditions, 2018. ISBN 978-2844211491. OCLC 1041768621.
# Terrassola

«Terrassola» té aquests significats:

## Edificis

* Castell de Terrassola
* Església de Sant Pau de Terrassola

## Geografia

* Terrassola (Lladurs): Entitat de població del municipi de Lladurs (Solsonès)
* Terrassola (Torrelavit): Entitat de població del municipi de Torrelavit (Alt Penedès)
* Sant Feliuet de Terrassola: Entitat de població del municipi de Santa Maria d'Oló a la comarca del Bages.
# Silvestrins

L'Orde dels Silvestrins (actualment congregació dins l'Orde de Sant Benet com a Congregació Benedictina Silvestrina) o Orde de Montefano és una congregació religiosa benedictina, nascuda com a orde monàstic que seguia la Regla de Sant Benet. Va ser fundada a Monte Fano, prop de Fabriano (Marques, Itàlia), per Sant Silvestre Guzzolini en 1231.

## Història

Silvestre Guzzolini era un canonge regular que decidí de fer vida contemplativa i es va retirar com a eremita cap al 1227. Convidat a entrar en un orde religiós, va triar l'Orde de Sant Benet, accentuant-ne el caràcter ascètic d'austeritat i solitud. Per això, va fundar una comunitat on la Regla de Sant Benet s'apliqués de manera més rigorosa i austera.
El 1231 va deixar el seu retir de Grottafucile i marxà al Monte Fano, prop de Fabriano, per fer-hi el nou monestir. El 1247, Innocenci IV va aprovar l'orde, com a congregació benedictina, que va propiciar-ne la difusió. A més de la vida eremítica i de pregària, els monjos feien apostolat i predicació.
Quan Silvestre va morir, el 1267, ja hi havia onze monestirs silvestrins. La congregació va arribar a tenir 56 cases, la majoria d'elles a Úmbria, Toscana i les Marques d'Ancona, amb algunes cases importants com San Benedetto a Perugia i San Marco de Florència. En 1907, però, només en quedaven nou, amb prop de 60 monjos.
En començar el segle xx, els nous propietaris de la muntanya on hi havia Grottafucile van voler fer-hi una pedrera que comportava la destrucció del primer ermitatge de Silvestre, quedant en ruïnes.

## Activitats i difusió

A diferència d'altres branques benedictines, els silvestrins fan tasques de gestió parroquial, i activitats d'apostolat missioner, mantenint, però, la dimensió monàstica.
Avui, la congregació té cases a Itàlia, Sri Lanka (des de 1855), Índia, Austràlia (a Sidney), Estats Units, Filipines i Congo Kinshasa.

## Vegeu també

* Silvestre Guzzolini

## Enllaços externs

* Lloc web de l'orde
* Eremo di Montefano, Casa Madre dell'Ordine