OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esferomatideus

Els esferomatideus (Sphaeromatidea) són un subordre de crustacis isòpodes. Abans formaven part del subordre polifilètic dels flabel·lífers (Flabellifera).

## Taxonomia

Comprenen les superfamílies i famílies següents:

### Superfamília Seroloidea Dana, 1852

* Família Basserolidae Brandt & Poore, 2003
* Família Bathynataliidae Kensley, 1978
* Família Plakarthriidae Hansen, 1905
* Família Schweglerellidae Brandt et al., 1999 †
* Família Serolidae Dana, 1852
* Família Tricarinidae Feldmann et al., 2007 †

### Superfamília Sphaeromatoidea Latreille, 1825

* Família Ancinidae Dana, 1852
* Família Sphaeromatidae Latreille, 1825
* Família Tecticipitidae Iverson, 1982

## Referències

* ↑ Angelika Brandt and Gary C. B. Poore «Higher classification of the flabelliferan and related Isopoda based on a reappraisal of relationships». Invertebrate Systematics, 17, 6, 2003, pàg. 893–923. DOI: 10.1071/IS02032.
* ↑ WoRMS. «Sphaeromatidea». World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans database. World Register of Marine Species, 2021. [Consulta: 23 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Flabel·lífers Arxivat 2010-04-03 a Wayback Machine.
# Pont romà de la Roqueta

El Pont romà de la Roqueta és una obra romana de Fontanilles (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont d'un sol arc a tocar del poble de Llabià. Està sobre un torrent sec, tocant sobre l'antic estany d'Ullastret, dessecat al segle XIX
Hom considera que és romà. És situat en l'antic i ja desaparegut camí romà que anava a Ullastret. Està construït a base d'una volta de pedra posada a sardinell.
Actualment hi ha ubicada una font al costat.
La conservació del pont és pèssima.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pont romà de la Roqueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Carlos Carbonero

Carlos Mario Carbonero Mancilla (nascut el 25 de juliol de 1990) és un futbolista colombià que juga com a migcampista per al River Plate a la Primera Divisió de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Colombia - C. Carbonero - Profile with news, career statistics and history - Soccerway». [Consulta: 13 abril 2020].
# Filó (arquitecte)

Filó (Philon, Φίλων) fou un destacat arquitecte atenenc, que va viure al final segle iv aC.
Va construir per encàrrec de Demetri de Falèron un pòrtic amb dotze columnes dòriques al temple d'Eleusis (318 aC). També va construir un arsenal (armamentarium) al Pireu que podia contenir armament per mil vaixells, edifici que fou destruït vers dos segles i mig després per Luci Corneli Sul·la quan va conquerir Atenes. Va escriure una obra sobre arquitectura dels temples i sobre un moll que va construir al Pireu.

## Referències

* ↑ Shearjashub Spooner. A Biographical and Critical Dictionary of Painters, Engravers, Sculptors and Architects, from Ancient to Modern Times: With the Monograms, Ciphers, and Marks Used by Distinguished Artists to Certify Their Works. G.P. Putnam & Company, 1852, p. 689–.
* ↑ Plutarchus. Les vies des hommes illustres de Plutarchus. Chez Brocas, 1778, p. 110–.
# Sataspes

Sataspes (en grec antic: Σατάσπης) va ser un noble persa de la família aquemènida, fill de Teaspes.
Per un acte de violència contra la filla de Zopir fill de Megabizos, Xerxes I de Pèrsia el va condemnar a ser empalat, però a petició de la seva mare, que era tia del rei, va ser perdonat amb la condició de navegar a l'entorn d'Àfrica.
Va sortir d'Egipte, va passar per l'estret de Gibraltar i va avançar al sud, però finalment va retornar descoratjat pels vents adversos i pels corrents contraris. Xerxes no va acceptar les seves excuses i el va fer empalar. Ho explica Heròdot.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, IV, 43
* ↑ Smith, William (ed.). «Sataspes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 setembre 2023].
# Saint-Georges-sur-Cher

Saint-Georges-sur-Cher és un municipi francès situat al departament del Loir i Cher i la regió del Centre - Vall del Loira. El 2017 tenia 2.691 habitants.
Es troba al sud-oest del departament i forma part de la petita regió agrícola dels «altiplans de camps closos de la Turena meridional».
# Wiener Zeitung

Wiener Zeitung («Diari Vienès») és un diari de Viena, Àustria. Va ser fundat el 1703 amb el nom de Wienerisches Diarium i el seu primer número va aparèixer el 8 d'agost d'aquell any. Aquest diari és doncs considerat un dels diaris més antics del món que encara està en circulació.
El Wienerisches Diarium va imprimir a l'inici informacions sobreregionals i internacionals. A més s'hi van publicar anuncis de naixements, casaments i morts de la noblesa. En aquest temps, les informacions merament regionals van ser crides per pregoners.
Des del 1780 el diari tenia el seu nom actual Wiener Zeitung. El 1812 esdevingué un diari oficial del govern i des del 1857, el Wiener Zeitung està editat per institucions públiques. La impremta Österreichische Staatsdruckerei ('Impremta estatal d'Àustria') va imprimir el diari fins al 1997. Després de la Segona Guerra Mundial, el primer exemplar va aparèixer el 21 de setembre del 1945. El tiratge es va desenvolupar de 4500 exemplars l'any 1855 a 24.000 exemplars avui. Des del 1995 una edició en línia WZ Online està disponible en línia. Des del 1998 el diari és una societat de responsabilitat limitada (GmbH).
De maig del 2005 Andreas Unterberger va ser redactor en cap. Abans va dirigir la redacció del diari Die Presse. El 2009 Reinhard Göweil li va succedir. Totes les aparicions del diari del 1807 al 1936 poden ser llegides en línia al portal Anno de la Biblioteca Nacional d'Àustria.
El 30 de juny de 2023, i per motius legals, el diari va finalitzar la seva edició en paper després de 320 anys. Va continuar publicant en línia amb les inicials «WZ» i, en el moment del canvi, no es va descartar, per a un futur, la publicació d'una edició en paper mensual.

## Referències

* ↑ «Wiener Zeitung, un dels diaris més antics del món, deixa d'imprimir-se després de 320 anys». CCMA.cat, 02-07-2023. [Consulta: 3 juliol 2023].

## Enllaços externs

* (alemany) «Wiener Zeitung Digital» - sistema ANNO de la Biblioteca Nacional Austríaca
# Estació de Clapham Junction

L'Estació de Clapham Junction (Clapham Junction railway station en anglès) és la principal estació ferroviària i nus de transport al costat de St John's Hill, al sud-oest de Battersea, a Wandsworth, Anglaterra. Tot i que es troba a Battersea, l'àrea al voltant de l'estació es coneix popularment com Clapham Junction, el qual està situat al nord, al districte veí de Clapham.
En ser la principal terminal del sud de Londres, enllaçant amb les estacions de les línies de Waterloo i London Victoria, Clapham Junction és una de les terminals més transitades d'Europa en nombre de trens. L'estació és també la més freqüentada en nombre d'intercanvis de serveis del Regne Unit.

## Referències

* ↑ Pronunciation given by Oxford Learners' Dictionaries
* ↑ Great British Railway Journeys (Series 4, Episode 7): "Woking to Clapham Junction" BBC2, 15 January 2013
* ↑ Office of Rail Regulation, Station Usage Estimates 2011–12
# Moros (Aragó)

Moros és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Comunitat de Calataiud.

## Referències

Viccionari
# Portada/article octubre 13
## Pedro de Mena

Pedro de Mena y Medrano (Granada, agost de 1628 – Màlaga, 13 d'octubre de 1688) fou un escultor del barroc espanyol, especialment dedicat a la realització d'imatgeria religiosa. Durant trenta anys va tenir el taller instal·lat a Màlaga, des d'on va realitzar una gran quantitat d'encàrrecs, especialment per a ordes religiosos.
De Mena fou alumne del seu pare, Alonso de Mena, i també d'Alonso Cano. Es pot considerar, de fet, un descendent artístic de Juan Martínez Montañés. Entre altres obres, va realitzar el cadiratge del cor de la catedral de Màlaga, així com figures i escultures per a diferents esglésies de Madrid, Múrcia i Toledo, entre d'altres.
# Caseta de l'Alzina

La Caseta de l'Alzina és una masia situada al poble de Lladurs, municipi del mateix nom, al Solsonès.

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Franco Magnani

Franco Magnani (Cesena, Forlì-Cesena, Emília-Romanya, 29 d'abril de 1938) és un ciclista italià, que fou professional entre 1961 i 1964. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 1963.

## Palmarès

* 1959
** 1r al Gran Premi Montanino
* 1963
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1963. 35è de la classificació general
* 1964. 80è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1962. 83è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MAGNANI Franco». [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Franco MAGNANI» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Seein' Red

Seein' Red és un grup neerlandès de música hardcore punk i d'ideologia comunista.
Seein' Red nasqué l'any 1988 després de la dissolució del grup Lärm, on tocaven Paul, Olav, Jos i Menno. La majoria dels integrants de Lärm decideixen integrar Seein' Red, a excepció de Menno, que es mudar a Amsterdam per acabar els seus estudis.

## Membres

* Paul: guitarra
* Olav: bateria
* Jos: baix i veu

## Discografia

* 1989: Music Can Be a Weapon
* 1990: Seein' Red
* 1993: Workspiel
* 1995: More of The Same
* 1995: Trefwoord Punk
* 1996: Marinus
* 1997: It's About Time... To Fight Back!!!
* 2003: This CD Kill Fascists
* 2005: We Need To Do More Than Just Music

## Referències

* ↑ «Seein Red». Arxivat de l'original el 2022-08-13. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «La Conquista del Punk: Seein' Red», 14-12-2011. [Consulta: 31 octubre 2019].
# Saint-Georges-sur-Meuse

Saint-Georges-sur-Meuse (en való Sint-Djôr-so-Mouze) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. El 2022 tenia 7.076 habitants.

## Referències

* ↑ «Liège Province (Sub-Municipalities)» (en anglès), 1 gener 2022. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Zaveti Ilitxà

Zaveti Ilitxà o Zaveti Illitxà - Заветы Ильича (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 14 km al sud-oest de Kusxóvskaia i a 164 km al nord de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Pervomaiski.
# Enoch Arden (pel·lícula de 1911)

Enoch Arden és una pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Wilfred Lucas i Linda Arvidson. Basada en un poema homònim d’Alfred Tennyson (1864), es va estrenar en dues parts d’una bobina cadascuna el 12 i 15 de juny de 1911. Griffith ja havia filmat una primera versió del poema d’una bobina que va titular “After Many Years” (1908) i la present versió va constituir la primera pel·lícula de dues bobines filmada pel director.

## Argument

La primera part comença amb el compromís d'Enoch i Annie. Un cop casats, Enoch se sent desesperat per a seva incapacitat per fer front a les seves creixents obligacions familiars. Marxa a la Xina per aconseguir recuperar la seva fortuna però es troba una tempesta i el vaixell naufraga. Enoch amb dos companys són arrossegats a una illa tropical on queden atrapats. Mentrestant Annie manté l'esperança que un dia el seu marit tornarà. La primera part acaba quan Philip, un antic pretendent, mostra un interès amable per la petita família afligida.
La segona part comença uns quants anys més tard. Philip ha demanat la mà d'Annie però en principi ella es nega ja que manté l’esperança que Enoch un dia tornarà. Finalment, perdent tota esperança, acaba acceptant el casament pel bé dels seus fills. Es casen i ella té un nou fill. Mentrestant, un vaixell a la recerca d'aigua s'endinsa a l'illa i Enoch, ara sol ja que els seus companys han mort, és rescatat. A la seva tornada descobreix la realitat a casa seva i decideix que el continuïn considerant molt per al bé de la seva família.

## Repartiment

* Wilfred Lucas (Enoch Arden)
* Linda Arvidson (Annie Lee)
* Francis J. Grandon (Philip Ray)
* George Nichols (el capità)
* Edward Dillon (rescatador)
* Joseph Graybill (mariner mort)
* Grace Henderson (xafardera)
* Florence Lee (a la platja)
* Jeanie MacPherson (serventa)
* Alfred Paget (mariner naufragat)
* Blanche Sweet (a la platja)
* Robert Harron (fill adol·lescent)
* Florence La Badie (filla adol·lescent)
* William J. Butler (al bar)
* Guy Hedlund (en el vaixell de rescat)
* Dell Henderson (rescatador)
* Henry Lehrman (en el vaixell de rescat)
* W. C. Robinson (rescatador)
* Charles West (al bar)

## Referències

* ↑ Usai, Paolo Cherchi. The Griffith Project, Volume 5: Films Produced in 1911 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2019-07-25, p. 47-53. ISBN 978-1-83902-012-4.
* ↑ «Enoch Ardent Silent» (en anglès). Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ Inc, Time. LIFE (en anglès). Time Inc, 1940-05-13, p. 55.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a Internet Archive
# Prince Rupert

Prince Rupert és una ciutat portuària de la província de la Colúmbia Britànica, Canadà. Es troba a Kaien Island, Prince Rupert és un centre de comunicacions per terra, aire i aigua. El 2011 tenia 12.508 habitants.

## Història

Prince Rupert va ser incorporat el 10 de març de 1910. Rep el nom en honor de Prince Rupert of the Rhine, el primer governador de la Hudson's Bay Company.
Charles Melville Hays, president de la Grand Trunk Railway, va tenir idees per desenvolupar aquesta població però va morir al RMS Titanic l'abril de 1912.

### Clima

Prince Rupert té un clima oceànic (Köppen:Cfb) i és la ciutat més plujosa del Canadà. La seva temperatura mitjana anual és de 7,5 °C. Gener té 2,4 °C i juliol 13,4 °C. La pluviometria mitjana anual és de 2.619 litres.

## Vegeu també

* Aeroport de Prince Rupert

## Notes

* ↑ Talbot, "The Making of a Great Canadian Railway...The Grand Trunk Pacific Railway," (1912, The Musson Book Co.), at p. 318-19; BC Names entry "Prince Rupert (city)"
* ↑ «Coolest summer». Environment Canada. Arxivat de l'original el 2013-05-16. [Consulta: 6 gener 2013].

## Enllaços externs

* City of Prince Rupert
# Casa de la Resclosa

Casa de la Resclosa és una masia situada al municipi de Sallent, a la comarca catalana del Bages. Es troba a pocs metres del marge esquerre del Llobregat.
# Sedlice

Sedlice és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1329.
# Salcedo (A Pobra do Brollón)

San Xoán de Salcedo és una parròquia i localitat del municipi gallec d'A Pobra do Brollón, a la província de Lugo. Limita amb les parròquies de Lamaigrexa i Parada dos Montes al nord, Vilamor a l'est, Barxa de Lor i Vilar de Lor al sud, i Castroncelos a l'oest.
El 2015 tenia 151 habitants agrupats en 4 entitats de població: Beirán, Domiz, O Pereiro i Salcedo.
Entre el seu patrimoni destaca l'església de San Xoán, del segle xviii. Les festes se celebren el 31 d'agost en honor de Sant Ramon. També se celebra el Carnestoltes (Entroido) amb la popular figura de l'Ós de Salcedo.

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut Gallec d'Estadística (IGE)
# Eumegistus brevorti

Eumegistus brevorti és una espècie de peix de la família dels bràmids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 61 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de l'Atlàntic central.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Moosch

Moosch (en alsacià Mohsch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 1.818 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.981 | 2.016 | 1.953 | 1.897 | 1.906 | 1.912 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | José Schruoffeneger | |
# Puig de Pastuira

El Puig de Pastuira és una muntanya de 2.354 metres que es troba entre els municipis de Setcases i Vilallonga de Ter al Ripollès, si bé els mapes de l'editorial Alpina i altres fonts han donat aquest nom al proper cim, més alt, que actualment l'ICC anomena les Borregues.
# Francesca Carolina del Brasil

Francesca Carolina del Brasil, princesa d'Orleans (Rio de Janeiro, 2 d'agost de 1824 - París, 27 de març de 1898). Princesa de Portugal i del Brasil amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni amb el príncep Francesc d'Orleans.
Era filla del rei Pere I del Brasil i IV de Portugal i de l'arxiduquessa Maria Leopoldina d'Àustria. Francesca Carolina era neta per via paterna del rei Joan VI de Portugal i de la infanta Carlota Joaquima d'Espanya; mentre que per via materna ho era de l'emperador Francesc I d'Àustria i de la princesa Maria Teresa de Borbó-Dues Sicílies.
El dia 1 de maig de 1843 contragué matrimoni a Rio de Janeiro amb el príncep Francesc d'Orleans, príncep de Joinville. Francesc era fill del rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies. La parella tingué dos fills:
* SAR la princesa Francesca d'Orleans, nada a Neuilly-sur-Seine el 1844 i morta a Castell de Saint Firmin el 1925. Es casà a Kingston-on-Thames amb el príncep Robert d'Orleans.
* SAR el príncep Pere d'Orleans, nat a Saint-Cloud el 1845 i mort a París el 1919.
Francesca Carolina morí a París el 1898 a l'edat de 74 anys.
# Salconduit

Un salconduit és un document concedit a una persona per una autoritat, civil o militar, que autoritza el portador a circular per un territori o travessar una frontera.
Un salconduit (sovint anomenat laissez-passer en altres idiomes) és un document expedit per un estat sobirà a una persona o persones que hi han obtingut asil i que els permet sortir-ne lliurement. Acostuma a ser un permís de sentit únic: d'anada, però no de tornada.
Els governs arriben a expedir salconduits als propis nacionals com a passaports d'emergència. També poden expedir salconduits a persones apàtrides que no poden obtenir un passaport del propi govern o perquè aquest no és reconegut per l'estat de destinació.

## Salconduits internacionals

Organitzacions internacionals com Nacions Unides o algunes ONG acostumen a expedir també salconduits als seus empleats, i llurs familiars, per motius laborals o humanitaris. El salconduit de les Nacions Unides que està exempt de l'exigència de visat, força acceptat arreu del món però considerat insuficient per entrar en alguns països, no implica immunitat diplomàtica tot i comportar certs privilegis.

## Salconduits de guerra

Expedits per autoritats militars, els salconduits també s'han utilitzat històricament en temps de guerra per a permetre el pas d'uns sectors a uns altres, dins les zones de guerra o més allunyats del front. Els salconduits de guerra es donaven a enemics, soldats i oficials, agents diplomàtics, representants polítics o a ciutadans de països tercers; els ajudaven a passar els controls militars i garantien així una certa llibertat de moviment, tot i que limitada.

## Història

Està documentat que el poble gitano a l'occident europeu, l'any 1423 transitava amb un salconduit per l'imperi alemany, i que dos anys més tard podien circular per la península Ibèrica en direcció a Santiago de Compostel·la.

## Referències

* ↑ «Salconduit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Convención sobre el Estatuto de los Apátridas». Nacions Unides, 28-09-1954. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «Salconduit de les Nacions Unides». Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ «Resolució 22 (I) de l’Assemblea General “Convención sobre Prerrogativas e Inmunidades de las Naciones Unidas” (13 de Febrer 1946)». Arxivat de l'original el 2022-01-20. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ BELLO, Andrés (1832): De las convenciones relativas al estado de guerra. Capítol IX-4; pp 229 i ss. Del llibre Principios de derecho de jentes
* ↑ Arxiu de la Corona d'Aragó, Guiatge per a un romaní (1425)

## Bibliografia

* BELLO, Andrés (1832): De las convenciones relativas al estado de guerra. Capítol IX-4; pp 229 i ss. Del llibre Principios de derecho de jentes.
* DIEZ DE VELASCO, Manuel$_;$ SOBRINO HEREDIA, José Manuel. Las Organizaciones internacionales. 16a ed. Madrid: Tecnos, 2010. ISBN 9788430951383
# Eumel

Eumel és el nom dels següents personatges:
* Eumel del Bòsfor, rei del Bòsfor.
* Eumel de Corint, poeta èpic grec.
* Eumel (filòsof), filòsof peripatètic grec
* Eumel (pintor), pintor grec
* Eumel (veterinari), cirurgià i veterinari grec
* Eumel (mitologia), heroi de la mitologia grega.
# Xíling

Xíling és la denominació que reben diferents tipus de moneda, tant les unitats monetàries actuals de diversos estats africans com altres que han passat a la història.
Es creu que el nom prové de l'antic mot escandinau skilling, en el sentit de "divisió", o bé "marca en un bastó". L'origen de la moneda cal buscar-lo en els sous romans (en llatí solidus), que també van originar els corresponents sous catalans i francesos, aquests darrers anomenats antigament sols. No tenen aquest origen els sols del Perú, ja que el seu nom deriva del mot espanyol que designa l'astre solar.

## Xílings actualment en vigor

* el xíling kenyà o shilingi (Kenya, codi ISO 4217: KES)
* el xíling somali o shilin (Somàlia, SOS)
* el xíling de Somalilàndia o shilin (Somalilàndia, no té codi ISO, ja que aquesta república no és reconeguda internacionalment)
* el xíling tanzà o shilingi (Tanzània, TZS)
* el xíling ugandès o shilingi (Uganda, UGX)

## Xílings històrics

* el xíling anglès o shilling, moneda fraccionària de la Gran Bretanya encunyada per primer cop per Enric VIII el 1548, en vigor fins a la decimalització de la lliura esterlina el 1971 i retirada definitivament de la circulació el 1990; equivalia a 12 d (o antics penics) i a 5 p (o penics nous) i s'abreujava s; d'aquesta moneda deriven tota la resta de xílings de l'imperi Britànic
* el xíling de l'Àfrica Oriental o East African shilling, usat a l'Àfrica oriental britànica a partir de 1921; quan Kenya, Uganda, Tanzània i Somàlia van accedir a la independència a mitjan anys 60 van crear les seves pròpies monedes amb el nom de xíling; es planeja reintroduir el xíling de l'Àfrica Oriental com a moneda comuna cap al 2009
* el xíling australià o Australian shilling, moneda fraccionària en vigor a Austràlia de 1910 a 1966, quan la lliura australiana fou substituïda pel dòlar
* el xíling austríac o Schilling (codi ISO 4217: ATS), moneda nacional d'Àustria introduïda el 1924 en substitució de la corona austrohongaresa, substituïda de 1938 a 1945 pel Reichsmark alemany i reintroduïda de nou fins a la seva substitució definitiva per l'euro el 1999
* el xíling irlandès o scilling, moneda fraccionària d'Irlanda vigent fins a la decimalització de la lliura irlandesa el 1971 i retirada definitivament de la circulació el 1992
Altres monedes fraccionàries anomenades xílings foren usades a Malta (fins al 1972) i Nova Zelanda (fins al 1967). També van circular xílings als països escandinaus fins a la Unió Monetària Escandinava del 1873, amb el nom de skilding; i a la ciutat alemanya d'Hamburg.
Viccionari
# Psammobatis philippii

Psammobatis philippii és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Referències

* ↑ Günther A., 1870. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Gymnotidae, Symbranchidae, Muraenidae, Pegasidae, and of the Lophobranchii, Plectognathi, Dipnoi, ...(thru) ... Leptocardii, in the British Museum. Cat. Fishes v. 8. i-xxv + 1-549.
* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* Universal Fish Catalogue (anglès)