OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frederico Gil

João Frederico Limpo Franco «Fred» Gil (Lisboa, 24 de març de 1985) és un jugador de tennis portuguès.
El 2009 va esdevenir el portuguès amb la millor classificació històrica al circuit ATP, posteriorment superat per Rui Machado i João Sousa. El 2015 Gil va rebre el Premi Compromís ITF després d'haver participat en 20 eliminatòries de la Copa Davis. Els seus millors resultats inclouen un títol ATP en dobles i presència en quarts de final del Masters de Montecarlo en 2011. Tanmateix, la major part de la seva carrera l'ha desenvolupat en el circuit ITF.

## Palmarès
### Individual: 1 (0−1)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP World Tour 250 (0−1)
* Títols per superfície
* Dura (0−0)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (0−1)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Oponent | Marcador |
| Finalista | 1. | 9 de maig de 2010 | Oeiras, Portugal | Terra batuda | Albert Montañés | 2–6, 7–6(4), 5–7 |

### Dobles masculins: 1 (1−0)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP World Tour 250 (1−0)
* Títols per superfície
* Dura (0−0)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (1−0)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 5 de febrer de 2012 | Viña del Mar, Xile | Terra batuda | Daniel Gimeno-Traver | Pablo Andújar Carlos Berlocq | 1–6, 7–5, [12–10] |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | Títols | V – D |
| Open d'Austràlia | A | A | A | A | A | A | 1R | 2R | 3R | A | A | 0 / 3 | 3 – 3 |
| Roland Garros | A | A | A | Q3 | 1R | 1R | Q2 | 1R | Q1 | A | A | 0 / 3 | 0 – 3 |
| Wimbledon | A | A | A | A | 1R | 1R | 1R | 1R | Q1 | A | A | 0 / 4 | 0 – 4 |
| US Open | A | A | A | A | 1R | 1R | 4R | 1R | Q1 | A | A | 0 / 4 | 0 – 4 |
| Total Victòries–Derrotes | 1–2 | 3–1 | 4–2 | 1–5 | 5–4 | 18–18 | 12–13 | 11–18 | 11–13 | 1–0 | 0–0 | 67 – 76 | 67 – 76 |
| Rànquing a final d'any | 623 | 279 | 154 | 144 | 110 | 69 | 101 | 102 | 137 | 825 | 614 | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin ||||||||||||||

## Referències

* ↑ «Frederico Gil: Não sou muito talentoso» (en portuguès). Expresso. Arxivat de l'original el 2015-12-09. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ «Frederico Gil distinguido com o ITF Commitment Award» (en portuguès). Sapo. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ «Primeiro título ATP para Frederico Gil» (en portuguès). Rádio Renascença. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ «Frederico Gil nos quartos de final de Monte Carlo» (en portuguès). Diário de Notícias. [Consulta: 3 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Frederico Gil a l'ATP (anglès)
* Frederico Gil a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Frederico Gil a la Copa Davis (anglès)
# Fang de l'Edèn

Fang de l'Edèn o Cennet çamuru tatlısı (Dolç de fang de l'Edèn en turc) són unes postres de la cuina turca, fetes amb tel kadayıf (una pasta de bastonets fins tipus capelli d'angeli). Altres ingredients bàsics són gelat o kaymak, festucs, mantega, sucre, aigua i llimó.
Cennet çamuru és un dolç originari de Kilis, al sud de Turquia, i molt popular durant el Ramadà. Els "tatlıcı" (dolçaries) de Kilis n'envien a tot el país, especialment a les ciutats grans com Istanbul i Ankara.

## Vegeu també

* Bici bici
* Bülbülyuvası
* Ekmek kadayıfı
* Güllaç
* Kadayıf dolma

## Referències

* ↑ http://lezizemekler.com/2014/02/cennet-camuru-tatlisi-tarifi/ Arxivat 2015-06-22 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.tarimtv.gov.tr/HD4991_iftar-sofralarinin-vazgecilmezi--cennet-camuru.html Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://beyazgazete.com/haber/2013/4/16/kilis-e-ozgu-cennet-camuru-tatlisi-dikkat-cekici-adi-ve-tadi-dolayisiyla-ilgi-goruyor-1755450.html

## Enllaços externs

* "Imatges de cennet çamuru tatlısı"
# Font de mercuri

La Font de mercuri és una escultura d'Alexander Calder feta per al Pavelló Espanyol de l'Exposició Internacional de 1937, on va ser exposada junt amb el Guernica de Picasso, El Segador de Joan Miró (obra desapareguda) i altres obres destacades. Actualment es conserva a la Fundació Joan Miró de Barcelona.

## Història

Amb motiu de l'Exposició Universal de París de l'any 1937, Alexander Calder va crear la Font de mercuri per al Pavelló de la República Espanyola. Els arquitectes Josep Lluís Sert i Luis Lacasa van ser els responsables de la construcció d'aquest pavelló, que havia de mostrar els aspectes més destacats de la cultura espanyola. S'hi exposaren, entre més obres, el Guernica, de Picasso, El segador (Pagès català en revolta), de Joan Miró, i La Montserrat, de Julio González. Calder va ser l'únic artista estranger convidat. La Font de mercuri significava un pas endavant en la recerca del moviment en escultura. Amb aquesta obra, Calder va voler retre homenatge al poble d'Almadén, d'on aleshores s'extreia el seixanta per cent del mercuri mundial, i fortament castigat per les tropes franquistes durant la guerra civil espanyola. Alexander Calder, en testimoni de l'amistat que l'unia amb Joan Miró, va donar l'obra a la Fundació Joan Miró.

## Referències

* ↑ «Apropa't a Joan Miró». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Font de llum sincrotró

Una font de llum sincrotró és una font de radiació electromagnètica, anomenada llum de sincrotró, produïda per un accelerador sincrotró en accelerar un feix d'electrons a una velocitat propera a la de la llum en una òrbita tancada. Aquesta llum sincrotró, generalment produïda per un tipus de sincrotrons especialitzats, els anells d'emmagatzematge, s'utilitza en experiments i mesures en molts camps de la ciència i la tècnica. Un cop la llum de sincrotró ha estat generada, es filtra i dirigeix d'acord amb les necessitats de l'experiment en les estacions experimentals anomenades línies de llum.
Les fonts de llum sincrotró, per tant, consisteixen en un conjunt d'acceleradors que mantenen els electrons generant la llum de sincrotró, unes línies de llum que modifiquen els feixos de llum per adapta-los a les necessitats específiques als experiments a què estan dedicades, i un conjunt de laboratoris auxiliars que permeten tractar les mostres dels experiments o adequar o reparar la instrumentació de tota la instal·lació.

## Referències

* ↑ Campmany, Josep Campmany i Guillot «El Sincrotró ALBA, un equipament científic obert a la comunitat internacional». RECULL DE CONFERÈNCIES 2015/DEBATS DE RECERCA, pàg. 111-122. DOI: 10.2436/15.8060.11.10.
# Font de pedra a Kutná Hora

La font de pedra és una obra situada a Rejsková náměstí a Kutná Hora. Està protegida com a monument cultural de la República Txeca.

## Història

La font probablement va ser construïda pel mestre Briccius Gauske el 1493-1495 (abans es considerava que Matěj Rejsek era el constructor de la font). La construcció va ser finançada per Jan Smíšek de Vrchovišť, el propietari de Hrádek. És un prisma de dotze cares de pedra ricament decorat d'estil gòtic tardà. Segons les antigues descripcions, originàriament tenia baranes àtiques i un alt sostre hexagonal, i probablement estava decorat amb diverses escultures sobre consoles. El constructor va plasmar la relació dels habitants amb l'aigua preciosa, que a l'edat mitjana s'havia de portar a la ciutat a través de diversos quilòmetres de canonades de fusta. La font va servir com a dipòsit d'aigua potable fins al 1890. Va ser restaurada per Ludvík Lábler el 1887–1890.

### Referències

* 1 2 «Rejskova kašna». National Monuments Institute. [Consulta: 2 octubre 2024].
# Friedrich Carl Ferdinand Busch

Friedrich Carl Ferdinand Busch (* 9. De setembre de 1844 a Elbing; † 8. De juliol de 1916 a Berlín) va ser un cirurgià i dentista alemany.
Va estudiar a Jena, Königsberg i Berlín. El 18 de maig de 1866 va ser proposat Dr. en medicina, aprovant el doctorat el 1867. De 1868 a 1874 va treballar com a assistent docent privat a la "königlichen chirurgischen Universitätsklinik" (Royal Surgical University Hospital), des del setembre de 1875 com a professor associat de cirurgia a la Friedrich-Wilhelms-Universität de Berlín. Des del 1884 al 1907 Busch va ser el primer director de l'Institut Universitari Odontològic recentment establert. (20 d'octubre de 1884).

## Obres

* Allgemeine Orthopädie, Gymnastik und Massage (General d'Ortopèdia, la Gimnàstica i Massatge - Handbuch der allgemeinen Therapie, Band 2, 2). Vogel, Leipzig 1882
* Die Extraktion der Zähne.(L'extracció de les dents.) Hirschwald, Berlin 1894; 2. Auflage, 1899; 3. Auflage, 1908
* On the physiology and pathology of the teeth of the elephant. by Friedrich Busch, Professor of Surgery ad University of Berlin.

## Referències

* ↑ Busch, Friedrich.
* ↑ Axel Bauer, Karin Langsch: L'establiment de medicina dental a la Universitat de Heidelberg, 1895-1945.
* ↑ Busch, Friedrich . worldcat.

## Bibliografia

* Deutsches Biographisches Jahrbuch. Überleitungsband 1: 1914–1916. Deutsche Verlagsanstalt Stuttgart, Berlin und Leipzig 1925, S. 350
* Richard Wrede und Hans von Reinfels (Hrsg.): Das geistige Berlin. Eine Encyklopädie des geistigen Lebens Berlins. Band 1, Storm [u. a.], Berlin 1897
* Julius Pagel: Busch, Friedrich. In: Biographisches Lexikon hervorragender Ärzte des neunzehnten Jahrhunderts. Urban & Schwarzenberg, Berlin/Wien 1901, Sp. 290–291. – (mit Bild)
* Isidor Fischer: Biographisches Lexikon der hervorragenden Ärzte der letzten fünfzig Jahre. Band 1, Urban & Schwarzenberg, Berlin [u. a.] 1932

## Vegeu també

* Albert Hoffa
* Fractura de Busch
* Dit en martell
# Friedrich Carl Alwin Pockels

Friedrich Carl Alwin Pockels (1865 - 1913) va ser un físic italià d'origen alemany. Va estudiar a la universitat de Göttingen on es va doctorar en 1888. De 1900 a 1913 va ser professor de física teòrica a la Universitat de Heidelberg.
En 1893 va descobrir que l'aplicació d'un camp elèctric a certs materials causava una variació en el seu índex de refracció. Aquesta variació era aproximadament proporcional a la intensitat del camp, amb un coeficient de proporcionalitat de l'ordre de $10^{-10}$ a $10^{-12}$ $V^{-1}$. Aquest fenomen rep en el seu honor el nom de efecte Pockels.
La seva germana Agnes Pockels (1862-1935) també es va dedicar a la física, centrant-se en l'estudi de la tensió superficial dels líquids, i va inventar la cubeta de Pockels.
# Forat Negre (Herba-savina)

El Forat Negre és una cavitat al terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori de l'antic poble d'Herba-savina. Està situada a la paret de la Serra de Pessonada al nord-oest d'Herba-savina, a prop i a llevant de l'Espluga del Madaleno i a ponent de l'Espluga del Canalot i de La Tuta (Herba-savina)la Tuta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Francisco Zuluaga

Francisco Zuluaga (Medellín, 4 de febrer de 1929 - Medellín, 8 de novembre de 1993) fou un futbolista colombià de la dècada de 1950.
Fou 9 cops internacional amb la selecció de Colòmbia amb la qual participà en el Mundial de 1962.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Millonarios FC, Santa Fe i Atlético Nacional.

## Referències

* ↑ «COBO DESCRESTÓ A LOS MAGOS» (en castellà). El Tiempo, 10-11-1993 [Consulta: 23 gener 2012].
* ↑ Francisco Zuluaga Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Sáenz, Amelia. «Hoy nos acordamos del "Cobo" Zuluaga» (en castellà). Colombiasports.net, 08-11-2012. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 14 gener 2019].
# Francisco Miranda

Francisco Miranda Concha (Madrid, 1869 - Barcelona, 1950) fou un sindicalista i militant de la CNT a Barcelona. Treballà primer com a moliner i després com a enquadernador, i era fillastre d'Anselmo Lorenzo Asperilla. Militant de la CRTC, el 1904 formà part del Centre Obrer d'Estudis Socials presidint-ne el Comitè Antimilitarista.
Participà activament en la vaga general que va precedir als fets de la Setmana Tràgica de 1909, de tal manera que alguns historiadors el consideren l'autèntic dirigent a l'ombra. Juntament amb Jaume Aragó i Garcia va organitzar un grup a la Rambla que intentà assaltar la comissaria. Aconseguí escapar al setge policial i marxà a l'estranger. Va ser empresonat cinc dies després de la clausura del Primer Congrés de la CNT (16 de setembre de 1911) i quan la CNT fou il·legalitzada (1913-1914) va formar part de la comissió clandestina de la CRTC que intentava reorganitzar-la.
Va assistir al Congrés Internacional de la Pau celebrat a Ferrol el maig de 1915, i a la tardor de 1915 va ser elegit secretari ajudant en el primer comitè de la CNT celebrat en la legalitat. Va exercir de secretari general del CRTC des de mitjans de 1916 fins que es va fer càrrec de la secretaria general de la CNT el març de 1917. Va formar part del comitè de la vaga general revolucionària de l'agost de 1917, per la qual cosa fou empresonat amb Ángel Pestaña i Salvador Seguí. El juliol de 1918 deixà la secretaria general en mans d'Evelio Boal.
Fou novament empresonat el gener de 1919 al començament de la vaga de la Canadenca, i fou tancat al vaixell Pelayo al port de Barcelona. El dia 19 de març participà en el míting a la plaça de toros de Les Arenes proposant en nom dels presos l'acabament de la vaga. El mes de febrer de 1921 fou novament detingut i va estar empresonat gairebé dos anys.

## Referències

* ↑ Antoni Dalmau Set dies de fúria Columna edicions, 2009, p. 131

## Enllaços externs

* Biografia a veuobrera.org
# Estadi Nuevo Colombino

L'estadi Nuevo Colombino és l'estadi on juga com a local el Recreativo de Huelva. Està situat en el marge de la ria de Huelva, en l'actual "Avinguda del Degà" (anteriorment Avinguda de Francisco Montenegro). Va ser inaugurat oficialment el 8 de novembre de 2001 a un partit entre el Recreativo de Huelva i el Newcastle United anglès.
L'estadi va ser projectat per l'arquitecte de Huelva Joaquín Aramburu amb un pressupost de 14 milions d'euros i a càrrec de l'empresa AZAGRA. Va ser dissenyat per a revitalitzar la zona del port coneguda com a "Barriada de Pescadería" i per a oferir al seu titular, el Recreativo de Huelva, un estadi modern i funcional d'acord amb les expectatives esportives sobre el club. Resulta que aqueixos terrenys van ser els mateixos en els quals es va començar a jugar al futbol en la ciutat allà pel segle xix.
La seua capacitat és de 21.670 espectadors asseguts, incloent així mateix trenta-dues llotges privats i setanta-dues places en cabines de premsa, sala de premsa de 110 metres quadrats, gimnàs de 226 metres quadrats i grans vestidors. Destaca en aquesta construcció la seua tribuna principal, a la qual s'accedeix des de l'exterior a través d'una plaça alta amb vista a la ria i en la qual es troben les taquilles, la tenda oficial i un restaurant. En l'interior aquesta tribuna apareix coberta per un teulat que cobrix tant la part mitjana com l'alta.
El Nuevo Colombino va ser inaugurat oficialment el 8 de novembre de 2001 en un partit entre el Recre i el Newcastle anglès, en el qual l'equip de Huelva va vèncer per tres gols a zero, dos de Pavón i altre de Canterla. Pocs dies després la selecció espanyola va jugar un partit amistós davant la de Mèxic dirigida per Javier Aguirre Onaindía, a la qual va vèncer per un gol a zero, obra de Raúl. El primer partit oficial de lliga es va jugar el dia 6 de gener d'aqueix any (just 71 anys després de l'obertura del primer estadi del Recreativo, el Velódromo).

## Enllaços externs

* Web del Real Club Recreativo de Huelva SAD (castellà)
# Estació de Tomás y Valiente

Tomás y Valiente és una estació de la línia 4 de Metrovalència inaugurada el 23 de setembre del 2005. Es troba al municipi de Paterna, a l'avinguda de Francisco Tomás y Valiente, on s'aixequen les dues andanes a ambdós costats de les vies del tramvia.
En forma part d'un ramal inaugurat en 2005 que uneix les estacions de TVV i Mas del Rosari, a través del Parc Científic de la Universitat de València.
# Estació de Torras i Bages

Mapa Metro Línia 1 :
Torras i Bages és una estació de la Línia 1 del metro de Barcelona sota el Passeig de Torras i Bages al districte de Sant Andreu de Barcelona. Té els accessos a les cruïlles del Passeig de Torras i Bages amb el carrer Palomar i a la del passejos de Torras i Bages i de Santa Coloma. L'estació es va inaugurar el 1963 com a part de la Línia I. Posteriorment al 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va passar a ser una estació de la L1. Aquesta estació té una configuració peculiar, disposa de tres vies una de les quals no s'utilitza per a la circulació dels trens. Existeix aquesta configuració a causa que s'havia previst fer una prolongació diferent a la que finalment es va fer i a més es preveia la construcció d'unes cotxeres que mai es van construir.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Hospital de Bellvitge | Sant Andreu | | Trinitat Vella | Fondo |
# Etmopterus baxteri

Etmopterus baxteri és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 75 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 878–1427 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ Rafinesque, C.S. (1810). Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. Per le stampe di Sanfilippo: Palerm, Itàlia. 105, 20 fold. Pl pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 1 - Hexanchiformes to Lamniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/1):1-249.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Cox, G. i M. Francis, 1997. Sharks and rays of New Zealand. Canterbury Univ. Press, Univ. of Canterbury. 68 p.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
# Estació de Bolquera-Eina

Línia de Cerdanya ("Tren Groc") :
Bolquera-Eina (oficialment en francès Bolquère-Eyne) és una estació de ferrocarril de la línia de tren groc situada en el terme comunal de Bolquera, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
És a prop de l'extrem sud-est del terme comunal, propera al Coll de la Perxa i al poble de la Perxa, i a prop dels termenals amb la Cabanassa, de la comarca del Conflent, i d'Eina, també de l'Alta Cerdanya. És a 1592,78 metres sobre el nivell del mar, de manera que és l'estació de línia fèrria sense cremallera més alta d'Europa.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Vilafranca de Conflent - Vernet - Fullà | Montlluís-La Cabanassa | Tren groc | Font-romeu, Odelló i Vià | La Tor de Querol - Enveig |

## Referències

* ↑ L'estació de Bolquera - Eina en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «17 - Bolquera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Bolquera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies
# Etioplast

Els etioplasts són cloroplasts que no han estat exposats a la llum (etiolació). Normalment es troben en les plantes amb flors (Angiospermes) que creixen en la foscor. Si una planta es manté fora de la llum durant diversos dies, els seus cloroplasts normals es converteixen en etioplasts. Els etioplasts no tenen pigment actiu i tècnicament es poden considerar leucoplasts. Les altes concentracions d'etioplasts poden causar que les fulles apareguin grogues en lloc de verdes.
Aquests orgànuls de les plantes contenen cossos prolamel·lars, els quals són agregacions de membrana de xarxes semicristallines de túbuls embrancats que porten el pigment precursor per la clorofil·la. Aquests cossos prolamel·lars estan disposats gairebé sempre en patrons geomètrics.
Es converteixen en cloroplasts via l'estimulació de la síntesi de clorofil·la per la fitohormona citoquinina aviat després de l'exposició a la llum. Els tilacoides i els granes sorgeixen dels cossos prolamel·lars durant aquest procés.

## Referències

* 1 2 Wise, Robert. «1». A: The Diversity of Plastid Form and Function. Springer, 2007.
# Euclid Tsakalotos

Euclid Tsakalotos (en grec: Ευκλείδης Τσακαλώτος transcrit Efklidis Tsakalotos) (Rotterdam, 1960) és un economista i polític grec, que va ser nomenat ministre de Finances grec pel primer ministre de Grècia, Alexis Tsipras, el 6 de juliol de 2015.

## Biografia

Va assistir a l'escola St. Paul de Londres, abans d'estudiar Política, Filosofia i Economia a la Universitat d'Oxford. Més tard va fer un màster a la Universitat de Sussex i un doctorat el 1989 a la Universitat d'Oxford.

### Carrera professional

De 1989 a 1990, va treballar com a investigador a la Universitat de Kent. Va ensenyar a la Universitat de Kent, entre octubre de 1990 i juny de 1993, i a la d'Atenes d'Economia i Negoci, entre octubre de 1994 i setembre de 2010.
Des d'aquell moment, ha estat professor d'Economia a la Universitat d'Atenes. La seva dona és l'economista britànica Heather D. Gibson.

### Parlamentari

En les eleccions parlamentàries de maig de 2012, va obtenir un escó en el Consell dels Hel·lens per la Coalició de l'Esquerra Radical (SYRIZA) a Atenes. Va ser reelegit en les eleccions de juny de 2012 i en les de 2015. Així mateix, és membre del Comitè Central de SYRIZA.
També va ser membre del Comitè Executiu de la Federació Hel·lena de Professors Universitaris.

### Ministre de Finances

Després de la dimissió de Ianis Varufakis, posterior al referèndum del 5 de juliol de 2015, Tsakalotos va ser triat per succeir-lo en el càrrec.

## Referències

* ↑ «Euclid Tsakalotos». CCMA. [Consulta: 13 juliol 2015].
* 1 2 «Varufakis apuesta por el 'moderado' Euclid Tsakalotos como su sucesor» (en castellà). elmundo.es, 06-07-2015. [Consulta: 6 juliol 2015].
* ↑ «Euclid Tsakalotos, nou ministre de Finances grec en substitució de Varufakis». ara.cat, 06-07-2015. [Consulta: 8 juliol 2015].
* 1 2 3 «Alternate Foreign Minister for International Economic Relations». Arxivat de l'original el 2015-06-28. [Consulta: 6 juliol 2015].
* ↑ http://uoa.academia.edu/EuclidTsakalotos
* ↑ www.syriza.gr

## Enllaços externs

* Currículum vitae (grec)
* Alterna Ministre d'afers exteriors per a Relacions Econòmiques Internacionals Arxivat 2015-06-28 a Wayback Machine. (Ministeri d'Afers exteriors) (anglès)