OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Míntaqa

Una míntaqa (àrab: منطقة, minṭaqa; en plural مناطق, manāṭiq) és una divisió administrativa de primer nivell a l'Aràbia Saudita, el Txad i Israel i un terme per a una divisió administrativa de segon nivell en altres països àrabs. Literalment significa ‘cinturó’, però per extensió s'empra per a ‘àrea’, ‘zona’, ‘regió’, ‘territori’, ‘contrada’, així com per a ‘districte’, ‘circumscripció’, ‘província’ i fins i tot per a ‘barri’ o ‘país’.

## Divisió administrativa de primer nivell

* Districtes d'Israel
* Províncies de l'Aràbia Saudita
* Regions de Bahrain (divisió antiga, actualment reemplaçades per governacions)
* Regions d'Oman (divisió antiga, juntament amb les governacions, actualment només existeixen governacions)
* Regions del Txad

## Divisió administrativa de segon nivell

* Àrees de Kuwait (per sota les governacions)
* Districtes de Síria (per sota les governacions; antigament eren anomenades qadàs)
* Sectors de Tunísia

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "نطق". ISBN 978-84-412-1546-7.
# DQ d'Hèrcules

̣
DQ d'Hèrcules (DQ Herculis o Nova Herculis 1934) va ser una nova lenta i brillant apareguda a la constel·lació d'Hèrcules el 1934. Va ser descoberta el 13 de desembre de 1934 per J. P. M. Prentice d'Stowmarket, Suffolk. Va aconseguir la lluentor màxima el 22 de desembre de 1934 amb una magnitud aparent de 1,5. La nova va romandre visible a ull nu durant diversos mesos.
DQ d'Hèrcules és el prototip d'una categoria d'estel variable cataclísmica anomenades polars intermèdies. D'acord a les observacions, es tracta d'un sistema binari eclipsant, compost per una nana blanca i una nana roja, amb un període orbital de sols 4 hores i 39 minuts que varia cada 71 segons, cosa que es correspon amb la rotació axial de la nana blanca, altament magnètica, i possiblement a causa de la presència d'un tercer cos.

## Referències

* ↑ «A quest for the red companion in six cataclysmic binaries» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1981, pàg. 960–968. DOI: 10.1086/159105.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: VizieR Online Data Catalog: UCAC4 Catalogue (Zacharias+, 2012). Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Arne Henden. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juliol 2012.
* ↑ «Plausible explanations for the variations of orbital period in the old nova DQ Herculis» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 01-09-2009, pàg. 883–888. DOI: 10.1051/0004-6361/200810909.
* ↑ «Vitesses radiales. Catalogue WEB: Wilson Evans Batten. Radial velocities: The Wilson-Evans-Batten catalogue». Astronomy and Astrophysics, 01-12-1995, pàg. 269–280.
* ↑ «DQ Her». www.britastro.org. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ Wright, W. H. «Comments on Nova Herculis 1934» (en anglès). The Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 47, 1935, pàg. 47–49. Bibcode: 1935PASP...47...47.. DOI: 10.1086/124534. JSTOR: 40670634.
* ↑ «Nova Herculis, Discovered in December 1934, Varies From First to Thirteenth Magnitudes--Now Fading, About Sixth», 07-12-1935. [Consulta: 8 agost 2013].
* 1 2 Dai & Qian; Qian, S. B. «Plausible explanations for the variations of orbital period in the old nova DQ Herculis» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 503, 3, 2009, pàg. 883–888. Bibcode: 2009A&A...503..883D. DOI: 10.1051/0004-6361/200810909.
* ↑ «Nova Herculis 1934 (DQ Herculis)» (en anglés). David Darling, 2016. [Consulta: 2 març 2020].
# Sostre de bambú

El terme "sostre de bambú" és un concepte que descriu les barreres a les quals s'enfronten molts nord-americans asiàtics en l'àmbit professional, com ara els estereotips i el racisme, especialment amb l'ascens a càrrecs executius i de lideratge. El terme va ser encunyat i popularitzat l'any 2005 per Jane Hyun a Breaking the Bamboo Ceiling: Career Strategies for Asians, on aborda aquestes barreres alhora que proporciona solucions per superar-les. Hyun defineix el sostre de bambú com una combinació de factors individuals, culturals i organitzatius que impedeixen el progrés professional dels asiàtics americans dins de les organitzacions.

## Referències

* ↑ Jane Hyun. Breaking the Bamboo Ceiling: Career Strategies for Asians. HarperCollins, 3 May 2005. ISBN 978-0-06-073119-9.
* ↑ Michele Norris «Looking at the 'Bamboo Ceiling'». , 05-07-2011.
# Queimada (pel·lícula)

Queimada és una pel·lícula italiana dirigida per Gillo Pontecorvo, estrenada el 1969. Ha estat doblada al català.

## Argument

En la mar Carib, a l'illa imaginària de Queimada, al començament del segle xix, els colons es revolten contra la potència colonial portuguesa. La pel·lícula segueix els esdeveniments des del punt de vista d'un esclau negre i el de l'agent secret anglès (interpretat per Marlon Brando) que el manipula, amb la missió de fer passar l'illa a l'àmbit econòmic d'Anglaterra.
Al començament, la revolta és portada pels criolls blancs, desitjosos de desfer-se de la metròpoli, els esclaus hi donen suport, i és estimulada pels anglesos que volen reemplaçar Portugal. Després, un cop els nous amos del país han demostrat que no es preocupen pas més de la sort dels esclaus del que ho feien els antics, són els negres els revoltats. De vegades, els anglesos ajuden els negres, quan el govern no afavoreix els seus interessos (l'illa produeix sucre del qual volen el monopoli d'exportació), però, quan la revolta sembla anar una mica massa lluny, ajuden el dòcil govern a reprimir-la (ja que el contagi no s'ha d'estendre a les Antilles angleses).

## Repartiment

* Marlon Brando: Sir William Walker, l'agent anglès
* Evaristo Márquez: Jose Dolores
* Norman Hill: Shelton
* Renato Salvatori: Teddy Sanchez
* Dana Ghia: Francesca
* Valeria Ferran Wanani: Guarina
* Giampiero Albertini: Henry
* Carlo Palmucci: Jack
* Thomas Lyon

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula manlleva molt de la història del Carib i de l'Amèrica Central. Es reconeixen temes, elements d'història o paisatges presos sobretot de Cuba o d'Haití.
Contràriament a moltes pel·lícules sobre temes polítics anàlegs, aquesta no s'acaba amb una victòria militar sinó que sobretot és centrat en el que passa després: què es fa de la victòria?
La marxa dels esclaus a la platja, cap a la capital que alliberaran aviat, dona una incontestable bufada èpica a la pel·lícula, barrejada amb elements molt més realistes.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Queimada. esadir.cat.
* ↑ Cap illa de les Antilles mai no ha estat portuguesa; la història és una mena de síntesi entre la revolució haitiana a Santo Domingo contra França i la de l'Amèrica espanyola més tard
* ↑ El que va ser efectivament el cas a l'Amèrica anglesa després a l'Amèrica espanyola, i molt breument al Santo Domingo (colònia francesa)
* ↑ «Queimada». The New York Times.
# Paul Ehrenberg

Paul Ehrenberg (Dresden, 8 d'agost de 1876 - Hof, 14 d'octubre de 1949) fou un violinista, pintor impressionista alemany, germà del compositor Carl Ehrenberg i mig germà de Hilde Distel.
Alumne del pintor Heinrich von Zügel, fou membre del "Luitpoldsgruppe" i del "Künstlergenossenschaft". La seva obra, exposada a nombroses exposicions a Múnic, inclou retrats, natures mortes, paisatges i pintures per a animals. Es va casar amb la pintora Lilly Teufel.
Ehrenberg també va ser un excel·lent violinista, i va tocar sovint música de cambra amb el seu amic Thomas Mann. A partir de l'evidència de les cartes i diaris de Thomas, el jove escriptor estava fortament infatuat amb Ehrenberg i els dos van mantenir una intensa relació personal que va durar des del 1899 fins al voltant del 1904. Diversos personatges de l'obra literària de Mann es basen en ell.
Encara a la vellesa aquesta amistat, amb el seu homoerotisme insatisfet, continuarà sent considerada per Mann com "l'experiència emocional central dels meus 25 anys", segons s'indica als Diaris. És el model de Rudi Schwerdtfeger a la novel·la Doctor Faustus (1947).

## Referències

* ↑ Cartes de Thomas Mann, 1889–1955. Per Thomas Mann, Richard Winston, Clara Winston. Universitat de Califòrnia Press, 1990. pàg.11
* ↑ Cartes de Heinrich i Thomas Mann, 1900–1949. Editat per Hans Wysling; traduït per Don Reneau; amb traduccions addicionals de Richard i Clara Winston. Berkeley: University of California Press, © 1998. pàg. 334
* ↑ Ross, Alex "Mann in Love" The New Yorker, l'11 de març de 1996. A therestisnoise.com. URL consultada el 6 de novembre de 2014 (arxivada a l'URL original el 7 de novembre de 2014)
* ↑ Mundt, Hannelore. Comprensió de Thomas Mann. Univ de South Carolina Press, 2004. pàg. 6
# Cleòmenes (escultor)

Cleòmenes (en llatí Cleomenes, en grec antic Κλεομένης "Kleoménes") fou un escultor grec esmentat únicament per Plini el Vell, que fou autor d'un grup conegut per les Tespiàdes o Muses, que Gai Asini Pol·lió va col·locar als seus edificis a Roma, segurament a la biblioteca del turó Palatí.
L'anomenada "Venus de Mèdici" porta una inscripció amb, possiblement, el seu nom a la base del pedestal: ΚΛΕΟΜΕΝΗΣ ΑΠΟΛΛΟΔΩΡΟΥ ΑΘΗΝΑΙΟΣ ΕΠΩΕΣΕΝ (Cleòmenes, fill d'Apol·lodor d'Atenes). Va viure no abans del segle IV aC ni més tard del 145 aC, però les dades exactes no es poden determinar.

## Referències

* ↑ Cleomenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 796
# Littleton

«Littleton» té aquests significats:
* Littleton (Colorado), població dels Estats Units a l'estat de Colorado.
* Littleton (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois.
* Littleton (Massachusetts), població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts.
* Littleton (New Hampshire), població dels Estats Units a l'estat de New Hampshire.
# Avan

Avan (en rus: Аван) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2018 tenia 714 habitants. Pertany al districte rural de Viàzemski.

## Referències

* ↑ «Сельское поселение «Посёлок Шахтинский» в Хабаровском крае упраздняется». Arxivat de l'original el 2016-08-08. [Consulta: 29 desembre 2011].
# Múscul masseter

El múscul masseter (musculus masseter) és un dels músculs masticatoris. És especialment potent en els herbívors, en els quals contribueix en l'acció de mastegar les plantes. Es tracta d'un múscul gruixut, una mica quadrilateral, que consta de dues parts: la superficial i la profunda. Les fibres de les dues porcions són contínues en el punt d'inserció. El masseter és de vegades l'objectiu d'operacions de reducció de mandíbula.
La part superficial és la més voluminosa i important de les dues. Té forma de làmina i està en el marge inferior de l'arc zigomàtic. D'aquí neixen fibres carnoses que de manera obliqua i en direcció inferoposterior (cap avall i enrere) arriben fin el lateral de la branca mandibular on s'insereixen directament o per mitjà de tendons.
La part profunda s'origina en el terç posterior de la cara interna de l'arc zigomàtic i en l'aponeurosi del múscul temporal. Des d'aquí les fibres es dirigeixen cap avall i endavant per unir-se al fascicle superficial.
El múscul masseter està innervat per la branca masseterina, branca del maxil·lar inferior que pertany al nervi trigemin. La principal acció és la d'elevar la mandíbula, un paper fonamental en la masticació.

## Imatges

* Localització del múscul masseter (en vermell).
* El múscul masseter (en vermell).
* Os temporal esquerre. Superfície externa.
* Os zigomàtic esquerre. Superfície externa.
* Mandíbula. Superfície externa.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 30 gener 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC mass
* Masseter+muscle al Diccionari d'eMedicine
# Son Negre (Felanitx)

Son Negre és una entitat de població amb un nucli de sis cases (conegudes com a Ca'n Ramonet, Ca'n Soleret, Ca'n Banya, Ca'n Negre, Ca'n Prim i Ca'n Tià de sa Capella) i amb un bon grapat de cases disseminades com Can Tribunal, Can Forn, Can Frare, Can Raconera, Cas Corso, Can Salines, Cas Pagès, Can Sard, Can Pota, Ca'n Felia, Cas Coix, Son Pinta, Son Dimoni, Ca'n Rave, Ca na "Perennassi", Ca'n Pou Nou, Ses Cases Noves, Ca s'Extremeño, Es Garrovers... Aquesta entitat de població està situada al límit amb el municipi de Campos. Per arribar-hi es pot agafar el camí des del mateix Polígon Industrial "Son Colom" per l'entrada a Felanitx de la carretera de Campos.
L'any 1817 va esser inaugurat un oratori públic dedicat a la Immaculada, restaurat a principis del segle xx.
L'any 1938 fou erigida la Vicaria in càpite. El govern creà l'any 1924 una escola i l'any següent els veïns ajudats pel municipi construïren l'edifici, que durant anys acollí als al·lots i al·lotes d'aquest llogaret. Actualment, només s'empra com a punt de trobada a les festes de Sant Antoni. Per les festes de Sant Antoni, en un determinat divendres, se sol representar a l'escola de Son Negre una obra de teatre, "sa comèdia", on sol assistir gent de Son Negre, Felanitx i, a vegades, d'altres indrets. L'endemà de la comèdia, li segueix un fogueró en honor de Sant Antoni (com en molts llogarets de Felanitx i altres municipis de l'illa) on es beu vi i torren llangonisses, botifarrons i panxeta fins que en queden. Havent sopat, qui vol pot afegir-se al ball popular al pati de l'escola o al ball de saló que es gaudeix dins l'escola. El diumenge es duen a beneir els animals a l'església i passen les carrosses, tractors amb un remolc decorat i gent damunt que diu gloses.

## Referències

* ↑ «Son Negre (Felanitx)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Son Negre Arxivat 2014-01-05 a Wayback Machine.
# Queixal de la Bruixa

El Queixal de la Bruixa és un monòlit ubicat a Santa Coloma de Queralt, al peu del camí vell d'Aguiló.

## Descripció i ressenya històrica

De forma rectangular, mesura 360 centímetres d'alçada, 70 centímetres de llargada i 40 centímetres d'amplada. Pesa aproximadament uns 3.500 quilos. Hi ha gravada la data “1778”, s'ignora per quin motiu hi fou inscrita.
Josep Maria Carreras apunta que “tradicionalment s'ha associat al límit medieval de separació entre els municipis d'Aguiló i Santa Coloma, puix que el llibre fundacional del benefici del Corpus Christi (1338) en fa menció com a pedra fita”. Quedà enclavada a l'Hostal de la Banya, actualment desaparegut.
El 13 de juliol de 1974 va traslladar-se a la plaça de l'Església, on va romandre fins a 2008, quan es va retornar al seu emplaçament original.

## Llegenda

Segons una llegenda popular, el dimoni es disposava a fer el “Pont del Diable” de Martorell en una sola nit. En passar per Santa Coloma, va cansar-se de portar el pes d'una pedra i va haver d'abandonar-la. Segons una altra versió, una bruixa ajudava el diable a fer el Pont del Martorell.
Jordi Sender considera que aquesta llegenda es remunta als viatges en carro de la gent de Guimerà a Barcelona. En parar-se al pont del diable del Martorell, van comprovar que hi mancava una pedra que tenia les mides exactes de la que havien vist prèviament a l'Hostal de la Banya.

## Referències

* 1 2 Carreras, Josep Maria. Santa Coloma de Queralt. Guia monumental i històrica. Santa Coloma de Queralt: Ajuntament de Santa Coloma de Queralt i Associació Cultural Baixa Segarra, 1997, p. 46. ISBN 84-922675-0-X.
* ↑ Carreras, Josep Maria «Conservar i mantenir el patrimoni». Revista La Segarra, n.347-48, 01-07-2008, pàg. 9.
* ↑ Carreras Pon, Josep. Estones aprofitades. Santa Coloma de Queralt: Autoedició, 1976, p. 16 i 17.
* 1 2 «El Queixal de la Bruixa». Jordi Sender i Beleta, 01-04-2016. [Consulta: 24 setembre 2022].
# Perseu de Cítion

Perseu (en grec antic: Περσαἶος, llatí: Persaeus) fou un filòsof grec natural de Cítion (Xipre).
Fou el deixeble preferit de l'estoic Zenó, també nadiu de Cítion. La Suda diu que el nom del seu pare era Demetri, i que també va tenir el malnom de Doroteu. La seva relació amb Zenó és poc coneguda i el mateix Diògenes Laerci diu que no se sap si era un amic íntim o Perseu era un esclau del rei Antígon II Gònates, que el va fer tutor del seu fill Halcioneu, i cedit a Zenó com a copista, va ser després alliberat pel filòsof. Aquesta darrera versió està molt difosa, i la repeteix Aulus Gel·li, però hi ha elements que la fan dubtosa. Quan el rei Antígon II Gònates va cridar Zenó a la seva cort de Pel·la, cap a l'any 271 aC, Zenó es va excusar per la seva avançada edat, i va enviar al rei els seus deixebles Perseu i Filònides, als que també va acompanyar el poeta Arat, que havia rebut instruccions de Perseu a Atenes. Sembla que Peseu va aconsellar al rei sobre la seva elecció d'assessors en filosofia i literatura. Va participar en els afers públics, segons comenta Claudi Elià, que l'inclou entre els filòsofs que es van dedicar a la política. Segons Ateneu que no té gaire bona opinió sobre la seva moralitat, li va ser encarregada la custòdia de Corint i que la va perdre davant Arat de Sició l'any 243 aC. Perseu hauria mort als combats, segons Pausànias. Ateneu també diu que Perseu seguia l'opinió de Zenó, segons la qual els filòsofs eren els únics que podien ser bons generals.
Hom li atribueix les obres (no conservades) Πολιτεία Λακωνική (Constitució lacedemònica) i Ζυμποτικοὶ Διάλογοι (Diàlegs de banquets) però són força dubtoses. D'altra banda és més probable que fos autor de les obres titulades ̔Υπομνήματα Συμπύτικα, (Notes o explicacions sobre banquets) i Περὶ Γάμου (Sobre el casament) i Περὶ ̓Ερώτων (Sobre els amors), segons Diògenes Laerci, que en dona uns catorze títols.

## Referències

* ↑ Persaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p.203
# Cleòmenes de Nàucratis

Cleòmenes (grec antic: Kλεoμένης; ? - 322 aC) fou un general de l'antiga Grècia natural de Nàucratis (Egipte) que fou nomenat per Alexandre el Gran com a nomarca d'una part d'Egipte i terres adjacents la primavera del 331 aC. De facto, però, va governar tot Egipte i probablement va assolir el títol de sàtrapa. Aquest domini el va tornar avariciós i va espoliar Egipte tant com va poder.
Quan una manca de gra va afectar els països veïns, en va prohibir l'exportació, però quan els nomarques li van indicar que si no exportaven no podrien pagar els tributs, va autoritzar les exportacions, però va posar taxa d'exportació molt alta; una vegada que el preu del gra era de 10 dracmes, el va comprar tot i després el va vendre a 32 dracmes; els seus soldats foren obligats a cedir la paga d'un mes a l'any.
Alexandre li va encarregar la construcció d'Alexandria. Quan va comunicar al port principal, Canop, que els seus habitants serien transferits a la nova ciutat, els habitants li van pagar una gran suma per evitar-ho; però a mesura que la construcció va avançar, va exigir més diners, i com que la ciutat no va poder pagar, va tenir justificació per poder-los traslladar.
Una vegada un depenent seu fou mort per un cocodril, i tot seguit va ordenar de matar tots els cocodrils d'Egipte, però va revocar l'ordre quan els sacerdots es van mostrar disposats a pagar una gran suma per salvar aquestos animals sagrats. Una altra vegada va amenaçar als sacerdots de tancar els temples perquè comportaven moltes despeses, i els sacerdots, per evitar-ho li va haver d'entregar tots els tresors acumulats als temples i llavors van poder romandre oberts. Alexandre fou informat d'aquestos actes, però de moment no va fer res (va fer veure que no en sabia res). Però quan va tornar a Babilònia (323 aC) va escriure a Cleòmenes i li va dir que havia d'erigir a Alexandria un monument esplèndid dedicat a Hefestió i que si ho feia bé el perdonaria.
A la mort d'Alexandre el Gran (10/11 de juny del 323) es va procedir ràpidament al repartiment de l'Imperi entre els diàdocs. Egipte fou assignat al general Ptolemeu com a sàtrapa, i Cleòmenes va romandre com el seu segon (hiparc). No van passar gaires mesos quan Ptolemeu el va fer matar en sospitar que afavoria Perdicas. Ptolemeu es va apoderar dels seus tresors que es van valorar en vuit mil talents, una suma extraordinària en aquella època.

## Referències

* ↑ Encara que hi ha historiadors que diuen que fou sàtrapa d'Egipte, això no és correcte, atès que Flavi Arrià (Anàbasi d'Alexandre el Gran, III 5) diu clarament que hi havia altres nomarques que eren independents del seu govern excepte en la qüestió fiscal.
* 1 2 Smith, Philip. «Cleo'menes». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Son Oliver de Coanegra

Son Oliver és una possessió de Santa Maria del Camí, situada a la vall de Coanegra, entre es Cabàs, Son Berenguer, Son Agulla, Son Torrella, Son Guitard, sa Comuna de Bunyola, Son Pou, Can Millo i Can Mates.
La possessió va des del terme d'Alaró fins a la Comuna de Bunyola, i està travessada pel torrent de Coanegra i per la síquia de Coanegra, procedent de Son Pou. El 1995 ocupava 390,85 ha.
Primer fou un sobretot un molí d'aigua fariner. El 1676 l'adquirí Francesc Cotoner. El 1738 era arrendat conjuntament amb el rafal de Son Mates per 100 lliures anuals. El 1750 era del noble Marc Antoni Cotoner i Sureda Vivot, marquès d'Ariany. Era quasi totalment dedicat a olivar i posseïa un hort i conradissos, situats al Pla des Celleràs i al Pla de sa Bassa. Els marquesos d'Ariany, propietaris de Son Torrella, incorporaren també es Celleràs, Son Mates, la garriga d'en Riera i el Molí Draper, entre altres propietats. En l'actualitat l'olivar abandonat ha estat totalment envaït per la garriga i el pinar. Les cases, reformades, compten amb una tafona i un gran safareig. Dins Son Oliver hi ha les ruïnes del Molí Draper (Bassa de Cas Barreter).

## Notes

* ↑ «Santa Maria del Camí». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 198. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca Promomallorca SA: Palma, 1989. Vol. 12
# Pterartoria

Pterartoria és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família Lycosidae. Es poden trobar a Sud-àfrica i Indonèsia.
Van ser descrits per primer cop per William Frederick Purcell l'any 1903.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Pterartoria arbuscula (Purcell, 1903)
* Pterartoria fissivittata Purcell, 1903
* Pterartoria flavolimbata Purcell, 1903
* Pterartoria masarangi (Merian, 1911)
* Pterartoria polysticta Purcell, 1903

## Referències

* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Bibliografia

* Purcell, 1903 : New South African spiders of the families Migidae, Ctenizidae, Barychelidae Dipluridae, and Lycosidae. Annals of the South African Museum, vol.3, p.69-142.

## Enllaços externs

* en ION
* Nomenclator Zoologicus
# Pelophryne guentheri

Pelophryne guentheri és una espècie d'amfibi que viu a Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M. & Yambun, P. 2004. Pelophryne guentheri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
# Chondrostoma orientale

Chondrostoma orientale és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al riu Pulwar (Iran).

## Referències

* ↑ Agassiz L. 1832. Untersuchungen über die fossilen Süsswasser-Fische der tertiären Formationen. Neues Jahrb. Mineral. Geol. Geogn. Petrefaktenk. v. 3. 129-138.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)