OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luigia Bendazzi

Luigia Bendazzi, coneguda també com a Luigia Bendazzi-Secchi (Ravenna, Itàlia, 22 de gener de 1829 – Niça, França, 5 de març de 1901) fou soprano italiana.

## Biografia

Va estudiar inicialment a Milà amb M. Piacenti, després a Bolonya amb Federico Dallara, i va debutar el 1850 al Teatro San Benedetto de Venècia en l'òpera Ernani de Giuseppe Verdi. Dotada d'una veu d'extraordinària potència, va consolidar-se com a cantant operística ràpidament, actuant en nombrosos teatres italians, destacant en particular en els rols verdians.
Va actuar al Gran Teatre del Liceu en les temporades 1860-1861 i 1869-1870. Va debutar en aquest teatre amb I vespri siciliani de Verdi el 16 d'octubre de 1860. L'any 1864 va debutar a Madrid, cantant Il trovatore de Verdi.
Es va casar l'any 1859 amb el músic piemontès Benedetto Secchi (1831-1883), fet pel qual també va ser coneguda com a Luigia Bendazzi-Secchi. La seva filla Ernestina Bendazzi (1864-1931), que es va casar amb el tenor italià Alfonso Garulli (1858-1915). Ambdós van debutar també al Liceu, en la temporada 1887-1888.
Luigia Bendazzi es va retirar dels escenaris l'any 1884.

## Rols estrenats

* Eufemia, en Eufemia di Napoli de Vincenzo Moscuzza, Teatro San Carlo de Nàpols, 6 de desembre de 1851
* Ismene, en Mudarra, de Vincenzo Maria Battista, Teatro San Carlo de Nàpols, 19 de desembre de 1852
* Maria Boccanegra (Amelia Grimaldi), en Simon Boccanegra de Giuseppe Verdi, Teatro la Fenice de Venècia, 12 de març de 1857
* Maria, en Vittor Pisani di Achille Peri, Teatro Comunitativo de Reggio Emilia, 21 d'abril de 1857
* Bianca, en L'ultimo Abencerragio di Francesco Tessarin, Teatro la Fenice de Venècia, 24 de gener de 1858
* Isabella di Francia, en Vasconcello d'Angelo Villanis, Teatro la Fenice de Venècia, 18 de març de 1858
* Leonora, en La contessa d'Amalfi di Errico Petrella, Teatro Regio de Torí, 8 de març de 1864
* Berta, en Berta di Varnol di Giovanni Pacini, Teatro San Carlo de Nàpols, 6 d'abril de 1867

## Referències

* ↑ Dizionario biografico Treccani
* ↑ Regli, Dizionario biografico
* ↑ Fétis
* ↑ «Espectáculos - Campos Elíseos (teatro Rossini)». La Libertad: periódico moderado, 12-07-1864, pàg. 4.
* ↑ «Benedetto Secchi». La Stampa, 05-06-1883, pàg. 3.
* ↑ Kutsch, Karl-Josef; Riemens, Leo. Großes Sängerlexikon (en alemany). Vol. 4. Múnic: K. G. Saur, 2003, p. 339.
* ↑ Rescigno, Eduardo. Vivaverdi: dalla A alla Z Giuseppe Verdi e la sua opera (en italià). RCS Libri, 2012. ISBN 978-88-58-63902-3.

## Bibliografia

* Regli, Francesco. Dizionario biografico dei più celebri poeti ed artisti melodrammatici, tragici e comici, maestri, concertisti, coreografi, mimi, ballerini, scenografi, giornalisti, impresarii, ecc. ecc. che fiorirono in Italia dal 1800 al 1860.. Torí: Enrico Dalmazzo, 1860.
* Bendazzi (Luigia), en François-Joseph Fétis, Biographie universelle des musiciens et bibliographie générale de la musique. Supplément et complément, vol. 1, París, Signin-Didot, 1878-1880, pàg. 67.

## Enllaços externs

* Luigia Bendazzi al Diccionari Biografico Treccani
# AFT

AFT té els següents significats:
* Vallès Reds AFT (de l'acrònim en anglès American Football Team), club de futbol americà de Terrassa, al Vallès Occidental
* Assemblea Federal de Transició, òrgan legislatiu interí històric de Somàlia
* Federació Americana de Professors (del seu nom en anglès American Federation of Teachers), sindicat de professionals de l'educació dels Estats Units
* Administrador Financer de Transantiago, organisme administrador de la xarxa de transport públic de Santiago de Xile
* American Flat Track, campionat de motociclisme dels Estats Units
* Archivio Fotográfico Toscano, revista acadèmica de referència de fotografia
* Agroforestree, aplicació de base de dades d'espècies d'arbres per a l'agroforesteria
* Àmbit Funcional Territorial, agrupació de comarques definida pel Pla territorial general de Catalunya
* Amniocentesi (del seu nom en anglès Amniotic Fluid Test), procediment mèdic per a diagnòstic prenatal
* Control automàtic de freqüència (del seu nom en anglès Automatic Fine Tuning), mètode per mantenir fixa la freqüència d'un circuït ressonant de ràdio
* aft també és el codi ISO 639-3 de la llengua afitti, llengua niloticosahariana parlada al Sudan
# Luis Valentín Fernández de Velasco

Luis Valentín- Fernández de Velasco (Castro, Narón, La Corunya, 8 d'abril de 1929) és un advocat i polític català d'origen gallec establert a Barcelona.

## Trajectòria

Estudià dret a la universitat de Madrid i va començar a treballar al Cos de Secretaris Judicials. Resident a Barcelona, fou cofundador de Justícia Democràtica i membre del comitè central del Partit Socialista Unificat de Catalunya. Durant la Generalitat Provisional (1977-1980) fou membre de la Comissió Mixta de Transferències de l'Administració de l'Estat a la Generalitat de Catalunya.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 fou elegit diputat pel PSUC per la circumscripció de Barcelona. Dins del Parlament de Catalunya fou portaveu segon del grup parlamentari del PSUC, secretari primer de la comissió de Reglament Interior i membre de la Diputació Permanent.
Darrerament ha treballat per al defensor del client de les Caixes d'Estalvi Catalanes.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 104
* ↑ fòrum contra la "clàusula del sol"
# Luis de la Fuente y Hoyos

* No s'ha de confondre amb Luis de la Fuente Castillo.
Luis de la Fuente y Hoyos (Veracruz, 17 de gener de 1914 - Veracruz, 28 de maig de 1972), conegut com a El Pirata Fuente, fou un futbolista mexicà de la dècada de 1940.
És considerat un dels futbolistes mexicans més importants de la història.
Fou 9 cops internacional amb la selecció del Mèxic.
Pel que fa a clubs, destacà a Real España, Racing de Santander, América, Atlético Corrales de Paraguai, Vélez Sarsfield, Marte i Veracruz.

## Referències

* ↑ http://www.geocities.com/tiburojos2002/Pirata.html&date=2009-10-26+03:04:54 Biografia de Luis "Pirata" Fuente (1914-1972) Arxivat 2020-05-14 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Luis de la Fuente y Hoyos a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Luis de la Fuente y Hoyos a BDFutbol
* ↑ Atlético Corrales y su increíble aventura Arxivat 2007-11-07 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ http://www.geocities.com/carrionhdez/pirata2.html&date=2009-10-25+17:00:49 La leyenda del «Pirata» Arxivat 2020-05-14 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ More about "The Pirate"
# Bogdan Stancu

Bogdan Sorin Stancu (nascut el 28 de juny de 1987 a Pitești) és un futbolista professional romanès que juga pel Gençlerbirliği de la lliga turca. El seu renom és Motanul (que vol dir gat). Juga com a davanter o de vegades com a segon davanter o migcampista per l'esquerra.
Stancu va començar la seva carrera professional a l'Argeș Pitești, després d'una curta estada al Mioveni. A causa d'una irregularitat en el seu contracte va deixar el club i fitxà per l'Unirea Urziceni. L'estiu de 2008, després de dos anys a l'Urziceni, va marxar a l'Steaua București on va acabar la primera temporada com a màxim golejador de l'equip amb 11 gols. A la primera meitat de la lliga romanesa 2010–11 Stancu va marcar 16 gols en 27 partits, i el Galatasaray el va comprar per 5 milions d'euros. Després d'una actuació no gaire reeixida amb els turcs, fou cedit un any a l'Orduspor Kulübü, i posteriorment hi fou traspassat. Després que l'Orduspor Kulübü descendís a la Süper Lig Stancu va fitxar pel Gençlerbirliği turc.

## Referències

* ↑ «Profile of Bogdan Stancu» (en romanian). steauafc.com [Consulta: 21 octubre 2008]. Arxivat 2018-08-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-04. [Consulta: 11 juny 2016].
* ↑ Italianul Giannini nu l-a vrut pe Stancu
* ↑ Citește 7 lucruri neștiute despre Bogdan Stancu
* ↑ «Stancu rămîne în prima ligă din Turcia» (en romanian). [Consulta: 29 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a FCSB Arxivat 2018-08-04 a Wayback Machine.
* Bogdan Stancu, Fitxa a Soccerway
* Fitxa de Bogdan Stancu a RomanianSoccer.ro
* Fitxa de Bogdan Stancu UEFA.com
# Lòbul principal

En una antena de ràdio, el lòbul principal o feix principal és la regió del patró de radiació que conté la potència més alta o que presenta la intensitat de camp més gran.
El patró de radiació de la majoria de les antenes mostra un patró de " lòbuls " en diverses direccions, on la intensitat del senyal radiada arriba a un màxim local, separats per " nuls ", en què la radiació cau a zero. En una antena direccional en la qual l'objectiu és emetre les ones de ràdio en una direcció, el lòbul en aquesta direcció està dissenyat per tenir una intensitat de camp més alta que les altres, de manera que en un gràfic del patró de radiació sembla més gran; aquest és el lòbul principal. Els altres lòbuls s'anomenen " lòbuls laterals " i solen representar radiació no desitjada en direccions no desitjades. El lòbul lateral en direcció oposada al lòbul principal s'anomena " lobul posterior ".
El patró de radiació referit anteriorment sol ser el patró de radiació horitzontal, que es representa en funció de l'azimut al voltant de l'antena, encara que el patró de radiació vertical també pot tenir un lòbul principal. L'amplada del feix de l'antena és l'amplada del lòbul principal, normalment especificada per l'amplada del feix de potència mitjana (HPBW), l'angle abastat entre els punts del costat del lòbul on la potència ha caigut a la meitat (-3 dB) de el seu valor màxim.
Els conceptes de lòbul principal i lòbuls laterals també s'apliquen a l'acústica i l'òptica, i s'utilitzen per descriure el patró de radiació de sistemes òptics com telescopis, i transductors acústics com micròfons i altaveus.

## Referències

* ↑ «Beamwidths and Sidelobes: Radiation Pattern Definitions» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «[https://catalogimages.wiley.com/images/db/pdf/9780470036341.excerpt.pdf CHAPTER 1 Fundamental Parameters and Definitions for Antennas]» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «10.8: Radiation Pattern» (en anglès), 02-04-2020. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «Characteristic values of antennas - Radartutorial» (en anglès). [Consulta: 5 novembre 2023].
# Bosquerola de les Caiman

La bosquerola de les Caiman (Setophaga vitellina) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls de les illes Caiman i les illes del Cigne (a Hondures).

## Referències

* ↑ «Bosquerola de les Caiman». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Bosquerola de les Bahames

La bosquerola de les Bahames (Setophaga flavescens) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de pins i boscos de rivera de les Bahames.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de les Bahames». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Cal Ganxo

* Aquest article tracta sobre un edifici del Masroig. Vegeu-ne altres significats a «Cal Ganxo (desambiguació)».
Cal Ganxo és un monument del municipi del Masroig (Priorat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, amb planta baixa, pis i golfes; cobert amb teulada a dues vessants, bastit de maçoneria arrebossada i pintada i amb la planta baixa revestida de pedra. A la façana s'hi obren tres portes (una de principal) i una finestra, quatre balcons repartits en un de sol i tres més en una sola balconada al pis i conc finestres a les golfes.
Són a destacar els balcons de ferro forjat i la porta, de fusta treballada amb dues dernes i dues portelles, emmarcada per una bonica llinda de pedra a la part superior, de la qual hi ha una data de 1890, un relleu amb una maceta i una paleta i el nom de Juan Rius y Mas.

## Història

Es tracta d'una construcció bastida justament abans de la invasió de la fil·loxera, moment d'esplendor econòmic a la comarca. La seva tipologia escapa un xic de l'ambient rural i s'emmarca dins l'àmbit urbà. En el transcurs del segle XX ha sofert diverses modificacions, la més important de les quals ha estat la divisió de l'edifici en dues propietats diferenciades, amb el consegüent arranjament de balcó i portes.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Ganxo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Cal Ganxo». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# British Cactus and Succulent Journal

British Cactus and Succulent Journal, (abreujat Brit. Cact. Succ. J.), va ser una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que va ser editada a Anglaterra. Es va publicar 23 números des de l'any 1983 fins al 2005. Va ser precedida per Cactus and Succulent Journal of Great Britain (1946-1982) i National Cactus and Succulent Journal (1946-1982) i reemplaçada el 2006 per CactusWorld. The Journal of the British Cactus & Succulent Society.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Lòcrida

La Lòcrida (en grec antic Λοκρίς) era una regió del centre de Grècia entre el Golf de Corint i l'estret d'Eubea.
Al menys des de l'època clàssica va quedar dividida en dues parts a causa probablement de l'emigració de focis i doris, i els locris de les dues parts van tenir evolucions separades. Així van néixer la Lòcrida occidental (Lòcrida Ozòlia) i l'oriental, dividida en Lòcrida Epicnèmida i Lòcrida Opúncia.

## Geografia
### Rius principals

* Boagrios (Βοάγριος), anomenat Manes (Μάνης) per Estrabó (a Ozòlia)
* Platanos (Platanus o Platanius en llatí) prop de la frontera amb Beòcia (a Opúncia)
* Hiletos (llatí Hylaethus) modern Morno (a Epicnèmida)

### Golfs i badies

* Golf d'Opúncia

### Passos cap a la Fòcida

* Entre el mont Calidromos i el mont Cnemis cap a Titronion a la vall del Cefís
* Pel mont Cnemis a Elateia.
* D'Opunt a Hiàmpolis per un camí que passava per Orcomen

### Ciutats

* Opunt era la capital dels locris orientals i dels opuntis específicament. Estrabó la fa capital dels epicnèmides (segurament per error o per assignar el nom d'epicnèmides als orientals en general) i Plini ho ratifica.
* Al nord, a l'interior, hi havia Tarfe, principal ciutat dels epicnemidis.
* La principal ciutat occidental era Amfissa.

## Mitologia

Els locris opuntis són mencionats per Homer al "Catàleg de les naus" de la Ilíada, que diu que eren seguidors d'Àiax, fill d'Oileu, que els va portar a la guerra de Troia en quaranta naus. Àiax, a l'assalt final de Troia, va trobar la princesa Cassandra refugiada sota un altar dedicat a Atena. La noia va demanar pietat per respecte a la deessa, Àiax en el frenesí del saqueig, la va arrancar per la força de l'estàtua de la deessa on s'havia abraçat, i la va violar allà mateix. De tornada al seu país va ser la mateixa Atena qui el va matar, fent servir un llamp, l'arma del seu pare Zeus. El sacrilegi d'Àiax va seguir sobre el cap dels locris, els seus compatriotes. Al cap de tres anys d'haver tornat de Troia, la Lòcrida va patir diverses epidèmies i van ser anys de males collites. Al consultar l'oracle, els va respondre que aquelles plagues eren degudes a la còlera d'Atena, i que no s'acabarien en un mil·lenni tret que per expiar el rapte i la violació de Cassandra els locris enviessin cada any a Troia dues noies escollides a sorts.

## Història

Els locris opuntis van lluitar amb els espartans a Termòpiles durant les guerres mèdiques i van enviar 7 vaixells a Atenes. En la guerra del Peloponès tots els locris van estar al costat d'Esparta. Van passar sota dependència de Tebes amb Epaminondes i després a la de Macedònia el 338 aC. El 196 aC van ser incorporats al domini romà.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Locris». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 18. ISBN 9788496061972.
# Cruptoricis Villa

Cruptoricis Villa fou una vila a Frísia on 400 soldats romans de l'exèrcit de Luci Aproni que es van retirar de la batalla del bosc de Baduhenna es van matar ells mateixos per no caure en mans dels frisis. És probablement l'actual Hem Ryck.

## Referències

* ↑ Mascov, Johann Jakob. The History of the Ancient Germans (en anglès). James Mechell, 1738, p. 124.
* ↑ Peter Edmund Laurent An Introduction to the Study of Ancient Geography, p. 166
* ↑ Francesco Giustiniani El Atlas abreviado, ò El nuevo compendio de la geografia universal, politica ..., p.57
* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Ibn Tafragin

Ibn Tafragin fou un xeic almohade d'Ifríqiya.
Després del 1330 va ascendir a les més altes posicions en el govern hàfsida de Abu-Yahya Abu-Bakr II i el 1343 va esdevenir principal camarlenc i va afavorir l'estrenyiment de les relacions amb els marínides i l'ascens de la influència del gendre de l'emir, Abul Hasan, l'emir de Fes (que era veí dels hàfsides després d'haver annexionat l'estat abdalwadita de Tlemcen).
A la mort de l'emir el 1346 el va succeir el seu fill Abu-l-Abbàs Àhmad i Ibn Tafragin va romandre al front de l'administració, però al cap d'uns mesos de govern, un germà de l'emir, Abu-Hafs ibn Abi-Bakr II, el va assassinar i es va proclamar al seu lloc i Ibn Tafrugin va perdre el lloc. Immediatament l'emir marínida de Fes Abu-l-Hàssan va envair el país (1347) i no va trobar resistència. Ibn Tafragin el va afavorir, però els seus errors de govern el van obligar a sortir precipitadament de l'Ifríqiya, i el poder va passar als xeics almohades, i entre ells Ibn Tafragin que era el més influent, i que va fer proclamar emir a al-Fadl Àhmad II, que era governador de Bona (desembre del 1349).
Ibn Tafragin no es va entendre amb aquest, i com que volia més poder, el va deposar a l'any següent, i va proclamar a un germà seu menor d'edat de nom Abu-Ishaq Ibrahim II, pel qual va governar del 1350 al 1364.
Va morir el 1364.
# Maria Montaner i Serra

Maria Montaner i Serra (Barcelona, 1895 - 1936) va ser una bibliotecària i professora catalana.
Fou alumna de l'Escola de Bibliotecàries, graduant-se amb el número u de la seva promoció. El 1920 és nomenada professora auxiliar de l'Escola a proposta del director, Lluís Segalà. El mateix any obté una plaça de direcció adscrita a la Central de Biblioteques Populars. Fou la responsable d'elaborar l'índex de l'edició de 1920 de la Classificació decimal de Brussel·les: adaptació per a les biblioteques populars de la Mancomunitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Estivill Rius, Assumpció. «Maria Montaner i Serra». A: Qui era qui a l'Escola de Bibliotecàries. Notícies biogràfiques del professorat (1915-1972). Edicions Universitat de Barcelona, 2016, p. 64. ISBN 978-84-475-4015-0 [Consulta: 17 maig 2020].
# Joan Carles Sánchez Salinas

Joan Carles Sánchez Salinas (Sabadell, 19 de maig de 1971) és un polític català, militant del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), que va ser alcalde de Sabadell del 5 de març del 2013 fins al 13 de juny del 2015. Actualment és el president dels Castellers de Sabadell.

## Biografia

Llicenciat en Ciències de la Comunicació per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), és regidor de l'Ajuntament de Sabadell des del 1996.
Amb l'entrada del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) a l'Ajuntament de Sabadell, encapçalat per Manuel Bustos, va ocupar el càrrec de tinent d'alcalde de Via Pública i Manteniments i regidor de la Policia Municipal entre el 1999 i el 2003. També va ser tinent d'alcalde de l'Àrea d'Urbanisme entre el 2003 i el 2011. Després de les eleccions municipals del juny del 2011, va exercir de tinent d'alcalde de l'Àrea de Presidència i Serveis a les Persones i regidor de Cultura i, des del 4 de desembre de 2012 i fins al 6 de febrer de 2013, va ocupar l'alcaldia accidental.
També ha estat president del Consorci per a la Gestió de Residus del Vallès Occidental des que es va constituir, l'any 2001. Pel que fa a les responsabilitats dins del Partit dels Socialistes de Catalunya, ha estat portaveu del grup municipal socialista entre els anys 2003 i 2011 i secretari d'Acció Política de la Federació Vallès Occidental Sud del PSC.

## Vida personal

Joan Carles Sánchez està casat amb Olga Jiménez, amb qui ha tingut dues filles, i viu al barri de l'Eixample de Sabadell. La seva dona és ex-regidora de l'Entesa per Sabadell, cap de l'Oficina de Nova Ciutadania de Sabadell i especialista en immigració. El seu sogre participa habitualment de les accions del col·lectiu de Iaioflautes Sabadell i té una germana que treballa a l'Hospital Parc Taulí. Des del 2012 és membre dels Castellers de Sabadell, entitat en què les seves dues filles també formen part, i des de gener de 2018 n'és el seu president.

## Referències

* ↑ «Joan Carles Sánchez és investit nou alcalde de Sabadell». Ajuntament de Sabadell, 05-03-2013. [Consulta: 5 març 2013].
* ↑ «El nou alcalde de Sabadell assegura que "caminarà sol" després d'anys treballant amb Manuel Bustos». Ràdio Sabadell, 05-03-2013. [Consulta: 5 març 2013].
* ↑ De Arriba, Jordi. «Juan Carlos Sánchez, mitja vida a l'ajuntament de Sabadell». iSabadell, 06-03-2013. [Consulta: 9 març 2013].
* ↑ Torreño, Josep. «El dia que els Saballuts poden convertir-se en colla de 9». festadirecte.cat, 01-09-2013. Arxivat de l'original el 2014-07-30. [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ «L'exalcalde de Sabadell Joan Carles Sànchez, nou president dels Saballuts». Nació Digital, 18-01-2018.

## Enllaços externs

* Discurs d'investidura de Joan Carles Sánchez com a alcalde de Sabadell (5 de març de 2013) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. PDF
# Jordi Mas i Torres

Jordi Mas i Torres (Encamp, 26 de gener de 1953) és un polític i empresari andorrà. Ha exercit diversos càrrecs polítics al Principat d'Andorra, entre els quals es destaca el de Conseller General d'Andorra entre 2001 i 2005, on ocupà diverses posicions en les diverses comissions parlamentàries, tals com la Vicepresidència de la Comissió Legislativa d'Exteriors o davant de l'OSCE, en tant que Membre de l'Assemblea Parlamentària de l'Organització per la Seguretat i Cooperació a Europa. Ocupà el càrrec de Cònsol Major de la Parròquia d'Encamp des de 2011 fins 2015 arran de les Eleccions comunals andorranes de 2011, on guanyà presentant-se pel partit Demòcrates per Andorra.

## Biografia

Nascut el 26 de gener de 1953 a Encamp, Jordi Mas i Torres és un dels polítics andorrans amb trajectòria més llarga en política.
Va esdevindre per primera vegada Conseller General després de les eleccions al Consell General de 1985, sent successivament reelegit a les eleccions al Consell General de 1989 i a les eleccions al Consell General de 1992, les darreres abans de l'aprovació de la constitució andorrana de 1993. Aquell any, formant ja part de l'Agrupament Nacional Democràtic (AND), el partit governant, va presentar-se per la circumscripció d'Encamp a les eleccions al Consell General de 1993, sent reelegit com a Conseller General.

## Referències

* ↑ http://www.consellgeneral.ad/ca/arxiu/arxiu-de-lleis-i-textos-aprovats-en-legislatures-anteriors/iii-legislatura-2001-2005/consellers-generals-2001-2005/jordi-mas-torres
* ↑ http://www.eleccions.ad/images/stories/anteriors/EG_2001.pdf Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ http://www.eleccions.ad/images/stories/anteriors/EC_2011.pdf Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.consellgeneral.ad/ca/arxiu/arxiu-de-lleis-i-textos-aprovats-en-legislatures-anteriors/legislatura-constituent-1993/consellers-generals-del-1993/jordi-mas-torres