OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cèsar i Cleopatra (pel·lícula de 1945)

Cèsar i Cleopatra (títol original en anglès: Caesar and Cleopatra) és una pel·lícula britànica dirigida per Gabriel Pascal el 1945. Aquesta pel·lícula va rebre una nominació a l'Oscar a la millor direcció artística per John Bryan. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al primer segle abans de Crist, Juli Cèsar, perseguint el seu rival Gneu Pompeu Magne, desembarca a Egipte al capdavant d'un exèrcit. Cridat a prendre partit en les rivalitats entre el sobirà egipci i la seva jove germana, Cleòpatra, acaba fent d'aquesta la reina d'Egipte.

## Repartiment

* Vivien Leigh: Cleòpatra VII
* Claude Rains: Juli Cèsar
* Stewart Granger: Apollodorus
* Flora Robson: Ftatateeta
* Francis L. Sullivan: Potinus
* Basil Sydney: Rufio
* Cecil Parker: Britannus
* Raymond Lovell: Lucius Septimus
* Ernest Thesiger: Teodot de Samos
* Anthony Harvey: Ptolemeu
* Michael Rennie: Centurió Quayside
* Jean Simmons: Una arpista
* Kay Kendall: Una esclava
* John Laurie: primera sentinella auxiliar
* Stanley Holloway: Belzanor
No surt als crèdits :
* Roger Moore: Un soldat romà
* Cathleen Nesbitt: Una egípcia

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Cèsar i Cleopatra. esadir.cat.
* ↑ ART DIRECTION (Color) als Oscars del 1946 (anglès)
* ↑ «Caesar and Cleopatra» (en anglès). The New York Times.
# Mare de Déu dels Morts del Cementiri d'Òpol

La Mare de Déu dels Morts del Cementiri d'Òpol és la capella del cementiri del poble d'Òpol, pertanyent al terme comunal d'Òpol i Perellós, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el cementiri del poble d'Òpol, al sud-est del poble.
És una petita capella de planta quadrada.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «105 - Òpol i Perellós». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Òpol i Perellós». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 147. La Mare de Déu dels Morts». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ La capella de la Mare de Déu dels Morts en els ortofotomapes de l'IGN
# Paul Emery

Paul Emery va ser un pilot de curses automobilístiques anglès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Paul Emery va néixer el 12 de novembre del 1916 a Chiswick, Londres, Anglaterra i va morir el 3 de febrer del 1993 a Epsom, Surrey, Anglaterra.

## A la F1

Va debutar a la sisena cursa de la temporada 1956 (la setena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 14 de juliol del 1956 el GP de la Gran Bretanya al Circuit de Silverstone.
Paul Emery va participar en un total de dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades diferents, 1956 i 1958, no aconseguint acabar cap cursa.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1956 | Emeryson Cars | Emeryson | Alta | ARG | MON | 500 | BEL | FRA | GBR Ret | ALE | ITA | | | | - | 0 |
| 1958 | B C Ecclestone | Connaught | Alta | ARG | MON NVQ | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | MAR | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Estel del matí

«Estel del matí» té aquests significats:
* Estel de l'alba, nom amb el qual s'anomena a Venus (planeta).
* Nom comú de la planta Ipomoea hederacea.
# Torrent de Pegueres

El torrent de Pegueres és un curs d'aigua del terme de Castellbisbal que desemboca al riu Llobregat.
Aquest és un dels torrents més espectaculars del terme. Les parets verticals que creixen a la part nord del torrent donen una majestuositat que no es troba en cap altre torrent del terme. Un cop comencem a baixar, -procedents de Can Nicolau de Baix-, pel camí que ens porta torrent avall, podem contemplar a l'esquerra, dues barraques de camp excavades a la paret. Aquestes barraques són el testimoni d'antigues explotacions agrícoles, i per tant, on avui veiem un bosc, abans hi havia terreny cultivat. Ja arribant a baix, si ens fixem bé, veurem a les parets del davant i a l'esquerra, unes feixes que ens marquen fins on arribaven els trossos de terra treballats. Quan travessem el torrent, més sec a l'estiu i més abundant a la tardor i hivern, us recomanem que us desvieu un moment pel camí que trobareu al cap d'uns metres. Es tracta d'un torrent, que es pot seguir exclusivament a peu, i on al final hi ha un magnífic salt d'aigua.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Ptychadena gansi

Ptychadena gansi és una espècie de granota que viu a Somàlia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Balletto, E., Lanza, B. & Nistri, A. 2004. Ptychadena gansi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# César Ducasse

César Ducasse (Tolosa de Llenguadoc, 1 de novembre de 1979) és un director, escriptor i editor de cinema francès, conegut sobretot per dirigir el terror de culte noruec Mørke sjeler.

## Carrera

César Ducasse es va graduar a l'École Supérieure de Réalisation Audiovisuelle l'any 2001. Va llançar Addict Films, una productora independent que desenvolupa vídeos musicals i llargmetratges.
El 2001 va dirigir un vídeo musical per a la cançó Milkman d'Aphex Twin i un curtmetratge, Cryo, que va guanyar premis en festivals de curtmetratges.
L'any 2004, va produir i dirigir la pel·lícula de ciència-ficció Lies Inc. Molt influenciada pel novel·lista estatunidenc Philip K. Dick, la pel·lícula va ser estrenada al cinema i en DVD als països nòrdics (Noruega, Suècia, Dinamarca, Finlàndia). Se sap que és la primera pel·lícula de ciència-ficció noruega.
El 2007 va dirigir un segon videoclip, Petiatil CxHtdui, i va començar a treballar per a la televisió noruega, editant programes populars com Asbjørn Brekke Show, Nissene over skog og hei, På tur med Dag Otto i Kompani Lauritzen.
El seu darrer llargmetratge, Mørke sjeler, un thriller de terror, es va estrenar als cinemes noruecs el gener de 2011 i, posteriorment, va arribar a les prestatgeries de Blu-ray i DVD poc després. Dark Souls va estar en competició al 29è Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Brussel·les, i al XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.
Mørke sjeler va rebre crítiques diverses a Noruega després de l'estrena al cinema. Tanmateix, es va vendre a més de 20 països i va rebre crítiques principalment positives a l'estranger.

## Premis

César Ducasse va compartir el premi al millor director amb Mathieu Peteul al São Paulo Fantastico Festival 2010 per la pel·lícula Mørke sjeler. La pel·lícula també va ser premiada en sis festivals de cinema més.

## Referències

* ↑ César Ducasse al web del BIFFF
* ↑ «Dark Souls (2010)». [Consulta: 3 setembre 2018].
* ↑ «Mørke sjeler». [Consulta: 3 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Behoïta

La behoïta és un mineral de la classe dels òxids. S'anomena així pel seu contingut en beril·li i hidròxid (composició química). És un polimorf de la clinobehoïta.

## Característiques

La behoïta és un element químic de fórmula química Be(OH)₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. Presenta color blanc o és incolor, rarament rosa clar a gris clar. Pot presentar colors d'interferència anòmals blaus o marrons anòmals en llum transmesa.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la behoïta pertany a «04.FA: Hidròxids amb OH, sense H2O; tetraedres que comparetixen vèrtex» juntament amb els següents minerals: ashoverita, clinobehoïta, sweetita i wulfingita.

## Formació i jaciments

S'ha descrit en pegmatites granítiques com a producte d'alteració de la gadolinita (a Texas, EUA); també s'ha descrit en tufs volcànics alterats (Utah, EUA) i en vetes pegmatítiques i cavitats miarolítiques en sienites nefelíniques (al Mont Saint-Hilaire, Canadà). S'ha descrit associada a gadolinita, bastnäsita, tengerita, quars, albita, microclina, montmoril·lonita, fluorita i calcita.
S'ha trobar a les següents localitats: Texas i Utah (EUA); Mont Saint-Hilaire (Quebec) i a la pedrera Saga (Tvedalen, Noruega).

## Referències

* ↑ «Behoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Behoite Mineral Data». [Consulta: 4 abril 2018].
* 1 2 3 «Behoite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2012-07-15. [Consulta: 4 abril 2018].
# Eucrita

Les eucrites són un grup de meteorits que pertanyen a la classe de les acondrites asteroidals. Formen part del clan dels meteorits HED perquè provenen de la superfície de l'asteroide (4) Vesta.
Les eucrites reben el seu nom de la paraula grega eukritos que significa "fàcilment distingible", fent referència als minerals silicats que s'hi troben, que es poden distingir fàcilment per la seva mida de gra relativament gran. "Eucrita" és també un terme obsolet per a bytownita-gabre, una roca ígnia formada a l'escorça terrestre; el terme va ser usat com a nom d'un tipus de roca per a algunes de les roques ígnies del Paleogen d'Escòcia.

## Formació

Les eucrites consisteixen en roca basàltica de l'escorça de (4) Vesta, o un cos progenitor similar. Estan majoritàriament compostes de piroxens pobres en calci, pigeonita i plagioclasa rica en calci (anortita).

## Classificació

Sobre la base de les diferències de composició química i característiques dels cristalls que les componen, es subdivideixen en diversos grups:
* Les eucrites no acumulables són la varietat més comuna i es poden subdividir encara més:
** Les eucrites de la sèrie principal, que es van formar a prop de la superfície i són majoritàriament, encara que no exclusivament, bretxes de regolita litiades sota la pressió de dipòsits més nous.
** Les eucrites de tendència estel·lar, una varietat poc freqüent.
** Les eucrites de Nuevo Laredo, que es creu que provenen de capes més profundes de l'escorça de 4 Vesta, i són un grup de transició cap a les eucrites acumulades.
* Les eucrites acumulades són un tipus rar amb cristalls orientats, que es creu que són deguts a haver-se solidificat en cambres de magma a l'interior de l'escorça de Vesta.
* Les eucrites polimictes són bretxes de regolita que consisteixen principalment en fragments d'eucrita i menys d'una desena part de diogenita, una línia de separació arbitrària de les howardites, que es relacionen per l'estructura.

## Referències

* ↑ Harry Y. McSween, Meteorites and their parent planets. Cambridge University Press, 1999. ISBN 0-521-58751-4, ISBN 978-0-521-58751-8. - p.129
* ↑ Howardite - daviddarling.info
* ↑ Sutherland, D. S. (1982) Igneous Rocks of the British Isles, Chichester, John Wiley, page 536.
* ↑ B. Mason: Meteorites. John Wiley, New York 1962.
* ↑ Mittlefehldt, McCoy, Goodrich and Kracher: Non-chondritic Meteorites from Asteroidal Bodies, In: Reviews in Mineralogy Vol. 36, Planetary Materials, Mineralogical Society of America, 1998.
# Rita Mercader i Mussons

Sor Rita Mercader i Mussons (Igualada, 11 de desembre de 1847 - Madrid, 2 de juliol de 1908) va ser una religiosa catalana, membre de les Filles de la Caritat de Sant Vicenç de Paül.
Va néixer l'11 de desembre de 1847 a la casa del carrer Nou, núm 55, d'Igualada, en una família nombrosa de 7 germans. Estudià a les Escolàpies d'Igualada i a les Carmelites de Balaguer i el 25 de juliol de 1865 ingressà al Reial Noviciat de les Filles de la Caritat a Madrid. Es traslladà a la inclusa hospici de Múrcia el 20 de gener de 1866 i pronuncià els vots religiosos el 4 d'agost de 1870. El 31 de desembre de 1872 tornà a Madrid, a l'hospici de Sant Ferran, i el juny de 1973 entrà al "Asilo de Hijos de Lavanderas de la corte" de Madrid, on l'any 1890 arribà a ser superiora. L'asil era patrocinat des de 1876 per la família reial. Degut a la seva amistat amb la reialesa, l'alcalde d'Igualada, Joan Serra i Constansó, demanà ajuda a Sor Rita Mercader perquè Igualada fos inclosa en la línia de ferrocarril projectada entre Vilanova i la Geltrú i Ponts (1905).
Va morir a Madrid el 2 de juliol de 1908. Amb motiu de la seva mort, la reina Maria Cristina i el seu fill el rei Alfons XIII enviaren telegrames de condol a la segona superiora i al nebot de la finada i l'infanta Maria Teresa visità l'asil per donar el condol en persona.
Des del 5 de desembre de 1911 és filla il·lustre de la ciutat d'Igualada. El 1914 l'Ajuntament va acordar col·locar a la seva casa natal una làpida que es va inaugurar el 24 d'agost d'aquell any, durant la Festa Major d'Igualada. La placa va ser destruïda durant la guerra civil espanyola, recol·locada de nou el 1939, i retirada el 2021 per l'Ajuntament d'Igualada en ser considerada el darrer símbol d'era franquista de la ciutat. El 31 de desembre de 1923 un carrer d'Igualada va ser anomenat en honor seu.

## Bibliografia

* Sor Rita Mercader, religiosa de las Hijas de la Caridad y Superiora del Asilo de niños de las lavanderas de la corte (1932), de Gabriel Castellà i Raich

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Maria Antonia Bisbal i Sendra, Maria Teresa Miret i Solé, Diccionari Biogràfic d'Igualadins, pàg. 136, ISBN 8423202461
* 1 2 3 4 Diari ABC, 11 d'agost de 1914, pàg. 18, El Ayuntamiento de la ciudad de Igualada... (castellà)
* 1 2 3 Redacció. «L'Ajuntament d'Igualada retira el darrer símbol franquista que quedava a la ciutat», 04-05-2021. [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ Diari ABC, 4 de juliol de 1908, Sor Rita Mercader... (castellà)
* ↑ La Vanguardia, 10 de juliol de 1908, Varias noticias (castellà)
# César Dávila Andrade

César Dávila Andrade (Cuenca, 2 de novembre de 1919 - Caracas, 23 d'abril de 1967) fou un escriptor, crític i poeta equatorià, figura fonamental del conte i la poesia al seu país.
De personalitat complexa, l'escriptor va deixar una obra que, prenent temes que apareixen repetidament a la narrativa latinoamericana, com l'opossició entre l'home i la naturalesa, els va tractar d'una forma molt més fosca, més metafísica, sense detenir-se en les reminicències socials o individuals d'aquest xoc.
Malgrat aquesta disposició vers la literatura més hermètica o metafòrica, Dávila Andrade tampoc no va deixar de tractar temes de contingut polític o reivindicatiu. A la revista editada pel Grupo Madrugada, que va fundar amb Galo René Pérez, a més a més de les seves poesies també hi va publicar "anatemes estremecedors contra els blancs que van esclavitzar als indis d'Atahualpa"
Molt jove encara, abans de fer els 50 anys, es va suïcidar cruentment a la casa del poeta veneçolà Juan Liscano.

## Obres

* Espacio, me has vencido (poemes, 1946).
* Oda al arquitecto (poema, 1946).
* Canción a Teresita (poema, 1946).
* Catedral salvaje (poema, 1951).
* Abandonados en la tierra (contes, 1952).
* Trece relatos (1955).
* Arco de instantes (poema, 1959).
* Boletín y elegía de las mitas (poema, 1967).
* Poemas de amor (edició pòstuma, sense dada).

## Referències

* ↑ Panorama del cuento ecuatoriano, pàg. 7.
* ↑ León Felipe el va definir com "el valor més alt dels nous i joves poetes sud-americans" (citat a Ecuador en el cuento, pàg. 107).
* ↑ Ecuador en el cuento, pàg. 107.

## Bibliografia

* Raviolo, Heber (selecció i pròleg). Panorama del cuento ecuatoriano. Uruguay: Ediciones de la Banda Oriental S.R.L., 1983.
* Taboada Terán, Néstor (introducció i selecció). Ecuador en el cuento. Buenos Aires: Convergencia, 1976.

## Enllaços externs

* «INDICE DE ESCRITORES ECUATORIANOS». Ministerio de Relaciones Exteriores, Comercio e Integración (República del Ecuador). Arxivat de l'original el 5 d'abril 2008. [Consulta: 13 febrer 2009].
# Madame X (pel·lícula de 1929)

Madame X és una pel·lícula sonora dirigida per Lionel Barrymore i protagonitzada per Ruth Chatterton. Basada en l'obra homònima d'Alexandre Bisson, es va estrenar el 24 d'abril del 1929. Va ser nominada per a la millor direcció i millor actriu a l'edició dels Oscar del 1929.

## Argument

Jaqueline deixa Louis, el seu marit, per un amant però en saber que el seu fill de quatre anys cau malalt vol tornar per cuidar-lo però el marit la rebutja i la deixa al carrer sense ni cinc. De mica en mica es va degradant la seva condició i acaba sent l'amant d'un tafur anomenat Laroque. Quan passats 20 anys torna a França el seu marit és el fiscal general. Laroque creu que pot aprofitar-ho i fer-li xantatge al marit. Per evitar el deshonor del seu fill, Jaqueline el mata d'un tret i és detinguda. El seu advocat d'ofici és justament el seu fill en el seu primer cas. Aquest desconeix la seva identitat.
Ell està desconcertat i frustrat perquè ella es nega a deixar-se defensar. Durant el judici, el seu marit es presenta per donar suport al seu fill. Quan Jaqueline veu que ell l'ha reconegut i que està a punt de desvelar la seva identitat, s'aixeca i fa una declaració afirmant la seva culpabilitat. Explica, sense dir noms, que l'ha matat per tal que el seu fill no sàpiga mai com s'ha degradat la seva mare. L'al·legat fa callar Louis. Jaqueline s'esvaneix a l'estrada i es portada a una cambra. Allà es reuneix amb el fill que no la coneix i el besa abans de morir.

## Repartiment

* Ruth Chatterton (Jacqueline Floriot)
* Lewis Stone (Louis Floriot)
* Raymond Hackett (Raymond Floriot)
* Holmes Herbert (Noel)
* Eugenie Besserer (Rose, criada dels Floriot)
* Mitchell Lewis (Coronel Hanby)
* Ullrich Haupt (Laroque)
* Sidney Toler (Dr. Merivel)
* Richard Carle (Perissard)
* Claude King (Valmorin, advocat)
* John P. Eddington
* Carrol Nye
* Chapell Dossett

## Referències

* ↑ «“Madam X” cast complete». The Film Daily, 31-01-1929, pàg. 8.
* 1 2 «”Madame X”». The Film Daily, 28-04-1929, pàg. 8.
* ↑ «The Industry’s date book». The Film Daily, 14-04-1929, pàg. 2.
* ↑ «The 2nd Academy Awards | 1930» (en anglès). The Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 31 gener 2020].

## Enllaços externs

* Madame X al catàleg de l'American Film Institute
# Espuri Anti

Espuri Anti (en llatí Spurius Antius) va ser un ambaixador romà enviat junt amb altres tres, Gai Fulcini, Cloeli Tul·le, i Luci Rosci a Lar Tolumni, rei de Veïs l'any 438 aC, que els va fer matar. Es van erigir estàtues als quatre ambaixadors a la Rostra de Roma. Plini a la seva Historia Natural l'anomena Sp. Nautius, però s'ha de llegir Antius.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita IV 16; Ciceró Phil IX, 2
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 209.
# Tim Meeusen

Tim Meeusen (Lier, província d'Anvers, 7 de novembre de 1977) va ser un ciclista belga, que fou professional del 2002 al 2009.

## Palmarès

* 2000
** 1r a la Fletxa flamenca
** 1r a la Brussel·les-Opwijk

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a firstcycling.com
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ruta de navegació

* Aquest article tracta sobre el sistema informàtic. Si cerqueu el mite de Teseu i Ariadna, vegeu «Ariadna».
Una ruta de navegació (o molles de pa, en anglès breadcrumb; en francès fil d'Ariane) és un sistema d'ajuda a la navegació utilitzada en moltes interfícies gràfiques d'usuari, així com en pàgines web. Consisteix en una de text on s'indica la ruta amb el recorregut seguit per accedir al document actual. El terme francès, fil d'Ariane, prové a una evocació (de la mitologia grega) del fil que Ariadna va deixar a Teseu per tal que pogués trobar el camí de sortida del laberint del Minotaure. El terme anglès, breadcrumb, prové del conte clàssic Hansel i Gretel.
Els gestors de fitxers actuals permeten la navegació per ruta de navegació, sovint reemplaçant o estenent la barra d'adreces: GNOME Files, Dolphin i Thunar de Linux, File Explorer de Microsoft Windows i Finder de Mac OS.

## Llocs web

Les rutes de navegació normalment es troben horitzontalment a la part superior de la pàgina, sovint sota la capçalera o la barra de títol. Proporcionen enllaços a cada pàgina prèvia a través de la qual l'usuari ha navegat per arribar a la pàgina actual. Conceptualment, allò que es mostra és la jerarquia de pàgines pare de l'actual. Així, la ruta de navegació mostra el camí o ruta que ha de seguir l'usuari per tornar cap al punt d'inici de la navegació.
Normalment s'utilitza com a separador dels nivells de jerarquia el símbol major que (>), tot i que els dissenyadors poden utilitzar altres caràcters (o glifs com ;, » o |), així com altres tractaments gràfics.
Una ruta de navegació típica pot tenir el següent aspecte:
    Pàgina inicial > Pàgina de secció > Pàgina de subsecció
o
    Pàgina inicial : Pàgina de secció : Pàgina de subsecció

## Referències

* ↑ «Ruta de navegació». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ Jakob Nielsen. «Breadcrumb Navigation Increasingly Useful» (en anglès). Nielsen Norman Group, 10-04-2007.
# Ragenold de Nèustria

Ragenold († 885) fou el darrer comte d'Herbauges del 844 al 885, i comte del Maine i marquès de Nèustria (878-885). La seva filiació no és coneguda però per onomàstica es pensa que seria fill de Renald d'Herbauges (comte d'Herbauges). Va succeir a Herbauges al seu germà Hervé, mort en lluita contra Lambert II de Nantes.
Va combatre els normands a la batalla de Brillac junt amb el comte de Poitou Rainulf I.
Quan Carles el Calb va crear el 861 les marques de Nèustria i en va confiar una al senescal Adalard, es va aliar junt amb als seus suposats parents els rorgònides, al rei Salomó de Bretanya, i es va revoltar. No es van sotmetre fins al 865, quan el rei va retirar la marca a Adalard i la va concedir al rorgònida Gausfred del Maine.
El 878, a la mort de Gausfred, el rei va cedir la marca de Nèustria i el comtat del Maine a Ragenold a causa del fet que els fills de Gausfred eren encara menors d'edat i no podien recollir la successió.
El 25 de juliol del 885, els normands van saquejar Rouen. Ragenold va marxar en ajut de la ciutat i va sorprendre els normands mentre estaven ocupats en el saqueig, però va morir en els combats.

## Fonts

* Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, per Christian Settipani i Katherine S.B. Keats-Rohan, 2000
* Hubert Guillotel, « Une autre marche de Neustrie »
* Christian Settipani, « Les origines des comtes de Nevers »

## Notes

* ↑ Robert Favreau, Histoire du Poitou et des Pays Charentais, pàg. 132. Els cronistes no es posen d'acord en el resultat de la batalla doncs segons la Crònica de Saint-Maixent « Renoul [Rainulf] comte de Poitiers i Rainon [Ragenold], comte d'Herbauges, el seu parent, que van lluitar contra els normands a la vila de Brillac, van fugir »; altres referències diuen que els va derrotar
# César Espinoza del Canto

César Espinoza del Canto (21 de maio de 1908 - 31 d'octubre de 1993) fou un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ César Espinoza del Canto Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Pelophryne lighti

Pelophryne lighti és una espècie d'amfibi que viu a les Filipines.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Ubaldo, D.& Gutierrez, B. 2004. Pelophryne lighti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
# FCU

FCU té els següents significats:
* FCU Politehnica Timişoara (de l'acrònim en romanès Fotbal Club Universitatea Politehnica Timișoara), club de futbol de la ciutat de Timişoara (Romania)
* Múscul cubital anterior (del seu nom en llatí Flexor Carpi Ulnaris), múscul de l'avantbraç humà
# Rui Costa

Rui Costa és el nom dels següents personatges:
* Rui Manuel César Costa (Lisboa, 1972), futbolista portuguès
* Rui Alberto Faria da Costa (Aguçadoura, 1986), ciclista portuguès