OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Erionita-Ca

L'erionita-Ca és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la zeolita. El seu nom prové del mot grec εριον (erion) que significa llana, en al·lusió a l'aparença del mineral. El sufix -Ca indica que el calci és el catió dominant.

## Característiques

La erionita-Ca és un tectosilicat de fórmula química Ca₅[Si$_{26}$Si$_{10}$O$_{72}$]·30H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3,5 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'erionita-Ca pertany a «02.GD: Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de 6-enllaços – zeolites tabulars» juntament amb els següents minerals: gmelinita-Ca, gmelinita-K, gmelinita-Na, willhendersonita, cabazita-Ca, cabazita-K, cabazita-Na, cabazita-Sr, cabazita-Mg, levyna-Ca, levyna-Na, bellbergita, erionita-K, erionita-Na, offretita, wenkita, faujasita-Ca, faujasita-Mg, faujasita-Na, maricopaïta, mordenita, dachiardita-Ca, dachiardita-Na, epistilbita, ferrierita-K, ferrierita-Mg, ferrierita-Na i bikitaïta.

## Formació i jaciments

L'erionita-Ca va ser descoberta a Maze, a la ciutat de Niigata (Prefectura de Niigata, Chubu, Honshū, Japó). També ha estat descrita a Alemanya, Austràlia, el Canadà, França, Itàlia, un altre indret del Japó, Nova Zelanda, el Regne Unit, la República Txeca, Rússia i Turquia.

## Referències

* 1 2 3 «Erionite-Ca» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Refugi del Pla de les Pedres

El refugi del Pla de les Pedres és un refugi de muntanya de la Parròquia d'Encamp (Andorra) a 2.150 m d'altitud i situat sobre les Bordes d'Envalira al costat de les pistes d'esquí de Soldeu El Tarter.
# Cometes (gest)

El gest de les cometes, són cometes virtuals que es formen a l'aire amb els dits mentre es parla. Normalment es fa amb les dues mans separades a l'amplada de les espatlles i a l'alçada dels ulls del parlant, amb els dits índex i mig de cada mà flexionant-se a l'inici i al final de la frase citada. El gest de les cometes s'utilitza per expressar sarcasme, ironia o eufemisme.
La primera aparició registrada d'un gest d'aquest tipus data de 1927. L'actriu Glenda Farrell el fa servir al musical de 1937, Breakfast for Two. El 1889, Lewis Carroll va descriure usos similars - parèntesis aeris i signe d'interrogació aeri - a la seva última novel·la.
El gest es va fer popular a la dècada de 1990, en part pel seu ús pel còmic Steve Martin als seus espectacles. El 1996, a la pel·lícula d'HBO Back in Town, el còmic i còmic George Carlin es va burlar de l'ús del gest de cita a l'esbós "Quote Marks in the Air".

## Vegeu també

* Cor amb les mans
* Signe d'ILY
* Signe d'OK

## Referències

* ↑ Francis Combes, Patricia Latour. «Pincettes ou guillemets ?» (en francès). L'Humanité, 12-10-2017. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Nicolas Santolaria «Stop aux guillemets avec les doigts» (en francès). Le Monde.fr, 11-04-2016 [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Ponge, Myriam «Le guillemetage : une illustration par la ponctuation de l'enrichissement mutuel des codes oral/écrit (espagnol, français)» (en francès). Colloque international "Les rapports entre l'oral et l'écrit dans les langues romanes", 09-12-2011, pàg. 397 [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Martin. «Air quotes». The Phrase Finder. Arxivat de l'original el 3 novembre 2008. [Consulta: 18 novembre 2008].
* ↑ Sylvie and Bruno, vol.I, ch.17: «he marked the parenthesis, in the air, with his finger» and «what can be simpler than just to make a “?” in the air with your finger?».
* ↑ Frum, David. How We Got Here: The '70s, the decade that brought you modern life, for better or worse. BasicBooks, 2000, p. 421. ISBN 0-465-04196-5. OCLC 45706071.

## Enllaços externs

* Rude Hand Gestures
* Wikinapoli, Hand Gestures
* A Cactus on Your Palm
# Krishnai

Krishnai és un riu de Meghalaya i Assam que neix a les muntanyes Garo al nord de la serra d'Arbela prop del poble de Mandalang-giri, i corre cap al nord cap al districte de Goalpara. Desaigua al Brahmaputra a pocs quilòmetres de la ciutat de Goalpara. Els afluents principals són el Banji i el Ranji. La principal vila per la que passa és Jira, un mercat quan el riu entra a les planes. Abans d'aquesta zona és navegable per petits bots i per portar fusta, però a la plana era navegable per bots de fins a 2 tones durant uns 35 km.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Tabassarans

Els tabassarans són un poble caucàsic de religió musulmana sunnita que viuen al sud-est del Daguestan, als marges dels rius Darvag, Rubas, Chirah-nir i Karchag-nir, als districtes Tabassaran (centre, Khuchni) i Khiv (centre, Khiv), en uns 25 assentaments, els principals dels quals són Khiv, Khuchni, Kandik, Kushtil, Lyakhle, Djuli, Tchere, Mejgyul, Kurag, Tinit, Arkit, Dyubek i Shirtich. Mantenen els clans exogàmics amb una jerarquia patriarcal de caràcter feudal.
El 2011 sumaven 200.000 individus i parlaven el tabassaran, una llengua caucàsica.
# Els Tamarells

* Aquest article tracta sobre una platja de Menorca. Vegeu-ne altres significats a «Es Tamarells (ses Salines)».
Els Tamarells és, juntament amb s'Arenal d'en Moro, una de les platges de l'Illa d'en Colom a Menorca. Està situada a la costa oest de l'illot, protegida del vent de tramuntana. L'arena és relativament fina per ser una platja de la costa nord-est de Menorca. Just a sobre de l'arena hi trobem els tamarells (Tamarix africana), unes plantes d'origen africà que donen nom a la platja. Aquesta platja forma part del Parc Natural de s'Albufera des Grau. L'accés és exclusivament marítim.
# Ramon Besora Oliva

Ramon Besora Oliva és mestre, editor i escriptor. Actualment, és president de l'Associació del poeta Miquel Martí i Pol, però durant molts anys, ha exercit de mestre i n'ha col·laborat en la formació de mestres. També ha format part de la Institució Rosa Sensat.
Durant la seva trajectòria ha rebut diversos premis, tant nacionals com internacionals, entre els quals destaquen:
* Premi Baldiri Reixac per les seves aportacions en l'àmbit de la didàctica de la llengua.
* Octogone d'Honneur atorgat pel Centre International d'Études en Littérature de Jeunesse de París.
* Critici in Erba Prize atorgat a Bolonya per les seves edicions.
* Premi Internacional d'Innovació també a Bolonya.
* Selecció White Ravens 2023, pel llibre Els iris.
A més, també ha estat president del Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil i membre del jurat de diversos premis literaris, com per exemple:
* Premi Nacional de Literatura Infantil del Ministeri de Cultura
* Premi Lazarillo
* Premi de Literatura Infantil i Juvenil de la Generalitat de Catalunya
Besora també ha participat en la coordinació de seminaris i simpòsiums com el Simpòsium del Premi Internacional Catalonia d'Il·lustració.
Per acabar, destacar que ha fet diverses publicacions i articles sobre la didàctica, la creativitat infantil, la construcció d'un lector, poesia, experimentació poètica i diversos títols de literatura infantil.

## Referències

* ↑ «Biografia Ramon Besora Oliva».
* 1 2 3 4 «Libros de autor: Ramon Besora // Grupo Edebé: publicaciones infantiles, juveniles y para adultos». [Consulta: 4 abril 2019].
* ↑ «Ampliació biografia Ramon Besora Oliva».
* ↑ «Obres Ramon Besora Oliva».
# William T. Cosgrave

William Thomas Cosgrave (irlandès Liam Tomás Mac Cosgair; 6 de juny, 1880 – 16 de novembre, 1965), conegut com a W.T. Cosgrave, fou un polític irlandès qui succeí Michael Collins com a cap del Govern Provisional Irlandès d'agost a desembre del 1922. també fou president del Consell Executiu de l'Estat Lliure d'Irlanda del 1922 al 1932.
Anteriorment havia lluitat en la companyia d'Éamonn Ceannt durant l'aixecament de Pasqua del 1916. Fou condemnat a mort, però li commutaren per cadena perpètua. El 1917 fou elegit diputat pel Sinn Féin i es convertí en estret col·laborador de Michael Collins.
Les càrregues fiscals que establí amb vista a un redreçament econòmic i la repressió contra els republicans que va fer durant el seu mandat el feren impopular, però conservà el control parlamentari fins que el grup Fianna Fáil (escissió del Sinn Féin) guanyà les eleccions del 1932. Passà aleshores a l'oposició com a cap del seu partit Fine Gael, fundat per ell amb Eoin O'Duffy el 1933.

## Referències

* ↑ Palmowski, Jan. Historia Universal del siglo XX (en castellà). Madrid: Complutense, 1998, p. 167. ISBN 9788489784574.
# Cometes Escolàstic

Cometes Escolàstic (en llatí Cometas Scholasticus, en grec Κομητᾶς Σχολαστικός,) conegut també com a Cartulari (Chartularius, Χαρτουλάριος) fou un poeta romà d'Orient que va viure probablement al segle ix.
Va ser autor de sis epigrames inclosos a l'Antologia grega. Per alguns dels seus epigrames se sap que va fer una nova recopilació dels poemes homèrics, i en va reformar la puntuació. Sobre l'època en què va viure, s'ha suposat que podria ser el Cometes que va ser mestre de gramàtica a Constantinoble en temps del noble Bardes, al regnat de Miquel III l'Embriac. Climent d'Alexandria menciona un Cometes entre els comentaristes d'Homer.

## Referències

* ↑ Cometas Scholasticus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 815
# Torre (Viana do Castelo)

Torre és una antiga freguesia portuguesa del municipi de Viana do Castelo, amb 4,80 km² d'àrea i 615 habitants (al cens del 2011). La densitat de població n'és de 128,1 hab/km². Sempre s'ha conegut pel seu patró, és per això que localment s'anomena Sâo Salvador da Torre.
Era ací famós, a l'edat mitjana, el Monestir de Sâo Salvador da Torre sota comanda dels Rochas ("de Meixedo"), de què encara resten importants vestigis romànics junt a l'església. L'extensa propietat arribava a algunes freguesies del voltant, amb el couto de Lanheses. Va ser eliminada en la reorganització administrativa del 2012/2013, i s'integrà en la Unió de Freguesies de Torre i Vila Mou.

## Població

Població de la freguesia de Torre :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 378 | 428 | 490 | 470 | 481 | 507 | 446 | 524 | 623 | 582 | 599 | 639 | 607 | 660 | 615 |

## Referències

* ↑ «População residente, segundo a dimensão dos lugares, população isolada, embarcada, corpo diplomático e sexo, por idade (ano a ano)» (en portugués). Instituto Nacional de Estatística. [Consulta: 5 març 2014].
* ↑ Lei n.º 11-A/2013, de 28 de janeiro: Reorganização administrativa do território das freguesias. Anexo I. Diário da República, 1.ª Série, n.º 19, Suplemento, de 28/01/2013.
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.

## Enllaços externs

* Paróquia de Torre (Són Salvador), Arxiu Distrital de Viana do Castelo
# Krishnappa Nayaka

«Krishnappa Nayaka» té aquests significats:
Reis (naik o nayak) de Madura (Índia):
* Krishnappa Nayaka I, rei en el període 1564-1572. Succeí a Visvanatha Nayaka i fou succeït pel seu fill Virappa Nayaka.
* Krishnappa Nayaka II, fill de Virappa Nayaka. Regnà entre 1595 i 1601.
# Tabeirós-Terra de Montes

Tabeirós-Terra de Montes és una comarca de Galícia situada a la província de Pontevedra. Limita amb la comarca de Santiago al nord, amb O Deza a l'est, amb la comarca de Pontevedra i la comarca de Caldas a l'oest i amb comarca d'O Carballiño al sud. En formen part els municipis de:
* Cerdedo
* A Estrada
* Forcarei.

## Enllaços externs

* Tabeirós Terra de Montes, Turisme Rías Baixas Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
# Xavier Monsalvatje Iglésias

Xavier Monsalvatje Iglésias (Olot, 19 de gener de 1881 - Girona, 26 de febrer de 1921) fou un escriptor, pintor, mecenes, melòman i una figura cabdal del modernisme i noucentisme gironins.
Establert a Girona des de petit, amb el trasllat d'una família de banquers el 1896, més endavant va ser un dels descobridors i protectors de l'escultor Fidel Aguilar, així com amic de Prudenci Bertrana, Miquel de Palol, Carles Rahola i Rafael Masó. Va dinamitzar la societat gironina de l'època amb projectes com la societat Athenea. Fou també regidor de l'Ajuntament de Girona per la Lliga.
El 16 de gener de 1910 es casà a Girona amb Mercè Bassols i Bassols. El seu fill fou el compositor Xavier Montsalvatge Bassols.
La seva obra literària és conformada de narracions d'un marcat to decadentista, que va abandonar posteriorment per acostar-se a un noucentisme de caràcter franciscà i amable. Feu també algunes incursions dins el periodisme.

## Obres

* Ombres (1906)
* Terra de gestes i de beutat. Girona, conjuntament amb Joaquim Pla Dalmau (1917)
* L'Anell triangular de la deessa (1920)
* Proses del viure a Solius (1921). Reeditada el 2017 per l'Ajuntament de Santa Cristina d'Aro en edició facsímil, en motiu dels cinquanta anys del monestir de Solius i els cent anys de l'estada de l'escriptor a Solius (ISBN 978-84-697-3170-3)

## Referències

* 1 2 Llibre de Baptismes. Parròquia de Sant Esteve d'Olot, 1876-1885, p. 231.
* ↑ «Xavier Monsalvatje Iglésias». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pujol i Coll, Josep. Perfils de Xavier Monsalvatje (1881-1921), 2012 (Biblioteca Fundació Valvi). ISBN 978-84-940263-8-6.
# Cometes de Casesnoves

Les Cometes de Casesnoves és una coma que es troba dins el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça, i dins Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom prové «del llatí casas novas, cabanes noves». Per haver sigut una «zona plena de pletius, pletes i cabanes».
Es troben per sota de la cara nord-oriental del Tuc de la Comamarja (2.562,1 m), limitades pel nord per la Serra de Casesnoves, per l'est per la carena que, estenent-se en direcció nord, formen: el Cap de les Cometes (2.681,4 m), la Collada Barrada (2.609,5 m), el Bony Negre (2.724,1 m), la Collada del Bony Blanc (2.625,5 m) i el Bony Blanc (2.755,7 m); i pel nord-est per la Serrat del Comptador: es troben les Cometes de Casesnoves, que davallen cap al nord-oest per trobar els Pletius. El Barranc de Casesnoves, que neix a les Cometes, continua, flanquejat per la dreta pel Serrat del Comptador, cap al nord-oest per trobar el Riu de Sant Nicolau.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 18 maig 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Tuc de la Comamarja. [Consulta: 05/03/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Cap des Cometes. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Collada Barrada. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Bony Negre. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Collada del Bony Blanc. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Bony Blanc. [Consulta: 27/02/2012]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Torre (Serra da Estrela)

Torre és el punt de més altitud de la Serra da Estrela i també de Portugal Continental, i el segon més alt de Portugal (només la Muntanya del Pico, a Açores, té més altitud, amb 2.351 metres). Aquest punt no és un cim típic de muntanya, sinó el punt més alt d'una serralada. Torre té la característica inusual de ser un lloc accessible per carretera, al final de la qual hi ha una rotonda amb un monument simbòlic de Torre, i un marc geodèsic. Es diu, tot i que no estiga confirmat, que el rei Joan VI a l'inici del segle xix manà erigir ací un monument de pedra, de manera que l'altitud n'arribàs als 2.000 metres.
El punt se situa al límit de les freguesies de Unhais de la Serra (Covilhã), Sâo Pedro (Manteigas), Loriga (Seia) i Alvoco da Serra (Seia), i és per això que pertany a tres municipis: Covilhã, Manteigas i Seia. Torre també dona nom a la localitat on és situada, la part més alta de la serralada.
L'altitud de Torre és de 1.993 m, d'acord l'Institut Geogràfic de l'Exèrcit. Al punt més elevat se'n construí un marc geodèsic homònim, que assenyala el punt més alt de la serra da Estrela. La prominència topogràfica és de 1.204 m (el cim n'és el Pico d'Almansor, a l'estat espanyol) i l'aïllament topogràfic n'és de 159,17 km.
Hi ha un gran mirador des d'on s'observa una vista les valls encaixades en una zona de contacte entre esquist i granit, retallades per cursos d'aigua.(2) Les temperatures més baixes de Portugal es registren al cim de la serra da Estrela, i arriben als -20 °C a l'hivern.(2)

## Galeria

* Marc geodèsic
* Torre a l'estiu
* Torre a l'hivern
* Esquí a Torre
* Capella de Nossa Senhora do Ar, a Torre

## Referències

* ↑ torreserradaestrela.com. «Torre Serra da Estrela» (en portugués). [Consulta: 27 desembre 2011].
* ↑ «Carta Administrativa Oficial de Portugal». Arxivat de l'original el 2012-08-25. [Consulta: 18 novembre 2021].
* ↑ «Serra da Estrela - Peakbagger.com». [Consulta: 27 abril 2023].

## Enllaços externs

* «Serra da Estrela Ski Resort Guide» (en anglès). Snow-Forecast.
* «Serra da Estrela» (en portuguès). Aves de Portugal. [Consulta: 27 abril 2023].
# Krasni Mak

Krasni Mak (en (ucraïnès): Красний Мак) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.663 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1945 la vila es deia Biiuk-Karalez.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Krasni Mak d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Учь азиз дюрбеси (Айвовое / Эфендикой, АР Крым)». IMUSLIM. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Встречается также написание Коджа-Сала
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Jan Mandijn

Jan Mandijn o Mandyn (Haarlem, c. 1500 – Anvers, c. 1560) fou un pintor neeerlandès actiu principalment a Anvers (Flandes), especialitzat en quadres amb escenes fantàstiques i grotesques a la manera d'El Bosco.

## Biografia

Poc se sap de la seva vida; algunes fonts precisen que va néixer el 1502, però comunament el seu naixement es data cap a 1500.
Es va establir a Anvers el 1530, on va conviure per un temps amb Pieter Aertsen. Registrat en el gremi de Sant Lluc entre 1530 i 1557, aviat es va fer famós per les seves escenes sorprenents recreant les d'El Bosco, igual que un altre seguidor d'aquest mestre: Pieter Huys. Un dels seus temes predilectes era el de Les temptacions de sant Antoni, que permetia incloure figures diabòliques.
El 1549, va col·laborar en la decoració dels arcs de triomf aixecats amb motiu de la visita de Felip II a Anvers. Va tenir dos deixebles després famosos com a artistes independents: Gillis Mostaert i Bartholomeus Spranger.

## Galeria

| Festí burlesc, oli sobre taula, 98,5 x 147 cm, Bilbao, Museu de Belles Arts de Bilbao. Atribució rebutjada en RKD on la taula és considerada com a obra de Frans Verbeeck | Sant Cristòfor, Sant Petersburg, Museu de l'Hermitage |

## Referències

* ↑ Obras comentadas, Museu de Bellas Arts de Bilbao.
* ↑ «Fitxa de l'obra» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 25 abril 2016].

## Enllaços externs

* Jan Mandijn en .
# Stade Yves-du-Manoir

L'Stade Yves-du-Manoir és un estadi de rugbi a XV de l'avinguda Vannière ubicat al districte de rugbi a Montpeller. La seva capacitat és de 12.734 seients. El nom de l'estadi és un homenatge a Yves du Manoir, jugador del Racing Métro 92, va morir en accident aeri el 1928. També és el primer estadi construït per a la professionalització del rugbi en 1995.
# Els Tarters (Guixers)

Els Tarters és un sector força accidentat del vessant meridional de la Serra de Querol situat al terme de Vilamantells, poble del municipi de Guixers, a la Vall de Lord (Solsonès). Forma part, per tant del massís del Port del Comte.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Revista de Libros

La Revista de Libros és una revista literària espanyola fundada l'any 1996 per la Fundación Caja de Madrid, dirigida originalment per Álvaro Delgado Gal. És una publicació periòdica de caràcter bibliogràfic de ressenya de llibres. Presenta un contingut variat que dona cabuda a diverses disciplines: història, literatura, ciències socials, teoria política, física, filosofia, art, psicologia, ciència, matemàtiques o música; a més d'incloure crítica teatral i musical, exposicions, ressenyes literàries, articles d'opinió, de la mà d'un ampli elenc de signatures i col·laboradors.
Des del 2015, en la seva segona etapa, és editada per la Fundación de Amigos de Revista de Libros, amb l'Obra Social la Caixa com a patrocinadora principal i amb el suport del Colegio Libre de Eméritos. El director és Javier Moscoso.
L'any 2008 va engegar una edició digital, amb accés restringit al contingut. Oferia als seus subscriptors un arxiu de més de quatre mil articles de crítica de llibres, i així va ampliar la seva influència a nous lectors, acadèmics i investigadors, fora d'Espanya. Posteriorment, va assajar diversos models de quiosc i ebook. Durant la crisi de les caixes d'estalvis espanyoles i la reducció de subvencions per a revistes culturals, la revista va estar a punt de desaparèixer, i va acabar a la fi de l'any 2012 com a publicació únicament digital d'accés obert. Fins a l'any 2013, la Revista de libros va ser editada per la Fundació Caja Madrid. El gener de 2014 va començar una segona època sota l'edició de l'Associació Amics de la Revista de Libros.

## Premis

Revista de Llbros va obtenir el Premi Nacional al Foment de la Lectura, concedit pel Ministeri d'Educació i Cultura l'any 1997, i la menció de l'I Premi Bartolomé March a la Crítica, en el qual un jurat compost per Eduardo Mendoza, Félix de Azúa, Jorge Volpi, Fernando Savater, Luis Goytisolo, Guillermo Cabrera Infante, Elide Pittarello, Jean François Fogel i Basilio Baltasar va destacar «la labor de la revista a favor d'una crítica rigorosa». Va obtenir també el premi de l'Associació de Revistes d'Informació, ARI 2004, a la millor revista especialitzada i el Premi a la Bibliodiversidad 2005.

## Referències

* ↑ «‘Revista de Libros' resurge en la Red». El País, 12-03-2014.
* ↑ «La Revista de Libros, de Álvaro Delgado-Gal, cumple cien números y nueve años». ABC, 31-03-2005.
* ↑ Vasconcellos, E. «http://www.elmundo.es/cultura/2014/01/26/52e5365ee2704ef1598b4582.html». El Mundo, 26-01-2014.
* ↑ «Una nueva etapa» (en castellà), 01-09-2023. [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ «Manuel Morales y Rossana Silva, "La dura travesía de los barcos de papel». El País, 29-04-2013.

## Enllaços externs

* Revista de Libros - Lloc web oficial
# École nationale supérieure d'électrotechnique, d'électronique, d'informatique, d'hydraulique et des télécommunications

Fundada en 1907, l’École nationale supérieure d'électrotechnique, d'électronique, d'informatique, d'hydraulique et des télécommunications, també anomenada ENSEEIHT, és una Grande école d'enginyeria de França. Està situada a Tolosa de Llenguadoc, França.
L’ENSEEIHT és un establiment públic d'ensenyament superior i recerca tècnica. L'Escola lliura
* el diploma d'enginyer de ENSEEIHT (Màster Ingénieur ENSEEIHT)
* el diploma Màster recerca i de doctorat (en associació amb École nationale de l'aviation civile)
* Mastère spécialisé
* MOOC.

## Laboratoris d'investigació

* Mecànica de fluids
* Enginyeria de sistemes
* Ciències de la computació
* Energia

## Referències

* ↑ (francès)Le M2RIT-RO : un master recherche
* ↑ (francès)Introduction aux communications par satellites Arxivat 2016-12-05 a Wayback Machine.
* ↑ (francès)L’ENSEEIHT, au plus près de la recherche en informatique

## Enllaços externs

* École nationale supérieure d'électrotechnique, d'électronique, d'informatique, d'hydraulique et des télécommunications - Lloc web oficial