OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Creu de Conat

La Santa Creu de Conat és una església romànica en ruïnes del terme comunal de Conat, a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord). Les ruïnes d'aquesta església són a l'extrem sud-est del terme de Conat, en una mena d'apèndix d'aquest terme entre els de Rià i Cirac i Vilafranca de Conflent. En aquest lloc hi havia una antiga cruïlla de camins. El dia de la Santa Creu (el dia 3 de maig), s'hi feia una processó des de Conat i de Rià per tal de procedir a la benedicció de les dues parròquies.
Era una església d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular, coberta amb volta de pedra. Avui dia és en ruïnes, de manera que es conserva tan sols una part dels murs oest i nord, a més dels fonaments de l'absis.
El lloc ja consta l'any 864, en el cartulari de Cuixà-Eixalada, que fa esment d'una capella de la Santa Creu. L'esment més segur, però, és del 1330, any en què rep una donació de Ramon de Flaçà. En els arxius parroquials de Conat s'explica que l'església va ser devastada i arruïnada durant la Revolució Francesa. Segons el mateix Cazes, era l'església d'un poble anomenat l'Era, que apareix el 1160 en les delimitacions de Sant Esteve de Campelles.

## Referències

* ↑ Mallet 2003, p. 206
* ↑ Santa Creu de Conat en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Cazes, s/d.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «43 - Conat i Vellans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Cazes, Albert. Conat. Prada: Autoedició, 1990.
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya I: A-C. Barcelona: Generalitat de Catalunya - Editorial Claret, 1998 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 978-84-39346-13-5.
* Durliat, Marcel. Roussillon roman. Sainte-Marie de la Pierre-Qui-Vire: Zodiaque, 1986 (L'art roman). ISBN 2-7369-0027-8.
* Gavín, Josep M. «Conf 43. Sant Joan Baptista de Conat». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Géraldine. [presentació en línia Eglises romanes oubliées du Roussillon]. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 2-85998-244-2.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Conat». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Conat: Santa Creu de Conat». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
# Santa Creu de Palou

Santa Creu de Palou o Ermita de Santa Creu és una església romànica situada als afores del poble de Mura (Bages). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau de planta rectangular, amb absis semicircular. Cal distingir dues etapes constructives: l'absis, que correspon al segle xi, i la nau, ja de la segona meitat del segle xii.
L'absis presenta la típica decoració romànica: nou arcs cecs delimitats a la part superior per una cornisa i agrupades en tres sèries de bandes llombardes. Al centre de l'absis hi ha una finestra que a la part de fora té forma rectangular i interiorment de mig punt. Aquesta part presenta una coberta de volta de quart d'esfera.
La volta de canó de la nau es troba actualment esfondrada. L'aparell de l'absis és més irregular que el de la nau, el qual està ben disposat en fileres. L'edifici fou reestructurat modernament: s'amplià la nau i s'obriren dues capelles prop de l'absis. L'estat de conservació és de total abandó i deteriorament.

## Història

Aquesta església apareix citada el 1225 com a parròquia de Santa Creu, sense especificar el lloc concret, però al sortir junt amb béns a Rocafort, es reforça la possibilitat que es tracti de la de Palou. En canvi, el 1285 s'esmenta com a Santa Creu de Mura. La funció parroquial la degué perdre aviat, ja que en les llistes del bisbat posteriors a la meitat del segle xiv no hi apareix esmentada, mentre que si ho fa com a sufragània en els segles xvi i xvii. Aquesta església es trobava dins l'antic terme del castell de Mura, al lloc de Palou o el Farell.
Les cases que feien més ús de l'església i del cementiri, actualment profanat, eren les del Puget, de Puigdoure, de Mata-rodona i del Farell, abans conegut amb el nom de la Pineda.

## Llegenda

S'explica que quan el rector de Mura visitava els feligresos dels masos del Farell, Putget, Puigdoure i Matarrodona, de la parròquia de Santa Creu de Palou, es feia dur en una cadira portàtil anomenada baiard. Aquesta cadira era traginada per dos mossos del poble que per culpa de les seves entremaliadures rebien el correctiu de ser els portadors dels quilos del rector. En una d'aquestes visites, els dos xicots estaven especialment enfadats amb el mossén i es van posar d'acord per tal de donar-li un escarment. En passar pel vessant pendent, estret i rocós d'un turó, els dos xicots van "ensopegar" i van estimbar cadira i rector cingle avall. Des de llavors que aquest lloc és anomenat el turó del Malpàs.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 4 5 6 «Santa Creu de Palou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Sheila Sim

Sheila Sim (Liverpool, 5 de juny de 1922 - Londres, 19 de gener de 2016) Sheila Beryl Grant Attenborough va ser una actriu britànica de cinema i teatre, esposa del també actor, el reconegut Richard Attenborough.

## Carrera

Sheila Sim va estar activa de 1944 fins a l'any 1955. Va aparèixer en A Canterbury Tale en 1944. Va actuar al costat del seu marit, en la pel·lícula The Guinea Pig, en 1948. També va protagonitzar amb Anthony Steel la pel·lícula West of Zanzibar, en 1954.
També va participar en teatre, amb el seu marit Richard Attenborough, en la producció The Mousetrap d'Agatha Christie, que es va estrenar a Londres l'any 1952. Aquesta ha estat la producció més llarga del món d'una obra de teatre.
Sheila era administradora i vicepresident de les organitzacions benèfiques.
Sim ha estat una important benefactora de la Royal Academy of Dramatic Art (RADA), de la qual el seu marit era el president des de 2003 fins a la seva mort en 2014.

## Vida personal

Sheila es va casar amb l'actor Richard Attenborough el 22 de gener de 1945, i va viure en una casa en Richmond Green, a Londres, des de 1956 fins a 2012.
El matrimoni va tenir tres fills: Michael, Jane i Charlotte. Jane, juntament amb la seva filla de 15 anys, Lucy, i la seva sogra, també anomenada Jane, van morir en el tsunami de l'oceà Índic, quan aquest va xocar en Tailàndia on estaven elles, el 26 de desembre de 2004. Els seus altres dos fills, Michael i Charlotte, estan involucrats en les mateixes professions que els seus pares: ell com a director i ella com a actriu. El germà de Sim, Gerald, també és actor.
Richard Attenborough va morir el 24 d'agost de 2014, quan tenia 90 anys. Sim i Attenborough van estar units per 70 anys.

## Salut

El juliol de 2012, mentre el seu marit estava lluitant contra els seus problemes de salut en els seus últims anys, es va anunciar que a Sim li havia estat diagnosticada una demència senil. El març de 2013, a la llum de la deterioració de la seva salut, Richard Attenborough es va traslladar a Denville Hall per estar amb la seva esposa.

## Filmografia

* 1944, A Canterbury Tale
* 1945, Great Day
* 1947, Dancing with Crime
* 1948, The Guinea Pig
* 1949, Dear Mr. Prohack
* 1951, Pandora and the Flying Dutchman
* 1951, The Magic Box
* 1954, West of Zanzibar
* 1955, The Night My Number Came Up

## Referències

* ↑ «Richard Attenborough's widow Sheila Sim dies aged 93 following battle with dementia» (en anglès). Mirror, 20-01-2016.
* ↑ «Actor and director Richard Attenborough dies aged 90.» BBC News. Consultat el 23 de gener de 2016.
* ↑ «Lord Richard Attenborough's Wife Suffering From Dementia.» Contactmusic.com. Consultat el 23 de gener de 2016.
* ↑ «Film director Richard Attenborough moveu to care home.» The Telegraph. Consultat el 23 de gener de 2016.
# Batalla de Chiclana

La batalla de Chiclana, també coneguda com a batalla de Barrosa o Batalla de Cerro del Puerco, fou una batalla de la Guerra del Francès que tingué lloc el 5 de març de 1811 prop de Cadis. Durant la batalla, una sola divisió britànica va derrotar dues divisions franceses; tanmateix, la victòria no va poder permetre trencar el setge de Cadis.
Cadis havia estat sota setge francès des de principis del 1810, deixant-la accessible des del mar, però el març de l'any següent la reducció en el nombre de tropes que encerclaven la ciutat va donar una oportunitat a les tropes britàniques i espanyoles per aixecar el setge. Una gran força aliada va desembarcar a Tarifa, al sud de Cadis, i s'hi va desplaçar per atacar les tropes franceses per darrere. Els francesos, comandats pel mariscal Claude Victor Perrin, eren conscients del moviment aliat i van preparar-los una trampa. Victor va situar una divisió a la carretera cap a Cadis, bloquejant l'accés de les tropes aliades, mentre que les seves dues divisions restants van caure a l'única divisió de rereguarda angloportuguesa, comandada per Sir Thomas Graham.
Després d'una batalla a dos fronts, els britànics van vèncer les forces franceses. La falta de suport d'un contingent espanyol més gran no va permetre una victòria absoluta, i l'exèrcit francès es va poder reagrupar i tornar a ocupar les seves línies de setge. La victòria tàctica de Graham va tenir poc efecte en conjunt a la guerra, fins al punt que Victor va dir que era una victòria francesa en haver mantingut el setge, que finalment acabaria el 24 d'agost de 1812.

## Referències

* ↑ Delegación de Cultura del Exmo. Ayuntamiento de Chiclana. La Batalla de Chiclana. 5 de marzo de 1811, 2004..
* ↑ Bohórquez, Domingo (2011): Chiclana de la Frontera. Geografía, Historia, Urbanismo y Arte, citado en «La Batalla de Chiclana (5 de marzo de 1811).» Guía de Chiclana. Consultat el 8 d'octubre de 2016.
* ↑ Moreno, Manuel. Sílex. La Verdadera Historia del Asedio Napoleónico de Cádiz 1810-1812, 2011. ISBN 9788477374268.
# Sebastià Caldentey Sancho

Sebastià Caldentey Sancho va néixer a Artá, un municipi de Mallorca el 1830 i va morir el 1892. Va ser un guitarrista reconegut. Va ser alumne de José Viñas, un dels guitarristes més virtuosos del segle xix.
Durant el 1853 i 1854 va començar a ser conegut, ja que va fer diversos concerts en diferents sales de Barcelona. Tot i això, mai es va dedicar professionalment a la guitarra, va acabar la carrera de Dret a Barcelona i va tornar a Artá.

## Referències

* ↑ Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: Sociedad General de Autores y Editores, 1999, p. 914. ISBN 84-8048-303-2. Diccionari de la Música Espanyola i Hispanoamericana
# Sefes

Sefes (Societat d'Estudis Financers, Econòmics i Socials) fou una organització patronal creada el 1976 com una fusió de Foment del Treball Nacional amb estructura jurídica de societat anònima, i se circumscrivia al Baix Llobregat. El 1987 va modificar els estatuts per a esdevenir una organització patronal vinculada a Foment del Treball Nacional, de la qual s'acabà deslligant per a estendre el seu àmbit d'actuació a tot Catalunya. El 1997 va unir-se amb Pimec per a formar Pimec-Sefes.

## Referències

* ↑ «Trabajo desoyó una auditoría para retirar a Sefes los fondos ocupacionales» (en castellà). El Pais, 12-12-2000. [Consulta: 19 novembre 2016].
* 1 2 3 «Sefes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Batalla de Vinland (1003)

La batalla de Vinland es va produir el 1003 quan Thorvald Eiriksson va tenir el primer contacte amb la població nativa que hauria estat coneguda com a skrælingjar. Després de capturar i matar vuit dels indígenes, van ser atacats a les seves naus encallades, que van defensar:
| « | He estat ferit sota el meu braç, va dir. Una fletxa va volar entre el límit de la nau i l'escut a la meva aixella. Aquí hi ha la fletxa, i aquesta ferida causarà la meva mort. | » |

## Referències

* ↑ "The Viking discovery of America: the excavation of a Norse settlement in L'Anse aux Meadows, Newfoundland." Ingstad Helge. Checkmark Books. New York, 2001. ISBN 0-8160-4716-2

## Vegeu també

* Batalla de Vinland (1010)
# Shepherd (Montana)

Shepherd és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 193 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shepherd tenia 193 habitants, 71 habitatges, i 51 famílies. La densitat de població era de 69,6 habitants per km².
Dels 71 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,9% hi vivien parelles casades, en un 15,5% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,7% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 45.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.500 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 13.025 $. Aproximadament el 31% de les famílies i el 28,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shepherd». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shepherd». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sent Julian e Vaisherèla

Sent Julian Vaisherèla (en francès Saint-Julien-Beychevelle) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.165 | 1.216 | 1.160 | 1.006 | 876 | 798 | 719 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Lucien Bressan | PS |

## Agermanaments

* Gaiole in Chianti

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Cal Gansola

Cal Gansola és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 224
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal i al llibre Masies del Solsonès
# Ernesto Rafales Lamarca

Ernesto Rafales Lamarca (n. 1912) va ser un operador de radi i militar espanyol.

## Biografia

Va néixer a Vigo el 1912. De jove va treballar com a operador en una estació radiofònica comercial de Madrid. Després de l'esclat de la Guerra civil es va incorporar a l'Exèrcit Popular de la República com a oficial de transmissions i, més endavant, com a cap d'Estat Major de la 60a Divisió. El 1937, durant el transcurs de la contesa, es va afiliar al Partit Comunista d'Espanya. Amb la derrota de la República va haver de marxar a l'exili i es va instal·lar a la Unió Soviètica.
A la Unió Soviètica es va doctorar en ciències tècniques i va esdevenir cap d'un laboratori a Voroixilovgrad. S'afiliaria al Partit Comunista de la Unió Soviètica (PCUS) el 1957.

## Referències

* 1 2 3 4 Encinas Moral, 2008, p. 487.
* 1 2 Artís-Gener, 1975, p. 24.

## Bibliografia

* Artís-Gener, Avel·lí. La diáspora republicana. Barcelona: Editorial Euros, 1975.
* Encinas Moral, Ángel Luis. Fuentes históricas para el estudio de la emigración española a la U.R.S.S. (1936-2007). Madrid: Exterior XXI, 2008.
# Sudare

Les sudare (簾, hiragana すだれ) són pantalles o persianes. També s'anomenen misu. Les sudare protegeixen els inquilins no només dels elements sinó també dels ulls d'estranys. Les sudare apareixen amb freqüència en una de les obres principals de la literatura japonesa, el Genji Monogatari. Al museu d'Amano-cho, Kawachinagano, Osaka s'hi exhibeixen llegats de la història de les sudare. Eines i màquines per a manufacturar-les, així com sudare d'altres països.
Les sudare són fetes de tauletes de fusta decorativa, bambú o altres materials entreteixits amb corda, cadenes acolorides, o altres materials resistents. Les sudare poden ser enrotllades o doblegades cap al costat. Són utilitzades en moltes cases al Japó per a protegir les baranes i obertures dels edificis contra la llum, la pluja i els insectes. Les sudare generalment s'enrotllen a la primavera i es desenrotllen a la tardor. La seva estructura lleugera permet a la brisa passar a través d'elles, útil durant els estius calorosos del Japó. Ja que els materials per fer suar són fàcils de trobar, es poden manufacturar a baix cost. Les sudare modernes són generalment fetes a la Xina. Les sudare més elaborades, per palaus i les cases de camp, són fetes usant bambú d'alta qualitat, seda i brodats de fils d'or. Algunes d'elles tenen pintures a la part que es veu des de dins de l'habitacle. Algunes sudare xineses també tenen símbols pintats a la part que es veu des de fora.
Durant el Període Heian les cortesanes s'amagaven darrere d'una persiana quan parlaven amb homes que no eren membres de la seva família més propera, així podien veure el seu interlocutor sense ser vistes, ja que els homes havien de mantenir-se a certa distància. Els homes es podien acostar només amb el permís de les cortesanes que pujaven les persianes en algunes ocasions. Durant aquestes visites, qualsevol moviment inesperat dels homes era vist com un incompliment greu de l'etiqueta i de les costums, i es consideraven com una amenaça en contra de la modèstia i puresa de les dames.
Les sudare van ser també usades en audiències imperials. Com que estava prohibit mirar directament a l'emperador del Japó (sobirà celestial), ell podia seure darrere d'una persiana a la cambra del tron, mostrant només els seus peus. Aquest costum es va acabar quan el poder imperial va disminuir.
La producció de sudare va començar a declinar amb la modernitat i es va convertir en una artesania tradicional. Tot i així les sudare són venudes i exportades per diverses empreses.

## Enllaços externs

* Museu del Sudare (en japonès)
* Imatges de sudare Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Sudare Co. (en japonès)
# Oquirrh

Oquirrh és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 10.390 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oquirrh tenia 10.390 habitants, 2.683 habitatges, i 2.428 famílies. La densitat de població era de 2.292,3 habitants per km².
Dels 2.683 habitatges en un 69,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 75% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 9,5% no eren unitats familiars. En el 6,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 0,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 43% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 37% entre 25 i 44, un 8,6% de 45 a 60 i un 1,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.199 $ i la renda mediana per família de 51.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.229 $ mentre que les dones 24.270 $. La renda per capita de la població era de 14.617 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oquirrh». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oquirrh». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Baiarols

Baiarols és un turó de 696,1 metres que es troba al municipi de Sant Llorenç Savall, a la comarca del Vallès Occidental.
# Calamus penna

Calamus penna és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 46 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic occidental: des de Florida (Estats Units) i el nord-est del Golf de Mèxic fins a Rio de Janeiro (Brasil).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# André Weil

André Weil (París, 6 de maig de 1906 - Princeton, 6 d'agost de 1998) fou un important matemàtic francès, reconegut pels seus treballs en els camps de la Teoria de nombres, la Teoria de grups i en la Geometria algebraica. També és conegut pels seus coneixements orientals, essent traductor del 'Bhagavad Gita' del seu sànscrit original. Era germà de la filòsofa i pensadora francesa Simone Weil.
Va estudiar a l'École Normale Supérieure i a la Universitat de Göttingen, i va obtenir el seu doctorat l'any 1928 a París sota la direcció d'Hadamard. Juntament amb Jean Dieudonné i altres, va ser un dels membres fundadors del grup N. Bourbaki que a mitjans del segle xx va intentar una interpretació unificada de les matemàtiques sota la Teoria de Conjunts.
Abans de la Segona Guerra Mundial va ser catedràtic de matemàtiques a la Universitat de Aligahr (India). Durant la guerra va tenir diversos problemes degut a la seva ascendència jueva i a la seva col·laboració amb matemàtics russos com Lev Pontryagin, havent estat a la vora de ser executat per espionatge a Finlàndia l'any 1939, cosa que no va succeir gràcies a la intervenció del matemàtic Rolf Nevanlinna que era coronel honorari de l'exèrcit finès. Al retornar a França va ser empresonat i, després de servir a l'exèrcit durant un breu temps, tota la família se'n va anar als Estats Units, on va ser professor al Haverford College i al Swarthmore College de Pennsilvània (1941-1945). El 1945 va acceptar una plaça a la Universitat de Sao Paulo fins al 1947 en què es va traslladar a la Universitat de Xicago on va restar fins al 1958. A partir d'aquesta data va treballar a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton del que va ser nomenat professor emèrit al jubilar-se el 1976.
Després de la seva jubilació va romandre a Princeton on va morir, no sense haver escrit abans un encantadora autobiografia: 'Souvenirs d'apprentissage' (Records d'aprenent).

## Bibliografia

* André Weil, 'Souvenirs d'apprentissage'. Birkhauser, Basilea, 1991. ISBN 37-6432-500-3. Traducció al castellà d'Aurora Bell-lloch editada per Nivola, Tres Cantos, 2002. ISBN 84-9559-947-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «André Weil» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Correspondència entre Simone i André Weil
* André Weil al Mathematics Geanology Project