OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# As-Sàlih Ismaïl (aiúbida)

Al-Màlik as-Sàlih Imad-ad-Din Ismaïl ibn al-Màlik al-Àdil —àrab: الصالح إسماعيل, aṣ-Ṣāliḥ Ismāʾīl—, conegut com a as-Sàlih Ismaïl o as-Sàlih Imad-ad-Din, (c. 1203-1251) va ser el soldà aiúbida de Damasc l'any 1237 i més tard del 1239 al 1245.
Era un dels diversos fills d'al-Àdil i va rebre del seu pare els governs de Bosra i Sawad (a l'est del llac Tiberíades). Sota el seu germà al-Muàddham ibn al-Àdil (1218-1227) va conservar els governs fins al 1225, quan fou deposat i enviat a Damasc, segurament per haver participat en el complot del magnat local Ibn en el-Kaki. El 1227 va morir el seu germà, va recuperar el govern de Bosra i Sawad com a vassall d'an-Nàssir Dawud (1227-1229) fill i successor d'al-Muàddham. Dawud va perdre Damasc per l'acció conjunta d'al-Àixraf ibn al-Àdil (1229-1237) i el germà d'aquest al-Kàmil ibn al-Àdil, els dos germans d'al-Sàlih Ismaïl, que fou confirmat als seus governs (maig/juny de 1229). El mateix any fou enviat per al-Kamil per conquerir Hamat per donar-la a al-Mudhàffar Sulayman i va dirigir el contingent que va conquerir Baalbeck per a al-Àixraf ibn al-Àdil. En alguns moments va governar Damasc com a lloctinent d'al-Àixraf ibn al-Àdil (i és citat l'estiu del 1231); va prendre part a la campanya contra el sultanat de Rum del 1233/1234. A la mort d'al-Àixraf l'agost de 1237, que no deixava fills, va esdevenir governador de Damasc, governant també a Baalbek i sent reconegut per al-Mujàhid Shirkuh ibn al-Qàhir d'Homs (1186-1240) i per an-Nàssir Yússuf ibn al-Aziz d'Alep (1236-1260).
Uns mesos després, al febrer de 1238, deixava Damasc al seu germà al-Kamil, podent conservar Baalbek, al-Bika, Bosra i Sawad. Al-Kamil va morir poc després el març de 1238 i en circumstàncies complicades Salih va recuperar Damasc (setembre de 1239). Per mantenir-se enfront d'as-Sàlih Ayyub, al que va arrabassar Damasc, que aleshores era sultà d'Egipte, va fer aliances amb Alep, Karak i Rum i amb bandes de corasmis, i fins i tot amb els francs als que va oferir Jerusalem, Sidó i el castell de Belfort. El 1243 va ajustar la pau amb as-Sàlih Ayyub però no fou de gaire durada. Llavors Ismaïl va formar una coalició amb els francs que fou derrotada pels mercenaris corasmis d'Ayyub entre Gaza i Ascaló l'octubre de 1244 (Batalla de la Forbie). Assetjada Damasc, Ayyub hi va entrar l'octubre de 1245. El 1246 va Ismaïl va perdre també Baalbek i Bosra i es va haver de refugiar a Alep el governant de la qual, an-Nàssir Yússuf ibn al-Aziz, li va oferir protecció.
Ayyub va morir el 1249 i el seu fill i successor Turan-Xah ibn as-Sàlih Ayyub el 1250, els mamelucs van establir el seu règim a Egipte. Ism aïl va participar en l'expedició que pretenia recuperar el control, però les forces sirianes, manades per an-Nàssir Yússuf ibn al-Aziz d'Alep, foren derrotades a Kura el febrer del 1251. Ismaïl fou fet presoner sent executat el 19 de febrer al cementiri de Karafa al Caire.

## Referències

R. S. Humphreys, From Saladin to the Mongols; the Ayyubids of Damascus, 1193-1260, Albany 1977.
# Corts de Montsó (1533)

Les Corts de Montsó de 1533 van ser presidides pel rei Carles I. Era President de la Generalitat Dionís de Carcassona. Varen començar al juny i acabaren al desembre de 1533.
El regnat de Carles I es va caracteritzar per un cost molt alt en mantenir l'imperi amb el consegüent esgotament econòmic. Els principals motius eren: les hostilitats amb França per l'interès del rei Francesc I de França sobre la península Itàlica; la defensa de les agressions turques al Mediterrani i el manteniment de l'imperi alemany que era cobejat pels prínceps alemanys.
A més de la precària situació econòmica directament creada per la guerra, s'hi afegia la caiguda del comerç per culpa de la inseguretat marítima. També es queixaren els diputats de la manca de protecció aranzelària de l'emperador, tot i que existien privilegis a favor dels catalans. En concret, s'estava pagant per treure blat de Sicília i no s'aplicava el gravamen d'un 20% als draps francesos que entraven a Sicília i Nàpols.
En l'ordre polític, els diputats es queixaren de l'actuació del lloctinent Fadrique, que efectuava detencions en nom de la Diputació del General, envaint-hi competències. També manifestaren el seu disgust amb el nomenament del genovés Girolamo Doria com a arquebisbe de Tarragona, per ser estranger i per les ingerències competencials de l'inquisidor Ferran de Lloaces (futur successor de Doria a l'arquebisbat de Tarragona), però el rei no va voler acceptar discutir aquest punt. Per les dificultats d'aplicació de la Constitució de l'Observança es va demanar la creació d'un Tribunal de Contrafaccions. La seva creació es va ajornar fins a 1706, quasi dos-cents anys més tard.
Dins dels temes de règim interior, destaca l'acord de nomenar els càrrecs de diputats locals al final del mandat i no al principi; es prohibiren les relacions econòmiques entre diputats i oficials de la Generalitat. Aquestes mesures tenien com a objectiu evitar les posicions dominant i el clientelisme.
Es planteja iniciar una nova sistematització del dret català, si bé no serà fins a les Corts de Montsó (1585) que es constituirà una comissió que faria públic el resultat entre 1588 i 1590.

## Referències

* ↑ El valle de Sóller y Mallorca en el siglo XVI (en castellà). Imp. Marqués, 1971, p. 207-208.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. Vol. 2. ISBN 84-412-0885-9
# Beatriu de Montluçon

Beatriu de Montluçon va ser una noble. Era filla d'Arquimbald, senyor de Montluçon i Beatriu de Pierremont.
Es va casar amb Arquimbald VIII el Gran, senyor de Borbó, el qual ja havia estat casat anteriorment. Amb aquest matrimoni, Montluçon definitivament entra a la senyoria borbònica.
Van tenir diferents fills:
* Beatriu de Borbó, casada amb Berald VIII de Mercœur, senyor de Mercœur
* Arquimbald IX de Borbó, senyor de Borbó i comte de Nevers, d'Auxerre i de Tonnerre
* Maria de Borbó-Dampierre, casada amb Joan I de Dreux, Comte de Dreux

## Bibliografia

* (anglès) Chronica Albrici Monachi Trium Fontium 1216 and 1232, MGH SS XXIII, pp. 904 and 929
* Beatriu de Montluçon a Foundation for Medieval Genealogy
* Beatriu de Montluçon a geneanet.org
# Beatriu de Llúria i Lancia

Beatriu de Llúria –o de Lloria– (Itàlia, aprox. 1275 — València?, 1334) fou baronessa de Cocentaina i senyora d'altres feus dels Lloria.
Filla de Roger de Llúria i Margarida Lancia, fou educada a València, on s'havia traslladat vers el 1291. Es casà amb Jaume de Xèrica i Álvarez de Azagra, segon senyor de la baronia de Xèrica (1298), de Begís, Llíria, Andilla i Altura, i alferes major d'Aragó i portabandera reial. Va ser mare, almenys, de Jaume de Xèrica i de Lloria, Pere de Xèrica i de Lloria, Beatriu de Xèrica i d'Arborea i Alfons Roger de Llúria, que adoptà primer el cognom de la mare.
En quedar vídua, el 1321, actuà com a senyora usufructuària de Xèrica, i tingué diferències amb el seu fill Jaume, que li ocupà els llocs d'Eslida, Xelva i altres, fins que el rei ordenà una divisió de bens entre ella i tots els fills (1327): Jaume tindria Xèrica i li restituiria tot el que li havia pres. Com a hereva del seu germà Berenguer, fou senyora de la baronia de Cocentaina, que deixà al seu fill Alfons Roger de Llúria. Testà a València el 1334.

## Referències

* 1 2 3 «Beatriu de Lloria». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: octubre 2019].
* ↑ «Xèrica». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: octubre 2019].
* ↑ Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 1139-1140. ISBN 84-297-3521-6.
* ↑ «El senyoriu de Cocentaina al s.XIV». Història de Cocentaina, 16-12-2013. [Consulta: octubre 2019].
# Basses de la pedrera de Mas Vern

La zona humida Basses de la pedrera de Mas Vern està formada per unes basses originades com a resultat d'una activitat extractiva, en un turó basàltic. Hi queda inclosa també una altra bassa temporal situada a la base del turó, a la zona de desguàs de les aigües.
La vegetació aquàtica és formada per lliri groc (Iris pseudacorus), jonc d'estores (Juncus effusus), Potamogeton sp., ranuncles, etc., que es distribueixen per la zona perimetral de les basses. El bosc de ribera és format per salzes, sargues, om i freixe de fulla petita, que es barregen amb els roures i alzines de la vegetació de l'entorn.
En relació a la fauna destaca la presència de tortuga d'estany (Emys orbicularis), així com diverses espècies d'amfibis, com salamandra (Salamandra salamandra), reineta (Hyla meridionalis), granota pintada (Discoglossus pictus), gripau corredor (Epidalea calamita) i tritó verd (Triturus marmoratus). Entre els rèptils, a més de la tortuga d'estany ja esmentada, destaca la presència de serp d'aigua (Natrix maura), sargantaner gros (Psammodromus algirus), serp verda (Malpolon monspessulanus), etc.
La zona està protegida a nivell local com a Reserva Parcial Municipal de Tortugues, declarada per l'Ajuntament de Riudarenes amb el vistiplau de la propietat, l'any 1987. Les basses superiors estan envoltades per una tanca metàl·lica que impedeix el pas de fauna. Cal promoure una bona gestió de l'espai, que eviti l'aïllament de les poblacions de tortuga i les altres espècies de l'herpetofauna que hi són presents.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Basses de la pedrera de Mas Vern». Zones humides de Catalunya. Gencat. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2015. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Neferuptah

Neferuptah o Ptahneferu ("Bellesa de Ptah") va ser una princera egípcia de la XII Dinastia. Era filla del rei Amenemhet III (vers el 1860 aC fins al 1814 aC). La seva germana va ser el faraó Sobekneferu ("Bellesa de Sobec").

## Biografia

Neferuptah va ser una de les primeres dones reials en tenir el seu nom dins d'un cartutx (encerclat).
Neferuptah en jeroglífic :
Es va preparar una inhumació per a ella a la tomba del seu pare a Hawara. No obstant això, no hi va ser enterrada, ja que la van acabar sepultant en una petita piràmide a Hawara. La seva tomba es va trobar intacta el 1956; hi van trobar les seves joies, un sarcòfag de granit, tres gerros de plata i altres objectes.
El sarcòfag de granit duia una inscripció que era una breu fórmula d’ofrena. A l'interior del sarcòfag hi van trobar les restes deteriorades de dos taüts de fusta. L'exterior estava decorat amb làmines d'or inscrites; al sarcòfag de la reina Hatxepsut, que va viure uns 300 anys després, s'hi van trobar les mateixes inscripcions. La seva tomba apareix esmentada en un papir trobat a Lahun. Se la representa al costat del seu pare al temple de Medinet Madi. Els objectes que li pertanyen inclouen una esfinx de granit negre i el fragment d'una estàtua trobada a Elefantina.

## Títols

Tot i que mai no va tenir el títol d'Esposa del Rei, si que sembla que devia tenir un estatus especial; és possible que fos considerada una futura governant.
Els seus títols coneguts són els següentsː
* Membre de l’Elit
* Gran de favor
* Gran d'Elogi
* Filla del Rei, la seva estimada, del seu cos.

## Referències

* ↑ Petrie, 1890, p. 15, pl. V.
* ↑ Grajetzki, 2005, p. 55-66.
* ↑ Collier i Quirke, 2002, p. 138-139.
* ↑ Farag, 1971, p. 101-103.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 98.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 25.
* ↑ Farag, 1971, p. 20.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Collier, Mark; Quirke, Stephen. The UCL Lahun Papyri: Letters (en anglès). British Archaeological Reports Oxford Ltd, 2002. ISBN 978-1841714622.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Farag, Nagib. The discovery of Neferwptah (en anglès). General Organization for Govt.Print.Offices, 1971.
* Grajetzki, W. «The Coffin of the "King's Daughter" Neferuptah and the Sarcophagus of the "Great King's Wife" Hatshepsut» (en anglès). Göttinger Miszellen: Beitrage zur ägyptologischen Diskussion, 205, 2005.
* Petrie, W. M. Flinders. Kahun, Gurob, and Hawara (en anglès), 1890.
# Bernhard Klodt

Bernhard Klodt (Gelsenkirchen, 26 d'octubre de 1926 - Garmisch-Partenkirchen, 23 de maig de 1996), també anomenat Berni Klodt, fou un futbolista alemany de la dècada de 1950.
Fou 19 cops internacional amb la selecció de futbol d'Alemanya amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1954 i a la de 1958.
Pel que fa a clubs, destacà a FC Schalke 04.

## Referències

* ↑ «Bernhard Klodt» (en alemany). fussballdaten.de. Arxivat de l'original el 29 de maig 2012. [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ Bitter, Jürgen. Deutschlands Fußball Nationalspieler (en alemany). Sportverlag, 1997, p. 241f.
* ↑ Bernhard Klodt a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Berni Klodt » Club matches».
* ↑ FC Schalke 04. Königsblau: Die Geschichte des FC Schalke 04. Die Werkstatt, 2015. ISBN 978-3-7307-0204-8.
Bernhard Klodt amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de futbol 1954
1 Turek •
2 Laband •
3 Kohlmeyer •
4 Bauer •
5 Erhardt •
6 Eckel •
7 Posipal •
8 Mai •
9 Mebus •
10 Liebrich •
11 Metzner •
12 Rahn •
13 Morlock •
14 Klodt •
15 O. Walter •
16 F. Walter •
17 Herrmann •
18 Biesinger •
19 Pfaff •
20 Schäfer •
21 Kubsch •
22 Kwiatkowski •
Seleccionador: Herberger
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de futbol 1958
1 Herkenrath •
2 Erhardt •
3 Juskowiak •
4 Eckel •
5 Wewers •
6 Szymaniak •
7 Stollenwerk •
8 Rahn •
9 Walter •
10 Schmidt •
11 Schäfer •
12 Seeler •
13 Klodt •
14 Cieslarczyk •
15 Kelbassa •
16 Sturm •
17 Schnellinger •
18 Hoffmann •
19 Peters •
20 Nuber •
21 Sawitzki •
22 Kwiatkowski •
Seleccionador: Herberger :
# Novonikolski

Novonikolski (en rus: Новоникольский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Novonikolàievka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Novonikolàievka».
Novonikolàievka (en rus: Новониколаевка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 233 habitants. Es troba al districte rural de Khankaiski.

## Referències

* ↑ «Село Новониколаевка Ханкайский район Приморский край». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 23 gener 2014].
# New Egypt

New Egypt és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 2.519 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Egypt tenia 2.519 habitants, 913 habitatges, i 664 famílies. La densitat de població era de 241,9 habitants/km².
Dels 913 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 33,4% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.297 $ i la renda mediana per família de 50.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.156 $ mentre que les dones 35.313 $. La renda per capita de la població era de 18.771 $. Aproximadament el 5,9% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Egypt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Egypt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Betània

Betania (grec B'thanía (transliteració de l'hebreu Bêth-ânî [aniyyâh] "casa del pobre [dels dàtils; de l'aflicció]") és una vila a la falda oriental del Mont de les Oliveres, a uns 2,5 km a l'est de Jerusalem, al camí cap a Jericó, on vivien Llàtzer, Marta i Maria, a qui Jesús visità en diverses ocasions i Simó el leprós, a la casa on Maria va ungir Jesús. L'ascensió de Jesús va passar no gaire lluny d'aquesta vila. El lloc s'anomena ara el-Azarîyeh en honor de Llàtzer.

## Referències

* ↑ Mateu. 21: 17
* ↑ Marc. 11:1, 11, 12
* ↑ Lluc. 10:38
* ↑ Joan. 11:1
* ↑ Mateu. 26: 6-13
* ↑ Marc. 14:3
* ↑ Lluc. 24:50, 51
# Nóvie Peski

Nóvie Peski (en rus: Новые Пески) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 56 habitants. Pertany al districte municipal de Líssie Gori.

## Referències

* ↑ PROвинциальный TOURистъ. «Посёлок Барсучий, Лысогорский район» (en rus). Яндекс Дзен, 2020. Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П» (en rus). docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Nóvie Poliani

Nóvie Poliani - Новые Поляны (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora del riu Pxekha, a 20 km al sud d'Apxeronsk i a 105 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi les poblacions de Godovnikov, Gorni Lutx, Samúrskaia, Xirvànskaia i Xirvànskaia Vodokatxka.
# Nóvie Kotlitsi

Nóvie Kotlitsi (en rus: Новые Котлицы) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Nóvie Parati

Nóvie Parati (en rus: Новые Параты) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.419 habitants. Pertany al districte rural de Voljsk.

## Referències

* ↑ План Генерального Межевания Казанского уезда
# Nicolás Díaz y Pérez

Nicolás Díaz y Pérez (Badajoz, 6 de desembre de 1841 - Madrid, 16 de juny de 1902) va ser un cronista, periodista i escriptor espanyol.

## Biografia

Va néixer el 6 de desembre de 1841 a Badajoz. Cronista d'Extremadura, va ser autor de diverses obres sobre aquesta regió, entre elles el Diccionario histórico, biográfico, crítico y bibliográfico de autores, artistas y extremeños ilustres.
Com a periodista va ser redactor a Madrid dels periòdics La Caza (1865), La Reforma (1865-1869), Los Sucesos (1866), El Amigo del Pueblo (1868-1869) i La República Ibérica. Dirigí El Hijo del Pueblo (1868-1869) i va col·laborar en diaris i revistes com El Bazar, El Museo Escolar, El Correo de la Moda i Gente Vieja. A Badajoz havia estat redactor d' El Museo Extremeño (1865), La Federación Extremeña (1871) i El Obrero Federal (1888). Sovint va signar com «El Plutarco extremeño» i «Nicomedes Durán y Pereda».
D'ideologia republicana i pertanyent a la francmaçoneria, va ser pare de Viriato Díaz-Pérez, emigrat al Paraguai. Va morir a Madrid el 16 de juny de 1902.

## Notes

* ↑ El segon volum está prologat per Francisco Cañamaque.

## Referències

* ↑ Poyán Rasilla, 1987, p. 637.
* 1 2 3 4 5 6 Ossorio y Bernard, 1903, p. 107.
* 1 2 Díaz y Pérez, 1888.
* ↑ Poyán Rasilla, 1987, p. 637-642.
* ↑ Poyán Rasilla, 1987, p. 643.

## Bibliografia

* Díaz y Pérez, Nicolás. Diccionario histórico, biográfico, crítico y bibliográfico de autores, artistas y extremeños ilustres. II. Madrid: Pérez y Boix editores, 1888.
* Ossorio y Bernard, Manuel. «Díaz y Pérez (Nicolás)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903.
* Poyán Rasilla, Carmen. «Nicolás Díaz y Pérez, escritor y masón». A: La masonería en la España del siglo XIX. 2, 1987, p. 637-647. ISBN 84-505-5234-6.
Aquest article és una obra derivada d' Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX, una obra de Manuel Ossorio y Bernard publicada a Espanya en 1903, disponible sense restriccions conegudes de dret d'autor. Aquesta obra derivada es troba disponible sota les llicències GNU Free Documentation License i Creative Commons Atribución-CompartirIgual 3.0 Unported.
# Nicolás Cotugno Fanizzi

Nicolás Domingo Cotugno Fanizzi (Sesto San Giovanni, 21 de setembre de 1938) és un salesià, sacerdot catòlic uruguaià d'origen italià. Fou arquebisbe de Montevideo (1998-2014).

## Biografia

Nascut a Itàlia el 1938, estudià a la Societat Salesiana. El 1961 viatjà a l'Uruguai com a missioner. Es doctorà en Teologia Dogmàtica a la Universitat Pontifícia Gregoriana de Roma. El 1971 tornà a l'Uruguai i el 1996 ocupà breument el càrrec de bisbe de Melo fins al seu nomenament com a arquebisbe de Montevideo el 1998.
Cotugno participa del debat polític del país. Durant els darrers anys, ha opinat sobre la llei de l'avortament i sobre el matrimoni homosexual, entre altres temes.

## Referències

* ↑ Nicolás Cotugno (Catholic Hierarchy)
* ↑ Bisbes i arquebisbes, Església Matriu de Montevideo Arxivat 2008-02-16 a Wayback Machine. (castellà)
# Obra mestra

«Obra mestra» té aquests significats:
* Obra mestra era la peça que havia de realitzar un oficial per obtenir el títol de «mestre» als gremis d'oficis medievals
* Obra mestra, o també magnum opus o opus magnum, és l'obra d'art cabdal, la millor, més referida o a la que ha dedicat tota la vida un artista. També es parla d'obra mestra en art per a aquelles obres que han donat origen a moltes d'altres inspirades en ella.
# Nòtion

Nòtion (en llatí Notium, en grec antic Νότιον) era una antiga ciutat de l'Eòlida, que segons Heròdot era el port o la ciutat baixa de Colofó, de la que estava situada a poca distància.
A la Guerra del Peloponès, Colofó, a causa de les baralles internes, va ser presa per Esparta. Van expulsar al partit favorable als grecs, que es van refugiar a Nòtion, però allà també es va formar una facció favorable als perses. Els ciutadans pro-atenencs van demanar ajuda al general (estrateg) Paques, que va expulsar al partit persa i el va retornar als colofonians. Més tard, els atenencs van enviar alguns colons a Nòtion, i van reunir allí a tots els ciutadans de Colofó que havien fugit, segons Tucídides. Xenofont diu que Nòtion i Colofó eren ciutats diferents.
L'any 190 aC, el rei selèucida Antíoc III va atacar Nòtion en la seva guerra contra els romans i la va assetjar sense èxit. Titus Livi anomena a Nòtion oppidum Colophonium i diu que es trobava a uns tres quilòmetres de Colofó. Després de la guerra amb Antíoc, els romans van donar als colofonians "que viuen a Nòtium" l'exempció d'impostos com a recompensa per la seva ajuda. Polibi també anomena colofonians als que vivien a Nòtion, i quan Ciceró parla dels pirates que atacaven periòdicament Colofó, sembla que es refereix a Nòtion.
Tucídides també diu que Nòtion era la ciutat de la costa o el port i que Colofó era la ciutat alta. Hecateu en parla, i Nòtion devia ser tant antic com Colofó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Colophon». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 desembre 2020].